Справа № 640/3860/22
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3860/22
УХВАЛА

29 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Файдюка В.В., суддів Кучми А.Ю., Мєзєнцева Є.І., перевіривши матеріали апеляційної скарги Головного управління справами Міністерства оборони України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Центра забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України, яка полягає у незастосуванні при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення у період з 29 січня 2020 року по 04 березня 2020 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2020 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року;

- зобов`язано Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України здійснити ОСОБА_1 перерахунок місячного грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 04 березня 2020 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2020 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», станом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, а матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік з урахуванням окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», станом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням суду першої інстанції, Головне управління справами Міністерства оборони України, в який переформовано Центральне управління справами Міністерства оборони України, в яке у свою чергу було переформовано Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України (далі - відповідач-1, Головне управління) подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати його повністю та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2025 апеляційну скаргу було залишено без руху, оскільки пропущено тридцятиденний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а також до апеляційної скарги не додано докази направлення копії апеляційної скарги і копій доданих матеріалів позивачу.

Судом надано строк для усунення недоліків - десять днів з моменту отримання копії зазначеної ухвали, яку було отримано відповідачем-1 в електронному кабінеті 11.12.2025 о 16:34, тобто у розумінні ч. 6 ст. 251 КАС України 11.12.2025.

На виконання вимог цієї ухвали апелянтом 16.12.2025 до суду апеляційної інстанції подано заяву про усунення недоліків, до якого додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому відповідач-1 просив визнати поважними причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення і поновити його. Указане клопотання обґрунтовано тим, що внаслідок технічних причин сформована 09.07.2025 не була подана до суду апеляційної інстанції, що через воєнний стан в Україні було виявлено лише на початку грудня 2025 року.

Надаючи оцінку викладеним у клопотанні доводам, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено в ухвалі від 11.12.2025 про залишення апеляційної скарги без руху, рішення суду першої інстанції від 20.06.2025-1 відповідач отримав 20.06.2025 о 15:48 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд», тобто у розумінні ч. 6 ст. 251 КАС України 20.06.2025. Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції з урахуванням приписів п. 1 ч. 2 ст. 295 КАС України було 21.07.2025. Проте апеляційну скаргу, датовану 09.07.2025, подано до суду апеляційної інстанції 09.12.2025, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 08.02.2023 у справі № 717/314/22, зазначив, що, оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, виключно подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення не може бути підставою для його поновлення без зазначення обставин, які, на переконання заявника, є поважними для прийняття такого процесуального рішення, що, у свою чергу, мають бути підтверджені належними і допустимими доказами.

Доводи апелянта про введення воєнного стану в Україні в якості неможливості своєчасної перевірки своєчасного оскарження судового рішення судом оцінюється критично, оскільки саме по собі введення в Україні воєнного стану з огляду на приписи ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не може бути самостійною і безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження суб`єкту владних повноважень, а доказів, що такий правовий режим та пов`язані з ним наслідки перешкоджали своєчасно подати апеляційну скаргу, відповідачем-1 не надано.

Посилання Головного управління на те, що через специфіку організації діяльності в умовах воєнного стану несвоєчасне направлення апеляційної скарги неможливо були виявити раніше грудня 2025 року суд оцінює критично, оскільки неналежна організація внутрішньої роботи суб`єкта владних повноважень не є тим об`єктивним чинником, який свідчить про поважність причин пропуску відповідного строку.

Щодо аргументів відповідача-1 про технічні причини, внаслідок яких апеляційна скарга, створена 09.07.2025, не була своєчасно отримана судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що Головним управлінням не було надано картку руху документа - апеляційної скарги від 09.07.2025, яка б надавала можливість встановити факт направлення цього документа до суду апеляційної інстанції засобами електронного зв`язку. У свою чергу, згідно з відомостями Державного підприємства «Інформаційні судові системи» технічні збої у роботі підсистеми «Електронний суд» мали місце 04.07.2025, 12-15.07.2025 та 21-22.07.2025, тобто поза межами 09.07.2025.

Колегія суддів зазначає, що обмеження строку на апеляційне оскарження не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути піддане обмеженням, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, або фінансовим обмеженням (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Креуз проти Польщі»).

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Європейський суд з прав людини у пунктах 46, 47 рішення від 29.01.2016 у справі «Устименко проти України» зазначив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатись перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

При цьому, судом також враховуються висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Лелас проти Хорватії», відповідно до яких держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Таким чином, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і орган Пенсійного фонду України зокрема, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску Головним управлінням строку на апеляційне оскарження рішення від 20.06.2025. Інших доводів поважності причин пропуску строку апелянтом не зазначено.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Указана позиція узгоджується й з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 02.12.2021 у справі № 620/4510/20.

Крім того, апелянтом не були усунуті й інші недоліки апеляційної скарги, про які зазначено в ухвалі від 11.12.2025, а саме не надано доказів надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів ОСОБА_1 листом з описом вкладення або через електронний кабінет відповідно до положень ст. 44 КАС України. Додана до заяви від 16.12.2025 копія реєстру №205 від 10.07.2025 не є документом, що підтверджує направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів позивачу у розумінні ст. 44 КАС України, оскільки не містить відомостей про опис змісту відправлення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу апелянту.

Керуючись ст. ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Головного управління справами Міністерства оборони України про поновлення строку на апеляційне оскарження - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління справами Міністерства оборони України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Повернути апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк

Судді А.Ю. Кучма

Є.І. Мєзєнцев