Справа № 320/5697/23
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5697/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н.П.

Суддів: Беспалова О.О., Ключковича В.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року, суддя Кушнова А.О., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про скасування вимоги,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просила скасувати вимогу Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 01.11.2022 №Ф-10027/10-36-24-06/ НОМЕР_1 в розмірі 133146,88 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що на сторінці 14 акту перевірки визначені задекларовані позивачем суми доходу, з врахуванням яких визначалась сплата єдиного внеску, при цьому на сторінці 11 акту перевірки відповідач зазначає про заниження позивачем суми доходу від здійснення підприємницької діяльності щодо неправомірного включення до складу витрат на загальну суму 76 637,00 грн. Позивач звертає увагу, що в частині донарахованих податкових зобов`язань, обчислених виходячи з розміру доходу 76637,00 грн, податкові повідомлення-рішення скасовані, інших порушень актом не встановлено. Таким чином, на переконання позивача, не зрозуміло чим керувався відповідач під час здійснення висновку на сторінці 16 акту перевірки про те, що перевіркою достовірності відображення у звітності сум отриманого чистого доходу, та доходу, на яку нараховується єдиний внесок за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на 605 213 грн (в тому числі за 2017 рік - 170 000 грн та за 2018 рік - 435 213 грн), до якої застосовано ставку 22 відсотки від 605 213 грн, та здійснено донарахування єдиного внеску позивачу у розмірі 133146,86 грн.

Відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням Київського окружного адміністративного суду, Головне управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС України звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для виходу із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

На підставі п. 75.1.2 п.75.1 ст. ПК України, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78. п. 82.2 ст. 82. пп.69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України та пункту 2 частини 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на підставі наказу № 993-п від 08.09.2022 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки було проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-платника податків щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів та з питань нарахування, обчислення, сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 12.03.2019.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 12.03.2019, податковим органом складено акт перевірки від 21.09.2022 №8438/10-36-24-06/.

На підставі вищевказаного акту перевірки, контролюючим органом було винесено податкові повідомлення-рішення від 01.11.2022 № 10022/10-36-24-06/ НОМЕР_1 та 10030/10-36-24-06/ НОМЕР_1 , та податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.11.2022№Ф-10027/10-36-24-06/ НОМЕР_1 .

Податковим повідомленням-рішення від 01.11.2022 № 10022/10-36-24-06/ НОМЕР_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 15174,13 грн (13794,66 грн грошове зобов`язання, 1379,47 грн штрафні санкції).

Податковим повідомленням-рішення від 01.11.2022 № 10030/10-36-24-06/ НОМЕР_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір у розмірі 1264,52 грн (1149,56 грн грошове зобов`язання, 114,96 грн штрафні санкції).

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.11.2022№Ф-10027/10-36-24-06/24353-8960 податковий орган вимагає сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 133146,88 грн.

Не погодившись з правомірністю зазначених податкових повідомлень-рішень від 01.11.2022 № 10022/10-36-24-06/ НОМЕР_1 та №10030/10-36-24-06/ НОМЕР_1 , та вважаючи неправомірною вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.11.2022 №Ф-10027/10-36-24-06/24353-8960, користуючись процедурою досудового оскарження в адміністративному порядку, позивачем було подано на них скаргу до Державної податкової служби України.

Рішенням ДПС України від 07.12.2022 № 16190/6/99-00-06-02-01-06 подана позивачем скарга в частині оскарження вимоги Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 01.11.2022 №Ф-10027/10-36-24-06/24353-8960 залишена без розгляду.

В частині оскарження позивачем податкових повідомлень-рішень скарга була прийнята і задоволена рішенням ДПС України від 09.01.2023 №743-16/99-00-06-01- 04-06 в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 01.11.2022 №№ 10022/10-36-24-06/ НОМЕР_1 в частині визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковими зобов`язаннями у сумі - 12 412,79 грн та в частині штрафних санкцій 1241,28 грн.

Також зазначеним рішенням було задоволено скаргу в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 01.11.2022 № 10030/10-36-24-06/ НОМЕР_1 в частині визначення грошового зобов`язання з військового збору за податковим зобов`язанням 1034,40 грн та штрафних санкцій 103,44 грн.

В інших частинах вказані податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скаргу задоволено частково.

Не погоджуючись із вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 01.11.2022 №Ф-10027/10-36-24-06/ НОМЕР_1 , позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Статтею 177 ПК України врегульовано порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.2. статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

За правилами пункту 177.10 статті 177 ПК України, фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Отже, для визначення об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб для фізичної особи-підприємця, слід встановити загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності. Загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, встановлюються на підставі даних Книги обліку доходів і витрат, підтверджених первинними документами щодо походження товару та документами щодо здійснених витрат. Ці самі дані використовуються фізичною особою-підприємцем при заповненні податкової декларації про майновий стан та доходи.

З Акта перевірки від 21.09.2022 №8438/10-36-24-06/ НОМЕР_1 відповідач зазначає, що «непідтверджені» суми затрат в розмірі 76637,00 грн, відповідно, занижено суму чистого оподатковуваного доходу, занижено базу начислення військового збору, занижено базу начислення єдиного внеску.

Разом з тим, Актом перевірки (п.2.1) встановлено, що за період з 01.01.2017 по 12.03.2019 ФОП ОСОБА_1 здійснювала фінансово-господарську діяльність на загальній системі оподаткування.

Відповідно до п. 177.10 ст.177 та п. 178.6 ст.178 ПК України фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Підпункт 5 п.6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат встановлює, що документами, які підтверджують понесені витрати, безпосередньо пов`язані з отриманим доходом, можуть бути платіжні доручення, квитанція, фіскальний чек, акт закупки та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Для підтвердження задекларованих сум витрат ФОП ОСОБА_1 в ході проведення перевірки були надані банківські виписки та довідки за період з 01.01.2017 по 12.03.2019 про що зазначається в Акті перевірки.

В банківських виписках вказані суми грошових коштів списаних Банком як щомісячна комісія за обслуговування рахунку, як комісія за виконання платежів та інше(за розрахунково- касове обслуговування).

Таким чином, розмір витрат, що здійснювалися позивачем під час господарської діяльності (витрати щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове страхування та сплати за розрахунково-касове обслуговування банка), підтверджені банківськими виписками, наданими до перевірки, відповідно до ст. 44 ПК України.

Суми єдиного внеску, задекларованих за 2017-2018 роки (2017 рік 17276,00 грн, 2018 рік - 59361,00 грн) по факту оплати, що підтверджено банківськими виписками та записами в Книзі обліку доходів і витрат, також в результаті перевірки не зараховані в вартість документально підтверджених витрат.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пунктів 2, 6 частини першої статті 1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний, окрім іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (пункт 1 частини другої статті 6 Закону №2464).

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що підстави для донарахування позивачу вимоги про сплату боргу на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» були похідними від висновку відповідача про заниження позивачем суми доходу від здійснення підприємницької діяльності щодо неправомірного включення до склало витрат на загальну суму 76637,00 грн, правомірність визначення яких була встановлена рішенням ДПС України від 09.01.2023 №743-16/99-00-06-01-04-06.

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону№2464, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Так, на сторінці 14 акту перевірки визначені задекларовані позивачем суми доходу, з врахуванням яких визначалась сплата єдиного внеску, при цьому на сторінці 11 акту перевірки відповідач зазначає про заниження позивачем суми доходу від здійснення підприємницької діяльності щодо неправомірного включення до складу витрат на загальну суму 76 637,00 грн.

При цьому, в частині донарахованих податкових зобов`язань, обчислених виходячи з розміру доходу 76637,00 грн, податкові повідомлення-рішення скасовані, інших порушень актом не встановлено.

Разом з тим, відповідач, заперечуючи проти позовної заяви, у відзиві на позовну заяву цитує зміст акту перевірки від 21.09.2022 №8438/10-36-24-06/ НОМЕР_1 .

Однак, податковим органом не надано жодних пояснень щодо сум, які відповідно до висновку відповідача про заниження позивачем суми доходу від здійснення підприємницької діяльності щодо неправомірного включення до склало витрат у розмірі 76637,00 грн, правомірність визначення яких була встановлена рішенням ДПС України від 09.01.2023 №743-16/99-00-06-01-04-06, тобто не надано пояснень яким чином вказана сума, яка була скасовано (повністю чи частково) рішенням ДПС України від 09.01.2023 №743-16/99-00-06-01-04-06, була врахована чи не врахована при прийнятті спірної вимоги.

Водночас, контролюючим органом взагалі не зазначено, яким чином вимога, що була сформована до скасування в частині податкових повідомлень-рішень від 01.11.2022 №10022/10-36-24-06/ НОМЕР_1 та 10030/10-36-24-06/ НОМЕР_1 , обрахована вірно та є правомірною після такого скасування.

В ході розгляду справаи з огляду на досліджені докази, суд не зміг встановити, чим керувався суб`єкт владних повноважень під час здійснення висновку на сторінці 16 акту перевірки про те, що перевіркою достовірності відображення у звітності сум отриманого чистого доходу, та доходу, на яку нараховується єдиний внесок за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на 605 213 грн (в тому числі за 2017 рік - 170 000 грн та за 2018 рік - 435 213 грн), до якої застосовано ставку 22 відсотки від 605 213 грн, та здійснено донарахування єдиного внеску позивачу у розмірі 133146,86 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 01.11.2022 №Ф-10027/10-36-24-06/ НОМЕР_1 в розмірі 133146,88 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Що стосується пропуску позивачем строку звернення до суду як на те посилається скаржник, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Питання строків звернення до суду як і з попереднім використанням платником податків досудового порядку вирішення спору, так і без застосування зазначеної процедури було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом і станом на сьогодні практика Верховного Суду з цього питання є сформованою і усталеною.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI.

Згідно з абзацами четвертим шостим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку (абзаци восьмий, дев`ятий частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI).

За змістом преамбули Закону № 2464-VI цей Закон може, зокрема, встановлювати особливості адміністративної процедури досудового врегулювання спорів, але не може визначати порядок судового оскарження з порушенням гарантій платника єдиного внеску.

Закон № 2464-VI не передбачає застосування обмежувального (присічного) строку для оскарження до суду вимоги про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску.

Отже, платник єдиного соціального внеску для захисту своїх прав і законних інтересів має право на звернення до суду з позовом про оскарження вимоги у межах гарантованого процесуальним законом строку, встановленого статтею 122 КАС, а не статтею 25 Закону №2464-VI.

Відповідний правовий висновок щодо строку звернення до суду з позовом про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску викладено у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року у справі № 580/3469/19.

Як встановлено судом першої інстанції вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.11.2022 №Ф-10027/10-36-24-06/НОМЕР_1 в розмірі 133146,88 грн позивач отримав 12 листопада 2022 року, та оскаржувалась в адміністративному порядку, рішенням ДПС України від 07.12.2022 № 16190/6/99-00-06-02-01-06 подана позивачем скарга в частині оскарження вимоги Головного управління ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 01.11.2022 №Ф-10027/10-36-24-06/НОМЕР_1 без розгляду.

Рішення ДПС України від 07.12.2022 № 16190/6/99-00-06-02-01-06 було отримано позивачем 17.12.2022 (т.1 а.с.152).

З позовом до суду позивач звернулась 10.03.2023, тобто в межах встановленого ч.4 статтею 122 КАС України строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2024 року.

Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив заяву у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Беспалов О.О.

Ключкович В.Ю.