Справа № 160/7445/25
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відкриття касаційного провадження

25 грудня 2025 року

м. Київ

справа №160/7445/25

адміністративне провадження №К/990/52193/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року

у справі №160/7445/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро Ленд»

до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради

про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро Ленд» (далі - ТОВ «Дніпро Ленд», позивач) звернулося до адміністративного суду з позовом до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради (далі - Управління, відповідач, скаржник), в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління від 09 грудня 2024 року №9-Ю/09122024 про визнання ТОВ «Дніпро Ленд» () винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом першим пункту 3 частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладення штрафу в розмірі 1120360,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року, позов задоволено.

Не погодившись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, Управління 12 грудня 2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема якщо: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу; суд не дослідив зібрані у справі докази; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено оскаржувані судові рішення з неправильним застосуванням положень частин першої, другої, п`ятої статті 26, частин першої, третьої статті 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI (далі - Закон №3038-VI), пункту 3 частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14 жовтня 1994 року №208/94-ВР (далі - Закон №208/94-ВР), постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року №466 (далі - постанова КМУ №466), постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 06 квітня 1995 року №244 (далі - постанова КМУ №244) та без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16 та від 16 березня 2023 року у справі №400/4409/21, від 24 квітня 2023 року у справі №560/2210/19, від 26 квітня 2023 року у справі №380/1418/22.

Скаржник наголошує, що суди попередніх інстанцій скасували спірну постанову виключно з підстав порушення процедури проведення перевірки (відсутність суб`єкта містобудування), не дослідивши при цьому суть виявленого порушення та характер виконуваних робіт. Скаржник посилається на неврахування судами правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16 та від 16 березня 2023 року у справі №400/4409/21, у яких Суд сформував висновок, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень може бути підставою для його скасування лише тоді, коли таке порушення безпосередньо вплинуло на зміст рішення. Суд повинен дотримуватися балансу між принципами «протиправні дії не тягнуть правомірних наслідків» та «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Скаржник стверджує, що фактичні обставини у справі (виконання будівельних робіт з влаштування фундаменту та залізобетонного перекриття замість підготовчих робіт) підтверджені доказами, і формальні процедурні недоліки не спростовують факту порушення містобудівного законодавства.

Скаржник вказує на неврахування судами позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 26 квітня 2023 року у справі №380/1418/22 та від 24 квітня 2023 року у справі №560/2210/19, згідно з якими підставою для скасування акта є лише такі процедурні порушення, які істотно вплинули на можливість особи реалізувати свої права або поставили під сумнів достовірність результатів перевірки.

Скаржник доводить, що позивач був належним чином повідомлений про час та місце перевірки й розгляду справи (шляхом надсилання листів на електронну пошту та рекомендованих листів), а отже, не був обмежений у праві на захист та надання пояснень. Відтак, відсутність представника під час перевірки за умови належного повідомлення не є тим істотним порушенням, яке безумовно тягне за собою скасування по суті правильного рішення про притягнення до відповідальності.

Додатково скаржник апелює до загальних принципів права, узгоджених із практикою Європейського суду з прав людини, зазначаючи, що скасування акта лише з формальних мотивів не забезпечує правової стабільності та справедливості, якщо факт правопорушення є доведеним.

У касаційній скарзі Управління просить Верховний Суд скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, враховуючи доводи скаржника, зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, а також положення статті 129 Конституції України, якою забезпечено право на касаційне оскарження судового рішення, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року, з метою з`ясування правильності застосування судами першої і апеляційної інстанцій положень частин першої, другої, п`ятої статті 26, частин першої, третьої статті 35 Закону №3038-VI, пункту 3 частини другої статті 2 Закону №208/94-ВР, постанови КМУ №466, постанови КМУ №244, а також перевірки необхідності врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16 та від 16 березня 2023 року у справі №400/4409/21, від 24 квітня 2023 року у справі №560/2210/19, від 26 квітня 2023 року у справі №380/1418/22.

Верховний Суд також зазначає, що перегляд оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку у цій справі може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах.

Судом перевірено зарахування судового збору на рахунок Державної казначейської служби.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі №160/7445/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро Ленд» до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови.

2. Витребувати з Дніпропетровського окружного адміністративного суду справу №160/7445/25.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.

4. Встановити для учасників справи десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

5. Роз`яснити учасникам справи, що у разі невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 145 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа