Справа № 580/4964/25
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4964/25 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ТРОФІМОВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про здійснення перерахунку розміру ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії у разі втрати годувальника відповідно до вимог частини третьої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та здійснення виплати цього виду пенсії в розмірі встановленому ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в сумі 6888, 38 грн;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі втрати годувальника, у відповідності до вимог ч.3 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та здійснювати виплату цього виду пенсії з 01.01.2025, в розмірі встановленому ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в сумі 6888, 38 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що дії відповідача є протиправними, оскільки розмір пенсії повинен становити не менше двох прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність відповідно до статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в сумі 6888,38 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у не прийнятті мотивованого рішення за заявою від 10.02.2025 ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 від 10.02.2025 з урахуванням оцінки, наданої судом у мотивувальній частині рішення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що розмір пенсії в разі втрати годувальника обчислено згідно з документами пенсійної справи та нормами чинного законодавства України.

Апелянт стверджує, що відсутній предмет спору, оскільки Головне управління не приймало жодного розпорядчого документа у вигляді нормативно-правового акту або індивідуального акту про відмову здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 у разі втрати годувальника відповідно до вимог частини третьої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2025 та від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є вдовою ОСОБА_3 пенсіонера ОВС МВС України, ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЄС у 1986 році (категорія 2), який до часу смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В січні 2025 року позивачка в інтересах сина звернулася до Головного управління ПФУ в Черкаській області із заявою про призначення пенсії ОСОБА_2 за наслідками смерті його годувальника відповідно до вимог частини третьої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та здійснення виплати цього виду пенсії в розмірі, встановленому статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідач призначив виплату пенсії в розмірі 4722,00 грн.

Надалі позивачка в інтересах сина 10.02.2025 звернулася до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області із заявою про перерахунок призначеного розміру пенсії з мінімального розміру 4722 гривень до фактично обґрунтованого розміру з урахуванням розміру пенсії його покійного батька на день смерті, у разі втрати годувальника відповідно до вимог частини третьої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та здійснення виплати цього виду пенсії в розмірі, встановленому статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За результатом розгляду цієї заяви, Головне управління ПФУ в Черкаській області листом від 13.03.2025 за вх.№2569-1701/К-02/8-2300/25 повідомило, що згідно з пунктом «а» статті 36 Закону №2262-XII пенсію в разі втрати годувальника обчислено в розмірі 30% грошового забезпечення померлого годувальника, яке становило 6 888,38 грн. Відповідно до статті 37 Закону №2262-XII пенсії в разі втрати годувальника, які призначаються членам сімей військовослужбовців, з 01.01.2025 не можуть бути нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Отже, розмір пенсії в разі втрати годувальника становить 4722,00 грн.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду в інтересах малолітнього сина для захисту його прав.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції та оцінюючи відповідні висновки, викладені у рішенні, колегія суддів враховує, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262) визначені умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. Перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону (частина друга статті 63 Закону № 2262). Перерахунок пенсій здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських (частина третя статті 63 Закону № 2262).

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 29 Закону №2262-ХII пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до статті 30 Закону №2262-XII право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби. Батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням ї проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 36 Закону №2262-XII пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах: сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які померли внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, - 30 процентів заробітку годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в інтересах малолітнього сина звернулася до пенсійного органу із заявою, в якій просила здійснити перерахунок призначеного розміру пенсії з мінімального розміру 4722,00 грн до фактично обґрунтованого розміру з урахуванням розміру пенсії його покійного батька на день смерті, у разі втрати годувальника відповідно до вимог частини третьої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та здійснення виплати цього виду пенсії в розмірі, встановленому статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач листом від 13.03.2025 за вх.№2569-1701/К-02/8-2300/25 у відповідь на заяву позивача від 10.02.2025 повідомив, що розмір пенсії в разі втрати годувальника обчислено згідно з документами пенсійної справи та нормами чинного законодавства.

Втім жодного рішення за результатами розгляду заяви позивача в інтересах, відповідачем прийнято не було.

Доводи апелянта про те, що відсутній предмет спору, колегія суддів оцінює критично, оскільки позивач звернувся до Головного управління із заявою про перерахунок пенсії в разі втрати годувальника, однак за результатом розгляду вказаної заяви не отримав жодного рішення, у зв`язку із чим порушені його права.

З огляду на викладене, підстави, з яких судом першої інстанції було частково задоволено позов у цій справі, обсяг задоволених позовних вимог і визначений судом спосіб захисту прав позивача в інтересах малолітнього сина, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області є необґрунтованими і наразі передчасними, оскільки, як відзначалося вище, жодного рішення за заявою позивача на стадії виниклих спірних правовідносин органом ПФУ не прийнято.

Поряд із цим, колегія суддів зазначає, що приписами частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що позивач не оскаржував рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відсутні.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Згідно зі статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року у справі №580/4964/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

О.В.Карпушова