Справа № 135/1616/25
Суддя: Кривешко І. В.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/1616/25
Провадження № 2-а/135/11/25
РІШЕННЯ

іменем України

29.12.2025 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі судді Кривешко І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Присяжнюк Олександра Володимирівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

До Ладижинського міського суду Вінницької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Присяжнюк О.В., до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що постановою № R63830 від 09.09.2025 його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді накладення штрафу у сумі 17000,00 грн, оскільки 06.03.2025 у строк, вказаний в повістці № 26/30.01, він не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 та не повідомив про причини неприбуття за повісткою.

Крім того, позивачем зазначено, що 06.09.2025 йому в застосунку «Резерв+» було запропоновано підписати заяву про визнання правопорушення, на що останній надав згоду, яка носила формальний характер, оскільки він не володіє спеціальними юридичними знаннями і не усвідомлював правових наслідків визнання правопорушення через застосунок «Резерв+» .

Отже, позивач вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам статті 283 КУпАП та винесена зі спливом строку визначеному частиною дев`ятою статті 38 КУпАП.

За вказаних обставин, позивач просить суд поновити пропущений з поважних причин процесуальний строк для звернення до адміністративного суду на оскарження постанови № R63830 від 09.09.2025 та скасувати постанову № R63830 про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесеної 09.09.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17 000,00 гривень та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Ухвалою суду від 11.11.2025 поновлено строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, витребувано у відповідача матеріали адміністративної справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за наслідками розгляду якої було винесено постанову про накладення відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

28.11.2025 до суду, через систему «Електронний суд», від представника відповідача Підващецького В.М. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти позову та вважає, що зазначений позов є безпідставним, а викладені в ньому доводи підлягають відхиленню.

В обґрунтування відзиву щодо обставин вчиненого позивачем адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.1, ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст.17 Закону України «Про оборону України», ОСОБА_1 30.01.2025 року отримав повістку N?26/30.01 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09:00 год. 06.03.2025 року для визначення призначення на особливий період, згідно розписки про отримання повістки.

06.03.2025 ОСОБА_1 не прибув за викликом, що зафіксовано Актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного по повістці за вхідним №7582 від 06.03.2025 року.

Крім того, протягом трьох діб від визначеної у повістці дати прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення або в будь-який інший спосіб, що зафіксовано актом фіксування для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на третю добу за вхідним №7926 від 09.03.2025 року та в подальшому у семиденний термін не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зафіксовано Актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом станом на сьому добу за вхідним №8331 від 13.03.2025 року.

08.03.2025 року електронним зверненням №E1528298, відносно ОСОБА_1 було надіслано повідомлення до відділу поліції №3 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області про скоєння ним адміністративного правопорушення.

Також у відзиві зазначено, що 06.09.2025 через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста від ОСОБА_1 надійшла заява в якій зазначено, що він не оспорює допущене правопорушення та згоден на притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності.

09.09.2025 було винесено електронну постанову №R63830 про адміністративне правопорушення передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 грн.

Враховуючи вказані обставини, представник відповідача вважає вимоги позовної заяви безпідставними, а тому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

01.12.2025 до суду, через систему «Електронний суд», від представника позивача - адвоката Присяжнюк О.В. надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було винесено 09.09.2025, більш ніж через три місяці, та вважає, що провадження у даній адміністративній справі підлягає закриттю на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП.

Інших заяв чи клопотань від сторін у справі № 135/1616/25 до суду не надходило.

Згідно ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд, розглянувши матеріали справи повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить наступних висновків.

Як убачається із відомостей, що містяться у матеріалах адміністративної справи про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 :

30.01.2025 ОСОБА_1 отримав повістку №26/30.01 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09:00 год. 06.03.2025 року для визначення призначення на особливий період. Дана розписка містить особистий підпис громадянина ОСОБА_1 ;

06.03.2025 відносно ОСОБА_1 складено Акт фіксування неприбуття військовозобов`язаного по повістці за вхідним №7582 від 06.03.2025;

09.03.2025 відносно ОСОБА_1 складено Акт фіксування неприбуття військовозобов`язаного по повістці за вхідним №7926 від 09.03.2025;

13.03.2025 відносно ОСОБА_1 складено Акт фіксування неприбуття військовозобов`язаного по повістці за вхідним №8331 від 13.03.2025;

09.09.2025 винесено електронну постанову №R63830 про адміністративне правопорушення передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 грн.

Оскільки постанову №R63830 від 09.09.2025 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесено більш ніж через три місяці, позивач вважає, що провадження у даній адміністративній справі підлягає закриттю на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП.

Визначаючись щодо заявлених вимог та установлених обставин, суд керується наступним.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року, ухваленого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу, у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 210 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Відповідно до ч. 3 вказаної статті настає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Разом з тим, диспозиція ч. 1 ст. 210-1 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Відповідно до ч. 3 вказаної статті настає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Суд зазначає, що особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час.

Отже, станом на 09.09.2025 (дата розгляду справи про адміністративне правопорушення) діяв особливий період.

Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 41(крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Так, 18.05.2024 в Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ частина 10 статті 1 викладена в новій редакції та визначає, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови №R63830 від 09.09.2025, позивач не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст.22 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»), встановлений абзацом сьомим частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно другого абзацу ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Окрім того, п.п. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Також у п.п. 10 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, зазначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів.

Поряд з цим, з 18.05.2024 з набранням чинності Закону №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статтю 210-1 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тобто було посилено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Таким чином, з 18 травня 2024 року встановлено обов`язок громадянам України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством та введено норму, яка передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в умовах особливого періоду.

Як установлено судом та убачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 всупереч положень, визначених абзацом 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзацом 2 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, 06.03.2025 ОСОБА_1 у строк, вказаний у повістці № 26/30.01, яка останнім отримана під особистий підпис, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 та не повідомив про причини не прибуття за повісткою. Не прибуття за повісткою у встановлений в ній строк є порушенням мобілізаційного законодавства.

Так, згідно абз.8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Відповідно до п. 1 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року, цей Порядок визначає, у тому числі, механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період та процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи.

Пунктом 41 Порядку №560 від 16 травня 2024 року (чинний на дату вручення повістки) визначено, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є , зокрема у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Також, судом зазначається, що позивачем ОСОБА_1 не спростовується факт отримання 30.01.2025 повістки №26/30.1 видану на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 06.03.2025 о 09.00 годині, під особистий підпис.

За вказаних обставин, суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки він у строк, вказаний у повістці №26/30.1, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 та не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_5 про причини не прибуття за повісткою, своїми діями порушив законодавство про мобілізацію, вчинивши вказане правопорушення в особливий період.

Щодо застосування пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, судом зазначається наступне.

Відповідно до частини 9 статті 38 КУпАП (чинний станом на 09.09.2025 (дата винесення постанови №R63830) адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Отже, суб`єкт владних повноважень під час винесення постанови від 09.09.2025 №R63830 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП ОСОБА_1 діяв у межах строку накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах КАС ВС від 08.11.2018 по справі № 201/12431/16-а, від 23.10.2018 р. по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17.

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/2261/19 зазначила, що обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Зокрема, досліджуючі наявні у справі матеріали, судом установлено, що належних та допустимих доказів на спростування обставин, зазначених у оспорюваній постанові №R63830 від 09.09.2025 та матеріалах даної адміністративної справи, позивачем суду не було надано, а висловлено лише власні суб`єктивні припущення та твердження, що зводяться до незгоди із винесеною постановою поза межами строків визначених статтею 38 КУпАП.

Окрім цього, суд зауважує, що у поданому до суду адміністративному позові та у відповіді на відзив позивачем жодним чином не спростовано факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про мобілізацію.

Доводи позивача в частині винесення постанови поза межами строку та застосування пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, судом спростовані, оскілки розгляд справи щодо притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП ОСОБА_1 завершено винесенням постанови у строки, визначені законом.

Отже, за вказаних обставин, викладені у адміністративному позові та у відповіді на відзив доводи позивача повністю спростовуються наданим відповідачем відзивом на позов, а також установленими судом обставинами справи та відповідними висновками суду.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Також суд зауважує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на зазначені фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в силу ст. 139 КАС України та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 73 - 77, 90, 94, 139, 242-246, 250, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Присяжнюк Олександра Володимирівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі, - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 29.12.2025.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: адвокат Присяжнюк Олександра Володимирівна, РНОКПП: НОМЕР_2 , вул. Соборна, 63, м. Вінниця:

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 ;

Представник відповідача: Підващецький Віталій Михайлович, м. Гайсин, РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя Кривешко Ірина Володимирівна