Справа № 620/14769/24
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н.П.

Суддів: Беспалова О.О., Ключковича В.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року, суддя Бородавкіна С.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ у Львівській області від 30.10.2024 №32 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУПФУ в Чернігівській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 періоди роботи з 11.11.1992 по 16.12.2019 у ПрАТ А/Т тютюнова компанія ''В.А.Т.-Прилуки'' на посаді машиніста потоково-механізованих сигаретних ліній та машин і призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту ''б'' статті 13 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'' в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VIII ''Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення'', з 23.10.2024.

Позов мотивовано тим, що належним чином оформленими документами підтверджується її право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. При цьому, ГУ ПФУ у Львівській області протиправно не зарахував до її пільгового стажу роботи період роботи у ПрАТ А/Т тютюнова компанія ''В.А.Т.-Прилуки'' на посаді машиніста потоково-механізованих сигаретних ліній та машин.

Відповідно до ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 30.10.2024 №32 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.10.2024 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 також не погодилась з рішення суду першої інстанції та звернулась з апеляційною скаргою в якій просить скасувати частково рішення, а саме в частині відмови у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 16.11.1999 по 16.12.2019 у зв`язку з відсутністю атестації робочих місць та відмови у призначенні пенсії та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для виходу із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ГУ ПФУ у Львівській області не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 11.11.1992 по 16.12.2019 працювала повний робочий день в ПрАТ А/Т тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки» на посаді машиніста потоково-механізованих сигаретних ліній та машин і виконувала роботи, пов`язані з: виготовленням і укладанням в пачки або коробки цигарок, сигар на потоково-механізованих цигаркових чи сигаретних лініях і агрегатах під керівництвом машиніста вищої категорії; забезпеченням стабільної роботи обладнання (виявлення та усунення неполадок в роботі ліній); відбором зразків продукції для проведення перевірки якості через відповідний проміжок часу; проведенням сортування і розбирання відбракованої продукції і технологічного браку та ін, про що зазначено у довідці від 23.09.2024 №1238/24 ПО. Вказана посада передбачена Списком №2 розділу ХХІІ пункту 5 підпункту 22.5.1а постанови КМУ від 24.06.2024 №461. За період з 11.11.1992 по 15.11.1999 пільговий стаж складає 7 років 5 днів (а.с. 18).

Робота позивача на вказаній посаді відображена в трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а.с. 11-15).

23.10.2024, по досягненню повних 50 років, ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2. До заяви нею було додано відповідний пакет документів.

Вказану заяву розглянуто за екстериторіальним принципом ГУ ПФУ у Львівській області, яке 30.10.2024 прийняло рішення №32 про відмову позивачу у призначенні пенсії, оскільки пільговий стаж ОСОБА_1 не підтверджений. За доданими документами не зараховано період роботи згідно довідки від 23.09.2024 №1238/24, так як вказана у довідці посада машиніст потоково-механізованих сигаретних ліній та машин, не відповідає посаді, зазначеній в переліку робочих місць атестації від 18.11.1994 наказ №77 (машиніст сигаретних машин). Одночасно зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 31 рік 05 місяців 05 днів (а.с. 17)

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли у колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення».

Отже, оскільки і Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і Закон України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом «б» статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України від 02.03.2015 №213-VIII раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років.

Закон України від 02.03.2015 №213-VIII набув чинності з 01.04.2015.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в" - "е" та "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, і після набуття чинності нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правила призначення пенсій за Списком №2 регламентувались пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII (11.10.2017), яким текст Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» був доповнений статтею 114, згідно із частиною першою якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де указувалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Відтак, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII) та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII).

Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Наведений стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII».

Пунктом 1 резолютивної частини названого судового акту визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини названого судового акту стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно із пунктом 3 резолютивної частини названого рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Тобто, відповідно до Рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 №1-р/2020 зменшення віку виходу на пенсію за наявності стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці здійснюється не від загального пенсійного віку, встановленого нормами Закону №1058-ІV, а від загального пенсійного віку, встановленого Законом №1788-XII.

Статтею 13 Закону №1788-XII передбачено право на пенсію за віком жінкам після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Таким чином, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII) та пункт 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII).

Відносно позивача правила вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції - Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII).

Зважаючи на частину першу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви №23759/03 та №37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява №39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що суб`єкт владних повноважень повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що обрані адміністративним органом у даному конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача), а тому в межах спірних правовідносин необхідно віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для заявника закону, відповідно до якого на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

При цьому, вирішуючи справу, суд враховує зміст рішення Конституційного Суду №1-р/2020 та розглядає позовні вимоги відповідно до законодавства, яке діє на час розгляду цієї адміністративної справи, згідно з яким позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20, зазначено, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788-ХІ був прийнятий раніше за Закон №1058-IV.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 12 вересня 2022 року у справі №620/2852/20, від 17 грудня 2021 року у справі №160/9272/20.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач досягла необхідного пенсійного віку (50 років) для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

Що стосується незарахування позивачу пільгового стажу роботи, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, передбачено, що якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках, обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Тобто, підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, який повинен бути підтверджений відповідними доказами, зокрема, трудовою книжкою.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій (пункт 20 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до пунктів 3, 4.2 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженогонаказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992. Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Разом з тим, пунктом 4.3 Порядку №383 передбачено, що у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Відповідно до пунктів 8, 9 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442, відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем було зараховано до страхового стажу позивача 31 рік 03 місяці 27 днів, до пільгового стажу не враховано періоди роботи згідно пільгової довідки від 23.09.2024 №1238/24 період з 11.11.1992 по 15.11.1999, оскільки посада зазначена в довідці «машиніст потоково-механізованих сигаретних ліній та машин» не відповідає посаді, зазначеній в переліку атестованих робочих міст «машиніст сигаретних машин».

Відповідно до довідки від 23.09.2024 №1238/24 ПО ПрАТ «A/T тютюнова компанія «В.А.Т. Прилуки» позивач працювала з 11.11.1992 року (наказ №328-к від 11.11 18992) до 16.12.2019 (наказ 680к від 13.12.2019) машиністом потоково-механізованих сигаретних ліній та машин і виконувала роботи , пов`язані з:

- виготовленням і укладанням в пачки або коробки цигарок, сигар на потоко-механізованих цигаркових чи сигаретних лініях і агрегатах під керівництвом машиніста вищої кваліфікації;

- забезпеченням стабільної роботи обладнання;

- відбором зразків продукції для проведення перервірки якості через відповідний проміжок часу;

- проведенням сортування і розбирання відбракованих продукції і технологічного бпаку та ін.

За посадою машиніста потоково-механізованих сигаретних ліній та машин, що передбачена Списком №2 розділ ХХІІ, п.5 пп.22.5. Іа, постанова КМ №461 від 24.06.2016 за період з 11.11.1992 - 15.11.1999 пільговий стаж складає 7 років 5 місяців.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 з 11.11.1992 позивач працювала на посаді машиніста потоково-механізованих цигарково-сигаретних ліній та машин тютюново-сигаретного цеху (а.с. 11-15).

Згідно наказу A/T тютюнова компанія «В.А.Т. Прилуки» від 18.11.1994 № 77 проведено атестацію робочих місць за умовами праці, згідно якої посаду машиніста сигаретних машин віднесено до посад зі шкідливими умовами праці за Списком №2 (запис 6).

Наказом від 16.11.1999 №87 затверджено список робочих місць, професій та посад по підприємству, згідно якого займана позивачем посада не віднесена до посад зі шкідливими умовами праці за Списком №2 (а.с. запис 7).

Згідно записів №8, 10, 12 не підтверджено право позивача на зарахування періодів роботи на вказаній посаді до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Таким чином, враховуючи положення пунктів 3, 4.3 Порядку №383, підтверджується робота позивача, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за період з 11.11.1992 по 15.11.1999, а тому відповідний період має бути зарахований до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Разом з тим, як убачається з трудової книжки позивачки, має місце запис від 16.11.1999 про те, що професія машиніста потоково-механізованих цигарково-сигаретних ліній та машин не входить до списку №2 виробництво з шкідливими умовами праці та підтверджена результатами атестації роботих мість за умовами праці. Підстава: наказ 87 від 16.11.99.

Наступний пункт від 26.06.2004 містить запис про те, що за результатами атестації робочих місць за умовами праці та професій машиніст потоково-механізованих машин цигарково-сигаретних ліній та машин права на пільгове пенсійне забезпечення згідно Списку №2 не підтверджено. Підстава: наказ 40 від 16.06.2004.

Аналогічний запис містить і від 10.06.2009. Підстава наказ 79 від 10.06.2009; від 05.06.2004. Підстава наказ 41 від 05.06.2004.

16.12.2019 позивачку було звільнено з роботи за угодою сторін.

Колегія суддів звертає увагу, що атестація робочих місць ПрАТ А/T тютюнова компанія «В.А.Т. Прилуки» у спірний період проводилась, але професія позивачки не була включена до професій на пільгове пенсійне забезпечення згідно списку № 2.

З огляду вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови позивачці у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 16.11.1999 по 16.12.2019, оскільки судом встановлено, що у вказаний період проведеними атестаціями не підтверджено право на зарахування вказаного періоду роботи до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, про що чітко зазначено у наданій до справи позивачкою копії трудової книжки.

Отже, суд першої інстанції в цій частині вірно відмовив позивачці у задоволенні позовних вимог щодо зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 16.11.1999 по 16.12.2019.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позивачка просила суд визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пільгової пенсії та зобов`язати зарахувати до пільгового стажу період роботи з 11.11.1992 по 16.12.2019.

В мотивувальній частині суд першої інстанції встановив, що позивачка має право на зарахування до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 11.11.1992 по 15.11.1999, проте в цій частині рішення щодо зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу даного періоду стажу роботи не ухвалив та фактично відмовив у задоволенні позову в цій частині.

З огляду на вищевикладені доводи та встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає за необхідне в цій частині рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про зобов`язання відповідача ГУПФУ у Львівській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 періоди роботи з 11.11.1992 по 15.11.1999 у ПрАТ А/Т тютюнова компанія ''В.А.Т.-Прилуки'' на посаді машиніста потоково-механізованих сигаретних ліній та машин і призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту ''б'' статті 13 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'' в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VIII ''Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Що стосується позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині та звертає увагу на таке.

Відповідно до Положення про управління пенсійного фонду України в районах, містах та районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, на територіальні управління Пенсійного фонду України в районах покладено функції по призначенню (перерахунку) і виплаті пенсії.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати дискреційні повноваження, користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.

Виходячи з положень Порядку №22-1 та, враховуючи, що Головним управлінням ПФУ у Львівській області не проводився розрахунок пільгового стажу позивача, з урахуванням висновків суду, суд першої інстанції вірно зобов`язав ГУПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву від 23.10.2024 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Щодо посилання скаржника в апеляційній скарзі на правову позицію, викладену у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 у справі №620/6683/23, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2023, у подібних правовідносинам, то колегія суддів не бере їх до уваги з огляду на приписи ч.5 ст. 242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом рішення та постанова суду у вищезазначеній справі не переглядались.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зарахування до пільного стажу періоду роботи з 11.11.1992 по 15.11.1999 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про зобов`язання відповідача ГУПФУ у Львівській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 періоди роботи з 11.11.1992 по 15.11.1999 у ПрАТ А/Т тютюнова компанія ''В.А.Т.-Прилуки'' на посаді машиніста потоково-механізованих сигаретних ліній та машин і призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту ''б'' статті 13 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'' в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VIII ''Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення та ухвалити нове судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зарахування до пільного стажу періоду роботи з 11.11.1992 по 15.11.1999 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 ОСОБА_1 періоди роботи з 11.11.1992 по 15.11.1999 у ПрАТ А/Т тютюнова компанія ''В.А.Т.-Прилуки'' на посаді машиніста потоково-механізованих сигаретних ліній та машин і призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту ''б'' статті 13 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'' в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VIII 'Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Беспалов О.О.

Ключкович В.Ю.