Справа № 640/23615/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 грудня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/23615/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва 25 серпня 2021 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУПФУ в м. Києві) з такими позовними вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні і не виплаті позивачу суми компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати не отриманої не з його вини суми пенсії за період з 01.03.2018 по 30.09.2020;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії у період з 01.03.2018 по день фактичної виплати, шо не виплачувалась у зв`язку з протиправним обмеженням її максимального розміру.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» призначено пенсію за вислугу років.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2019 року у справі № 640/3135/19 визнано протиправною бездіяльність ГУПФУ в м. Києві, що полягала у нездійсненні позивачу перерахунку пенсії на підставі довідки від 23.11.2018 вих. № 1.26-7-5692 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, складеної Державним підприємством обслуговування повітряного руху України; зобов`язано ГУПФУ в м. Києві зробити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01.03.2018 на підставі довідки від 23.11.2018 вих. № 1.26-7-5692 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, складеної Державним підприємством обслуговування повітряного руху України, з урахуванням вже виплачених сум. На виконання цього рішення відповідачем проведено перерахунок його пенсії, згідно з перерахунком від 18.09.2019 № розмір пенсії за вислугу років з 01.03.2018 склав 42621,57 грн.

Оскільки відповідач протиправно не виплачував позивачу щомісячну пенсію у розмірі 42621,57 грн, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до ГУПФУ в м. Києві. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року у справі № 640/14226/20 визнано протиправною бездіяльність ГУПФУ в м. Києві, яка полягає у невиплаті позивачу у період з 01.03.2018 по 30.09.2020 щомісячної пенсії у розмірі 42621,57 грн; зобов`язано ГУПФУ в м. Києві, виплачувати позивачу, щомісячну пенсію у розмірі, що розрахований на підставі довідки від 23.11.2018 № 1-26.7-5692 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, станом на 01.03.2018, яка видана Державним підприємством обслуговування повітряного руху України, без обмеження її максимальним розміром; зобов`язано ГУПФУ в м. Києві виплатити позивачу нараховані та неотримані не з його вини суми пенсії, що не виплачені внаслідок протиправного обмеження її максимального розміру, у сумі 777012,21 грн.

Позивач вказує, що задоволена до стягнення з відповідача сума у розмірі 777012,21 грн складається з щомісячних недоплат за період з 01 березня 2018 року по 30 вересня 2020 року, які утворились внаслідок несвоєчасного проведення перерахунку пенсії, як різниця між розміром пенсії, що мала виплачуватись після перерахунку та сумою, в якій фактично у цей період проводились виплати.

Проте, до теперішнього часу відповідачем зазначені щомісячні платежі, які сумарно складають призначену до виплату суму, позивачу не виплачені.

Позивач зазначає, що користуючись правом, передбаченим Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», він звернувся до ГУПФУ в м. Києві із заявою від 29.06.2021 про нарахування компенсації за несвоєчасну виплату частини пенсії за період з 01.03.2018 по 30.09.2020, у відповідь на яку отримав лист від 02.08.20221 № 20042-19547/К-02/8-2600/21 з відмовою в нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії.

Позивач вважає таку відмову незаконною, тому звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; визначено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Від ГУПФУ в м. Києві 27 жовтня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

Представник відповідача вважає безпідставним розповсюдження позивачем норм Закону України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» на спірні правовідносини, з огляду на те, що положення зазначеного закону підлягають застосуванню виключно за умови порушення строків виплати вже нарахованих та належних до виплати періодичних платежів, в тому числі пенсійних виплат. Оскільки ГУПФУ в м. Києві здійснював всі нараховані пенсійні виплати позивачу у строки та згідно з чинним законодавством України, а інші розміри пенсії, самостійно визначені позивачем, виплаті не підлягали, правові підстави для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів відсутні.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року прийнято адміністративну справу до провадження та вирішено розгляд справи продовжити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувано від відповідача докази, яких, на думку суду, не вистачає для розгляду справи.

Від ГУПФУ в м. Києві 06 березня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав, аналогічних зазначеним у відзиві від 27 жовтня 2021 року.

Ухвалою від 21 липня 2025 року витребувано від відповідача додаткові докази.

ГУПФУ в м. Києві на виконання ухвали від 21 липня 2025 року надано витребувані документи.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи у змішаній формі та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 25 березня 2010 року перебуває на обліку в ГУПФУ в м. Києві як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями паспорта громадянина України, картки платника податків, копіями розпоряджень про перерахунок пенсії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2019 року у справі № 640/3135/19, яке набрало законної сили 27 червня 2019 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФУ в м. Києві про зобов`язання вчинити дії задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ГУПФУ в м. Києві, що полягає у не здійсненні ОСОБА_1 перерахунку пенсії на підставі довідки вих. № 1.26-7-5692 від 23.11.2018 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, складеної Державним підприємством обслуговування повітряного руху України; зобов`язано ГУПФУ в м. Києві зробити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2018 на підставі довідки вих. № 1.26-7-5692 від 23.11.2018 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, складеної Державним підприємством обслуговування повітряного руху України, з урахуванням вже виплачених сум; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду від 14 травня 2019 року у справі № 640/3135/19 ГУПФУ в м. Києві у вересні 2019 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2018 року, внаслідок проведення якого основний розмір пенсії позивача обчислено в розмірі 95 % грошового забезпечення (вислуга років 35) в сумі 42450,75 грн, підсумок пенсії з надбавками - 42621,57 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії - 17556,66 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року у справі № 640/14226/20 позов ОСОБА_1 до ГУПФУ в м. Києві задоволено в повному обсязі; визнано протиправною бездіяльність ГУПФУ в м. Києві, що полягає у не виплаті ОСОБА_1 у період з 01.03.2018 по 30.09.2020 щомісячної пенсії у розмірі 42621,57 грн; зобов`язано ГУПФУ в м. Києві виплачувати ОСОБА_1 щомісячну пенсію у розмірі, що розрахований на підставі довідки від 23.11.2018 № 1.26-7-5692 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, станом на 01.03.2018, яка видана Державним підприємством обслуговування повітряного руху України, без обмеження її максимальним розміром; зобов`язано ГУПФУ в м. Києві виплатити ОСОБА_1 нараховані та неотримані не з його вини суми пенсії, що не виплачені внаслідок протиправного обмеження її максимального розміру, у сумі 777012,21 грн.

На виконання рішення суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 640/14226/20 ГУПФУ в м. Києві у березні 2021 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2018 року, внаслідок проведення якого основний розмір пенсії позивача обчислено в розмірі 95 % грошового забезпечення (вислуга років 35) в сумі 42450,75 грн, підсумок пенсії з надбавками - 42621,57 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії - 42621,57 грн, що підтверджується розрахунком за пенсійною справою № .

З наданого разом із розпорядженням про перерахунок пенсії позивача з 01 березня 2018 року розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № за Дорученням Д № /36 судом установлено, що на виконання рішення суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 640/14226/20 нараховано доплату до пенсії в сумі 926868,31 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 29.06.2021, в якій просив нарахувати до виплати суму компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати частини щомісячної пенсії за період з 01.03.2018 по день фактичної виплати.

У відповідь на заяву позивача від 29.06.2021, відповідач листом від 02.08.2021 № 20042-19547/K-02/8-2600/21 повідомив, що у березні 2021 року, на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.10.2020 у справі № 640/14226/20 Головним управлінням позивачу проведено з 01.03.2018 перерахунок пенсії в межах резолютивної частини без обмеження максимального розміру пенсії та здійснено нарахування коштів за період з 01.03.2018 по 31.03.2021 в сумі 926859,31 грн. З 01.04.2021 встановлено для щомісячної виплати визначений судовим рішенням розмір пенсії в сумі 42621,57 грн. Оскільки статтею 8 Закону встановлено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям. особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України, погашення заборгованості, обчисленої на виконання судових рішень, здійснюється в порядку черговості в межах відповідних бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Водночас повідомлено, що статтею 2 Закону України від 19.10.2000 № 2050 «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Враховуючи те, що нарахована у березні 2021 року доплата пенсії в сумі 926859,31 грн за період з 01.03.2018 по 31.03.2021 підлягає виплаті в межах бюджетних асигнувань, підстави для нарахування компенсації відсутні.

Із заяв по суті справи та матеріалів справи судом установлено, що сума заборгованості з перерахованої на виконання судового рішення пенсії позивачу пенсійним органом станом на дату розгляду справи не виплачена.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Абзацом другим статті 55 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).

У статті 1 Закону № 2050-ІІІ зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до статей 3, 4 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до абзацу четвертого статті 6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято Порядок № 159. Відповідно до пункту 1, цього Порядку, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Як зазначено у пункті 2 Порядку № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Пунктом 3 Порядку № 159 установлено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);

соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення);

сума індексації грошових доходів громадян;

суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Пунктом 4 Порядку №159 передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З наведених правових норм слідує, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Подібна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 461/1390/16-а та від 15 травня 2024 року у справі № 200/5032/20-а.

Виконуючи функцію єдності судової практики, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02 квітня 2024 року у справі № 560/8194/20 вирішив питання неоднакового застосування норм статті 7 Закону № 2050-ІІІ та відступив від висновків, викладених Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09 червня 2021 року у справі № 240/186/20, від 17 листопада 2021 року у справі № 460/4188/20, від 27 липня 2022 року у справі № 460/783/20, від 11 травня 2023 року у справі № 460/786/20.

У постанові від 02 квітня 2024 року у справі № 560/8194/20 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду виснував таке:

«29. Отже, Судова палата доходить висновку, що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

30. При цьому норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.

31. Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.

32. Крім того, Судова палата вважає, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

33. Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись, у цій справі органами Пенсійного фонду України, у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.

34. Вчинення ж відповідачем активної дії, що проявляється, зокрема, у наданні листа-відповіді на звернення особи щодо виплати належних їй сум компенсації, слід розглядати лише як додаткову форму повідомлення про відмову.».

Також у пункті 35 цієї постанові Судова палата відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року, 17 листопада 2021 року, 27 липня 2022 року, 11 травня 2023 року (справи №№ 240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20,460/786/20 відповідно) про застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати відповідно до Закону № 2050-ІІІ та сформулювала такі висновки: [...]

б) нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;

в) з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг шестимісячного строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини першої статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду; [...].

Суд вважає за необхідне застосувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02 квітня 2024 року у справі № 560/8194/20, щодо того, що нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, а отже, невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням. Додаткове звернення з заявою про виплату компенсації втрати частини доходів від позивача норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 не вимагають.

Отже суд зазначає, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що на підставі рішення суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 640/14226/20 відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача, нараховано доплату і визнано наявність заборгованості з пенсії за період з 01.03.2018 по 01.03.2021 в сумі 926868,31 грн, але вказана заборгованість ще не виплачена позивачу.

Отже, у даному випадку, позивачем заявлено вимоги про нарахування компенсації втрати частини доходу на ще не виплачені суми пенсії.

Слід також зазначити, що у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 804/3000/18, від 11 лютого 2021 року у справі № 1540/3742/18, зазначено про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, враховуючи їх передчасність, оскільки відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу перерахованої на виконання судового рішення пенсії, а також що станом на момент розгляду справи відповідач ще не здійснив виплату перерахованої на виконання судового рішення пенсії, підстави вважати, що права позивача при здійсненні такої виплати будуть порушені, відсутні.

З аналізу положень статей 2, 5 КАС України слідує, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому. Судом у конкретній справі вирішується спір, предмет якого існує на час розгляду справи. Суд не може розглядати вимоги на майбутнє у зв`язку із вірогідним настанням певних наслідків. Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Враховуючи відсутність підстав вважати, що право позивача на отримання компенсації при виплаті нарахованої на виконання рішення суду пенсії буде порушено відповідачем, задоволення позову буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу як передчасних.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на встановлені обставини, з урахуванням нормативного врегулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є безпідставними, тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог повністю.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, за правилами, визначеними статтею 139 КАС України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова