Справа № 160/23677/24
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 :
до страхового стажу роботи період навчання з 01.09.1988р. по 24.06.1989р. згідно даних трудової книжки НОМЕР_1 від 28.06.1989р.;
до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоди роботи з 04.03.1991р. по 31.12.1991р., з 01.01.1992р. по 11.08.1992р., з 27.08.1992р. по 13.04.1993р., з 14.04.1993р. по 10.03.1994р., з 11.03.1994р. по 11.02.1997р.,
до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоди роботи з 12.06.2006р. по 26.05.2011р., та здійснити взаємне зарахування періодів роботи, передбачених ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, призначити ОСОБА_1 з 05.07.2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05.07.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
На час звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії їй виповнилося 53 роки 01 місяць 20 днів.
До вказаної заяви позивачем надано пакет документів на підтвердження страхового і пільгового стажу, серед яких: трудова книжка серії НОМЕР_3 від 28.06.1989; довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній АТ «ДНІПРОАЗОТ» №018-1-710 від 08.11.2021р. та ПрАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» №137 від 16.12.2021р.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
Також вказаним рішенням відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача: періоду навчання з 01.09.1988 по 24.06.1989 згідно з даними трудової книжки НОМЕР_1 від 28.06.1989, оскільки в підставі внесення запису відсутня дата видачі диплома; періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 05.07.1999 по 31.12.1999, оскільки зарахування до страхового стажу отримання одноразової виплати по безробіттю ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення не передбачено».
Крім цього рішенням відповідача відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу позивача: періодів роботи згідно з довідкою №018-1-710 від 08.11.2021, оскільки зазначена довідка не відповідає формі додатку №5 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній», а саме підпис керівника (не долучено інформації стосовно права підпису). Додатково повідомлено, що неправильно вказано посилання на підрозділ та пункт постанови Кабінету Міністрів СРСР від 21.01.1991 №10 та постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 від №162; періоду роботи з 12.06.2006 по 26.05.2011 згідно з довідкою №137 від 16.12.2021, оскільки відсутній наказ про атестацію робочих місць №162 від 27.05.2005.
Незгода позивача з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, а також із не зарахуванням спірних періодів навчання та роботи до її загального страхового та пільгового стажу за Списком №2, відповідно, зумовила звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно з п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
При цьому, ст.13 Закону №1788-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення статтю 13 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції, пунктом б якої, зокрема, передбачено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, у Законі №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, збережено пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті „б- - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).
Таким чином, статтею 13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах, а раніше передбачений п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення віковий ценз для жінок з 50 років збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правил поетапного збільшення показника вікового цензу.
Закон України від 02.03.2015р. №213-VIII набув чинності з 01.04.2015р.
При цьому з 01.01.2004р. набрав чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі за текстом - Закон №1058-IV), який відповідно до його Преамбули розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Пунктом 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Відповідно до абз.1 п.2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Абзацом 2 пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Отже, і після набуття чинності нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 регламентувались п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII (до 11.10.2017р.), яким текст Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування доповнений, зокрема, ст.114, згідно з ч.1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При цьому, Законом України від 03.10.2017р. №2148-VIII у новій редакції також викладений п.2 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно з яким пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Згідно з абз.1 п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV (в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017р.
Відтак, з 01.10.2017р. правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: п.б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII.
Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.
Вирішуючи спір, суд доходить висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Відповідачем у даному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь пенсіонера.
Як встановлено судом, позивачці на момент звернення з заявою про призначення пенсії (05.07.2024р.) виповнилося 53 роки 01 місяць 20 днів, а, отже, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку - 55 років, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправною.
Щодо не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача періодів роботи згідно з довідкою №018-1-710 від 08.11.2021, оскільки зазначена довідка не відповідає формі додатку №5 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній», а саме підпис керівника (не долучено інформації стосовно права підпису); а також через те, що в цій довідці неправильно вказано посилання на підрозділ та пункт постанови Кабінету Міністрів СРСР від 21.01.1991 №10 та постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 від №162, суд зазначає наступне.
Так, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до п.10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. №637.
Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.
Як слідує з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 28.06.1989, копія якої міститься в матеріалах справи, позивач працювала, зокрема, у Дніпродзержинському виробничому об`єднанні «АЗОТ» (з 17.01.1995р. Відкрите акціонерне товариство «ДніпроАЗОТ»), а саме:
- 04.03.1991р. прийнята лаборантом хімічного аналізу хлорорганічної групи з обслуговування цехів ПХВС, полістиролу, ПІЦ, флотореагентів, х/каустику, рідкого хлору 4 розряду відділу технічного контролю на період відпусток, пов`язаних з народженням дитини (наказ (розпорядження) №140 від 04.03.1991р.);
- 04.10.1995р. лаборантом хіманалізу 4 розряду хлорорганічної групи з обслуговування цехів ПІЦ, ПХВС, полістиролу, рідкого хлору, хлору та каустику, хлорбензолу (змінний) на період відпусток, пов`язаних з народженням дитини, відділу технічного контролю ((наказ №89 від 04.10.1995р.);
- 12.02.1997р. переведена на посаду контролера 2 класу воєнізованої охорони (наказ (розпорядження) №144 від 12.02.1997р.
Вказані записи трудової книжки позивача про спірний період роботи засвідчено відповідними печатками підприємства та підписами уповноважених осіб.
При цьому відповідно до довідки №018-1-710 від 08.11.2021р. про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої АТ «ДНІПРОАЗОТ», ОСОБА_2 (попереднє прізвище ОСОБА_1 , з урахуванням свідоцтв про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 ., про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 та про одруження серії НОМЕР_6 ), дійсно працювала повний робочий день у Дніпродзержинському виробничому об`єднанні «АЗОТ» (з 17.01.1995р. Відкрите акціонерне товариство «ДніпроАЗОТ», з 23.03.2011 Публічне акціонерне товариство «ДНІПРОАЗОТ», з 10.05.2018 Акціонерне товариство «ДНІПРОАЗОТ») і за періоди:
з 04.03.1991р. (наказ (розпорядження) про прийняття від 04.03.1991 №140) по 31.12.1991р. (по дату дії постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173, у зв`язку із вступом в дію 01.01.1992 постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10);
з 01.01.1992р. (з дати дії постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10) по 11.08.1992р. (з 12.08.1992 по 26.08.1992 відпустка без збереження заробітної плати);
з 27.08.1992р. по 10.03.1994р. (по дату дії постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, у зв`язку зі вступом в дію постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162);
з 11.03.1994р. (з дати дії постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162) по 03.10.1995р. (переведення Наказ від 04.10.1995 №89);
з 04.10.1995р. (переведення Наказ від 04.10.1995 №89) по 11.02.1997р. (наказ (розпорядження) про переведення від 12.02.1997 №144),
виконувала у виробництві хімічному відділі технічного контролю за професією, посадою:
- лаборант хімічного аналізу хлорорганічної групи з обслуговування цехів: поліхлорвінілових смол (ПХВС), полістирол, поліізоціанатів (ПІЦ), флотореагентів, хлору та каустику, рідкого хлору 4 р. (як працівник відділу технічного контролю (ВТК) працювала у хімічних виробництвах, перелічених у Списку №1 виробництв, на роботах з шкідливими умовами праці, а саме у виробництвах: поліхлорвінілового пластикату; полістиролу; ізоціанатів; флотореагентів; каустичної соди; хлору, його сполук);
- лаборант хімічного аналізу хлорорганічної групи з обслуговування цехів: поліізоціанатів (ПІЦ), поліхлорвінілових смол (ПХВС), полістирол, рідкого хлору, хлору та каустику, хлорбензолу (змінний) 4 р. (як працівник відділу технічного контролю (ВТК) працювала у хімічних виробництвах, перелічених у Списку №1 виробництв, на роботах з шкідливими умовами праці, а саме у виробництвах: ізоціанатів; поліхлорвінілового пластикату; полістиролу; хлору, його сполук; каустичної соди; похідних бензолу), -
- що передбачено Списком №2, розділ ХІ, підрозділ 2, пункт код КП 8159 (ДК 003:2010), підстава: постанова Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173;
- що передбачено Списком №2, розділ 21100000 Х, підрозділ 2110А000 А, пункт 2110А030-1754б 3, код КП 8159 (ДК 003:2010), підстава: постанова Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10;
- що передбачено Списком №2, розділ 21100000 Х, підрозділ 2110А000 А, пункт 2110А030-1754б 3, код КП 8159 (ДК 003:2010), підстава: постанова Кабінету Міністрів СРСР від 11.03.1994 №162.
Таким чином, за період:
з 04.03.1991р. по 31.12.1991р. (постійно 00 років 09 місяців 28 днів);
з 01.01.1992р. по 11.08.1992р. (постійно 00 років 07 місяців 11 днів);
з 27.08.1992р. по 13.04.1993р. (постійно 00 років 07 місяців 17 днів);
з 14.04.1993р. по 10.03.1994р. (вибірково становить 0 років 01 місяць 20 днів);
з 11.03.1994р. по 11.02.1997р. (постійно 02 роки 11 місяців 01 день).
Також у довідці, зокрема, вказано, що у період з 14.04.1993 по 14.06.1993 позивачка працювала неповну робочу неділю (понеділок, вівторок, четвер, п`ятниця) на підставі наказу від 21.04.1993 №187К, відтак, у цей період підрахунок пільгового стажу роботи здійснювався в такому порядку: загальна кількість днів, протягом яких працівник повний робочий день був зайнятий на роботах із шкідливими умовами праці, поділили на коефіцієнт 21,2 (при п`ятиденному робочому тижні), відповідно до Порядку №383.
Крім цього, у довідці зазначено, що у період з 28.09.1993 по 03.08.1996 позивачка перебувала у додатковій відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років; у періоди з 04.08.1996 по 23.08.1996, з 24.08.1996 по 03.01.1997 позивачка перебувала у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, при цьому відповідно до приписів ст.181 КЗпП України вказані періоди перебування позивачки у відпустках без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку зараховано до періоду роботи за Списком №1.
Вищевказана довідка №018-1-710 від 08.11.2021р. про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої АТ «ДНІПРОАЗОТ», підписана заступником Голови Правління директором з персоналу та загальних питань І.Ілларіошиним, начальником відділу кадрів та навчання персоналу ОСОБА_3 та головним бухгалтером О. Бондар, а також скріплена печаткою підприємства, яке її видало.
Як слідує з оскаржуваного рішення, відповідачем не взято до уваги вищевказану довідку №018-1-710 від 08.11.2021р. про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої АТ «ДНІПРОАЗОТ», та не зараховано до пільгового стажу позивача вказані у цій довідці періоди роботи, через те, що, на думку пенсійного органу, вказана довідка не відповідає формі додатку №5 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній», оскільки у ній наявний не підпис керівника, а підпис заступника Голови Правління-директора з персоналу із загальних питань, водночас, до документів не була долучена інформація стосовно права підпису довідки цією особою.
Суд не погоджується з наведеними доводами відповідача та зазначає, що з дослідженої судом довідки №018-1-710 від 08.11.2021р., про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої АТ «ДНІПРОАЗОТ», встановлено, що безпосередньо в цій довідці зазначено, що відповідно до Статуту АТ «ДНІПРОАЗОТ» керівником АТ «ДНІПРОАЗОТ» (раніше - ПАТ «ДНІПРОАЗОТ») є Голова Правління. На підставі наказу «Про делегування повноважень» від 26.12.2011 №835 (чинний по теперішній час), для забезпечення оперативного управління структурними підрозділами ПАТ «ДНІПРОАЗОТ» (нині - АТ «ДНІПРОАЗОТ») відповідно до структури підприємства з метою досягнення ефективності і результативності в управлінні процесами, а також для виключення дублювання в прийнятті рішень, Головою Правління делеговано право підпису у довідках про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пільгової пенсії Заступнику Голови Правління директору з персоналу та загальних питань.
Відтак, сама довідка містить посилання на відповідні правовстановлюючі документи (наказ «Про делегування повноважень» від 26.12.2011 №835 (чинний по теперішній час)), якими Заступнику Голови Правління директору з персоналу та загальних питань делеговано право підпису у довідках про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пільгової пенсії.
Також суд зазначає, що вищевказана довідка містить всі необхідні реквізитів, передбачені додатком №5 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, які, в тому числі, надають безпосередню можливість ідентифікувати ким саме така довідка видана та кого стосується, а також про які періоди роботи, на яких посадах (за якими професіями) та за якими Списками вона видана.
Щодо посилань пенсійного органу на те, що у вказаній довідці некоректно зазначено посилання на підрозділ та пункт постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10 та постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (а саме: п.2110А030-1754б 3.), суд зазначає наступне.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 затверджено Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, яким, зокрема, передбачено розділ 21100000 Х «Хімічне виробництво», підрозділ 2110А000 А - робітники, керівники і спеціалісти підприємств хімічної та нафтохімічної галузі промисловості, зайняті повний робочий день у нижчеперелічених виробництвах і роботах: пункт 2110А030-1754б - робітники ВТК, які працюють на перелічених вище виробництвах і виробництвах, перелічених у Списку №1. Робітники, зайняті контролем повітряного середовища та на нанесенні захисного покриття.
Так, дійсно Список №2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, розділ 21100000 Х, підрозділ 2110А000 А містить саме пункт 2110А030-1754б, а не пункт 2110А030-1754б 3, як вказано у довідці №018-1-710 від 08.11.2021р., проте, така помилка не є суттєвою та не перешкоджає встановленню професії (посади), яку позивач займав в спірний період роботи в ПАТ «ДНІПРОАЗОТ», зайнятість на якій повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Суд наголошує, що відповідачем у даному випадку не спростовано факт зайнятості позивача на посаді, що передбачена Списком №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, а лише вказано на певний недолік у заповнені уточнюючої довідки, що не має вплив на визначення періодів роботи позивача на такій посаді, та інших відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2, як-то: відомостей щодо професії або посади; характеру виконуваної роботи; первинних документів за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі щодо атестації робочого місця.
Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач не врахував, що не усі недоліки у складанні довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначені пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки, визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів (підписів) у таких документах.
Як вказано вище, довідка №018-1-710 від 08.11.2021р. містить всю інформацію, що визначена п.20 Порядку №637, а певні недоліки заповнення довідок про підтвердження пільгового стажу не можуть позбавляти позивача права на пенсійне забезпечення.
Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що надана уточнююча довідка містить неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означених у цій довідці періодів роботи позивача до його пільгового стажу, що враховується для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Щодо відмови відповідача у зарахуванні позивачеві до пільгового стажу періоду роботи з 12.06.2006 по 26.05.2011 згідно з довідкою №137 від 16.12.2021, оскільки відсутній наказ про атестацію робочих місць №162 від 27.05.2005, суд зазначає наступне.
Як вказано вище, приписами п.3 Порядку №383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність її професії, посади до пільгової, тобто до Списків №1 та/або №2, та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з п.4.3 Порядку №383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Пунктом 4.4 Порядку №383 передбачено, що у разі якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.
Як слідує з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 28.06.1989, позивач працювала, зокрема, у ЗАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив», а саме:
- 12.10.2006 року прийнята лаборантом по аналізу газу та пилу 4 розряду лабораторії контролю повітряного середовища робочих місць та промислових викидів лабораторії виробництва мінеральних добрив (наказ №646/лс від 12.10.2006р.);
- 01.05.2007 року установлено 5 розряд за нинішньою посадою, тієї ж лабораторії (наказ №262/лс від 08.05.2007р.);
- 01.12.2009 року підприємство ЗАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» перейменовано на ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» (наказ №247 від 01.12.2009р.);
- 01.08.2011 року присвоєно 6 розряд з тієї ж професії, тієї ж лабораторії (наказ №875/ос від 22.08.2011р.);
- робоче місце атестоване на пільгових умовах за Списком №2 (наказ №156а від 27.05.2011р.);
- 27.05.2016р. робоче місце атестоване на пільгових умовах за Списком №2 (наказ №103 від 27.05.2016р.);
- 01.06.2017 року переведена інженером-лаборантом тієї ж лабораторії у тому ж виробництві (наказ №111/ос від 12.06.2017р.)
При цьому відповідно до довідки №137 від 16.12.2021 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ПрАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив», ОСОБА_1 дійсно працювала повний робочий день на ЗАТ та ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» за період з 12.10.2006р. по 02.08.2016р. виконувала роботи в хімічному виробництві, в технологічному процесі на проведенні хімічних аналізів в лабораторії по виробництву мінеральних добрив за професією, посадою «лаборант по аналізу газів та пилу», що передбачено Списком №2, розділ Х, підрозділ 10А, пункт 10А.3-3в, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №36, код КП 8229.2, підстава КП ДК 003-095, за період 12.10.2006р. по 02.08.2016р. 06 років 11 місяців 14 днів.
Також у довідці вказано, що робоче місце атестоване відповідно до наказів №162 від 27.05.2005р., №156а від 27.05.2011р., листів про продовження дії атестації №22-01/508 від 02.04.2010р., №22-01/242 від 29.12.2010р., наказу №103 від 27.05.2016р.
Позивачем як до пенсійного органу, так і до суду було подано копії наказів №156а від 27.05.2011р., №103 від 27.05.2016р., листів про продовження дії атестації №22-01/508 від 02.04.2010р., №22-01/242 від 29.12.2010р., а також додатку до наказу №162 від 27.05.2005р. (Перелік робочих місць, виробництва, робіт професій та посад працівників, лабораторії виробництва мінеральних добрив (цех №06), котрим підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №2, які підтверджують проведення атестації робочого місця за професією «лаборант по аналізу газів та пилу», за якою ОСОБА_1 працювала, зокрема, у період з 12.10.2006 року по 26.05.2011 року, за Списком №2.
Разом з цим суд також зазначає, що на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації (в тому числі чергової) робочих місць за умовами праці.
Обов`язок щодо проведення атестації робочих місць законодавцем покладено на керівників підприємств.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 01 серпня 1992 року №422 (далі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Так, згідно зі статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання.
Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 чи Списку 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадина його конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
З урахуванням викладеного, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника, при цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Правова позиція щодо необхідності включення до пільгового стажу періоду роботи на посадах, що надають право на призначення пенсії на пільгових умовах, у випадках порушення термінів проведення чергової атестації підприємством-роботодавцем неодноразово висвітлювалась Верховним Судом.
Зокрема, у постанові від 16.09.2014 року (справа №21-307а14) Верховний Суд зазначив, що аналіз положень Порядку проведення атестації та розроблених на виконання цієї постанови Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року №41, дає підстави вважати, що якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Крім цього, судом встановлено, що Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) містять інформацію про спеціальний стаж ОСОБА_1 , в тому числі за період роботи 2006-2011 роки за кодом підстави для обліку спецстажу «ЗПЗ013Б1».
Згідно із Довідником кодів підстав обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 08 жовтня 2010 року № 22-2, код підстави для обліку спецстажу «ЗПЗ013Б1» - проставлявся працівникам з 05 листопада 1991 року, які зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
Тобто, при здачі звітів страхувальником ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» (31980517) до органів ПФУ зазначалося, що страхові внески за позивача вносилися за вищевказаною професією за відповідним кодом, що в свою чергу відповідає положенням ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Таким чином, вищевказані Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо позивача були у розпорядженні відповідача і могли та повинні були використані останнім при вирішенні питання про зарахування спірного періоду роботи до пільгового стажу позивача за Списком №2.
За таких обставин, суд вважає, що оскаржуваним рішенням відповідача безпідставно та необґрунтовано відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду роботи ОСОБА_1 у ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» з 12.10.2006р. по 26.05.2011р. відповідно до довідки №137 від 16.12.2021 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ПрАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив».
При цьому суд зауважує, що наданими доказами, а саме: записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 28.06.1989 та довідкою №137 від 16.12.2021 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ПрАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив», підтверджено, що ОСОБА_1 працювала у ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» на посаді, робота на якій надає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 (лаборант по аналізу газів та пилу), саме у період з 12.10.2006р., а не з 12.06.2006р., як помилково вказано і у спірному рішенні, і у поданій позовній заяві, тож підстав для зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду роботи з 12.06.2006р. по 11.10.2006р. немає і у задоволенні таких вимог слід відмовити.
Щодо відмови відповідача у зарахуванні позивачеві до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1988р. по 24.06.1989р. згідно з даними трудової книжки НОМЕР_1 від 28.06.1989р., через те що в підставі внесення запису до трудової книжки відсутня дата видачі диплома, що потребує уточнення відомостей, однак позивачем не було надано уточнюючу довідку на підтвердження періоду навчання згідно з дипломом № НОМЕР_2 , суд зазначає наступне.
Як зазначалося вище, відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
При цьому згідно з ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Судом встановлено, період навчання ОСОБА_1 в Решетилівському СПТУ№52 з 01.09.1988 по 24.06.1989 підтверджено відповідними записами трудової книжки позивачки серії НОМЕР_3 від 28.06.1989 (№1), з посиланням як на підставу такого запису на диплом № НОМЕР_2 .
Вказані записи є чіткими та не мають жодних виправлень, в тому числі в частині періодів навчання, при цьому відповідачем не зазначено про те, що ним ставиться під сумнів сам факт навчання позивача, водночас, відсутність у трудовій книжці посилання на дату видачі диплому не перешкоджає встановленню дійсного періоду навчання, що відповідачем не спростовано, відтак підстави для не зарахування цього періоду навчання ОСОБА_1 до її страхового стажу відсутні.
За наведених обставин, суд вважає безпідставною викладену в оскаржуваному рішенні відповідача відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача вищевказаного спірного періоду навчання.
При цьому судом також враховуються приписи ч.6 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якими передбачено, що при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
Відтак, наявні підстави для здійснення взаємного зарахування вищевказаних періодів роботи ОСОБА_1 за Списками №1 та №2 для вирішення питання про призначення позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
За наведених обставин, з метою поновлення порушеного вищевказаним протиправним рішенням відповідача права позивача на належне пенсійне забезпечення, суд доходить висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 : до страхового стажу роботи період навчання з 01.09.1988р. по 24.06.1989р. згідно даних трудової книжки НОМЕР_1 від 28.06.1989р.; до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоди роботи з 04.03.1991р. по 31.12.1991р., з 01.01.1992р. по 11.08.1992р., з 27.08.1992р. по 13.04.1993р., з 14.04.1993р. по 10.03.1994р., з 11.03.1994р. по 11.02.1997р., до пільгового стажу роботи за Списком №2 періоди роботи з 12.06.2006р. по 26.05.2011р., та здійснити взаємне зарахування періодів роботи, передбачених ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і, відповідно, про задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо частини позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 з 05.07.2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, суд зазначає наступне.
Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки оскаржуваним рішенням відповідача було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність у неї необхідного пільгового стажу за Списком №2 (10 років) та необхідного віку для призначення такої пільгової пенсії (55 років), передбачених п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV у редакції, чинній на день її звернення за призначенням пенсії, водночас, судом встановлено, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії мала необхідний пільговий стаж за Списком №2 (понад 10 років), частину якого безпідставно не було зараховано відповідачем до її пільгового стажу, а також позивач на момент звернення з заявою про призначення пенсії необхідного пенсійного віку, передбаченого пунктом б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року (50 років), досяг, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення пенсії позивачу.
Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача у даному випадку є належним та це необхідне для ефективного захисту цього порушеного права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Отже, оскільки позивач досяг пенсійного віку 15.05.2021р. (50 років), необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а матеріали справи свідчать, що із заявою про призначення пенсії позивач звернулася 05.07.2024р., тобто звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, внаслідок чого пенсія ОСОБА_1 має бути призначена з дня звернення за пенсією, тобто з 05.07.2024р.
Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного у сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96грн, тому, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань останнього підлягають судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог у розмірі 645,97грн.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова