Справа № 766/8784/25
Суддя: Зуб І. Ю.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 766/8784/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025р. Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Зуб І.Ю., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні міського суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із даним позовом в якому просить: поновити строк на оскарження, скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника полковника ОСОБА_2 , без номеру від 16.05.2025 року про притягнення мене ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. З статті 210- 1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень 00 коп. та закрити провадження у справі. Також просить стягнути судові витрати.

Позов мотивований таким.

Постановою без номера, у справі про адміністративне правопорушення від 16.05.2025 року складеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. З ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що згідно з розділом 20 п. 1 п.п.5 Податкового кодексу складає 17 000 гривень (сімнадцять тисяч гривень).

Обґрунтовуючи постанову про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначив, що позивач в умовах особливого періоду, будучи належним чином оповіщеним повісткою про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 24.04.2025року, без вказівки часу прибуття, на вказаний виклик не з`явився, і продовжував використовувати свій час на власний розсуд, до 16.05.2025року, коли прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач отримав повістку N2 30925253 якою йому було запропоновано з`явитися о 09.00 годині на 11.04.2025року до ІНФОРМАЦІЯ_2 за аресою: АДРЕСА_2 для проходження медичного огляду. Згідно висновку комісії ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 від 17.04.2025 року він визнаний придатним до частин забезпечення, гр.11, ст.15»б», 64 «б»,4 «в», 54 «в», 52 «в», 75 «в» згідно наказу МОЗ від 2008 року № 402. ( строк проходження комісії ВЛК йому продовжувався головою комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ) Повістку на 24.04.2025року він не отримував.

З постанови про адміністративне правопорушення без номеру, від 16.05.2025 року взагалі незрозуміло, коли, на яку годину, з якою метою, яким чином повідомлявся позивач про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважаю, що постанова була складена за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження скоєння адмінправопорушення, передбаченого ч. З ст.210 КУпАП.

В постанові про адмінправопорушення не зазначено, коли надсилалася повістка, відсутні посилання: на повістку із особистим його підписом, ані посилання на відеозапис процесу вручення повістки чи ознайомлення з іі змістом, ані на акт про відмову від її отримання, ані зворотного повідомлення від установи поштового зв`язку про її надсилання.

Оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення від 16.05.2025 року відносно позивача, розглядалася без його участі, про дату та час розгляду постанови він не був повідомлений належним чином, що вважає порушенням його прав та інтересів, в тому числі право на захист, оскільки він не міг надати пояснень та доказів своєї невинуватості.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення, позивачу надійшла простим листом 29.05.2025року, а тому вважає, що строк на оскарження постанови пропущений з поважної причини, та вважає за необхідне клопотати про поновлення строку на оскарження.

Ухвалою суду від 11.06.2025 року було відкрито спрощене провадження у справі.

Представником відповідача подано відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог або залишити позовну заяву без розгляду. Відзив мотивований таким.

16.05.2025 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до змісту якого вбачається, що гр. ОСОБА_1 будучи таким, що перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порушення вимог ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в умовах особливого періоду, будучи належним чином оповіщеним повісткою про необхідність явки 24.04.2025 року до ТЦК, на вказаний виклик не з`явився, в зв`язку з чим був оголошений в розшук, доки був доставлений національною поліцією до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.З ст.210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Гр-ну ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, а також повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 16.05.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується його власним підписом.

При складанні протоколу ОСОБА_1 надав пояснення, що по повістці не явився до ТЦК, так як вважав, що голова ВЛК йому її подовжив, так як не завершено проходження ВЛК.

На підставі складеного протоколу, даних системи «Оберіг», згідно яких ОСОБА_1 не з`явився за повісткою в ІНФОРМАЦІЯ_5 , 16.05.2025 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої на гр. ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Під час винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 керувався наступними нормами законодавства України.

З огляду вищевикладене гр. ОСОБА_1 вважається таким, що належно оповіщений про виклик до ТЦК і у нього виник обов`язок з`явитися до ТЦК, передбачений ч.ІО ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», абз. 7 ч. ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», але він його проігнорував, що вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення і стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.З ст.210-1 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізацію та мобілізаційну підготовку, вчинене в умовах особливого періоду

Будь якої інформації від гр-на ОСОБА_1 про поважність не прибуття за викликом до ТЦК не надавалось, навпаки він підтвердив факт свого належного оповіщення, факт не прибуття за повісткою та факт відсутності документів, які б підтверджували поважність причин не прибуття за викликом, тому при винесені оскаржуваної постанови начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 керувався саме його поясненнями та документами.

Також просимо суд врахувати наступне.

У відповідності до протоколу від 16.05.2025 року ОСОБА_1 був повідомлений, що розгляд справи відбудеться 16.05.2025 року, що підтверджується його власним підписом.

Постанова від 16.05.2025 року була направлена ОСОБА_1 поштою, хоча він повинен був знати про її наявність і мав активно використовувати свої права на її оскарження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлений належним чином, подав заяву про проведення розгляду у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час розгляду справи. Враховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, суд ухвалює про розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та додані документи, суд встановив наступне.

16.05.2025 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до змісту якого вбачається, що гр. ОСОБА_1 будучи таким, що перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порушення вимог ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в умовах особливого періоду, будучи належним чином оповіщеним повісткою про необхідність явки 24.04.2025 року до ТЦК, на вказаний виклик не з`явився, в зв`язку з чим був оголошений в розшук, доки був доставлений національною поліцією до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Факт отримання повістки на 11.04.2025 року позивачем не оспорюється.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 16.05.2025 року вбачається, що позивач був повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення 16.05.2025 року об 10-00, про що свідчить підпис позивача.

Таким чином твердження позивача про необізнаність щодо дати розгляду спростовано.

З тексту вказаного протоколу вбачається, що вину позивач не визнає, вказує, що голова ВЛК продовжив строк дії повістки, а тому вважає, що приходити не потрібно.

Наведене вказує, що позивач був обізнаний про необхідність явки в РТЦК, проте вважав це непотрібним, оскільки не завершив проходження ВЛК, що в свою чергу вказує, що він на власний розсуд прийняв таке рішення.

Згідно ст. 5 ч. 1 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у визначений законом спосіб.

Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із положеннями ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому суд зазначає, що Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч 2 ст 9 КАСУ).

Згідно ст. 62 Конституції України вина особа, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Саме на підставі доказів в справі про адміністративне правопорушення відповідач повинен був з`ясувати фактичні дані, на основі яких встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі Надточій проти України від 15 травня 2008 року.

Як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною ОСОБА_5 України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

При цьому, особі повинно бути забезпечено реалізацію її права на захист, яке полягає у наданні їй можливості надавати усні або письмові пояснення з приводу пред`явленого їй обвинувачення, збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені, зокрема КУпАП.

Надання детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та забезпечення її права на захист є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду справи.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 ст. 7 КУпАП).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

При цьому, надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 по справі № 802/2236/17-а.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З наведених вище обставин, вбачається, що позивач був обізнаний про необхідність прибути до РТЦК, на власний розсуд вирішив не приходити у зв`язку із проходженням ВЛК, бут обізнаний про дату розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, проте на розгляд не з`явився. таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Позивач стверджує, що примірник постанови він отримав 29.05.2025 року в поштовій скриньці, позов направлено до суду 04.06.2025 року за допомогою поштового зв`язку, доказів іншого не надано. За таких обставин пропущений строк звернення до суду підлягає поновленню, як пропущений із поважним причин.

Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.

Керуючись ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити строк звернення до суду.

В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була у судовому засіданні з моменту отримання копії рішення.

СуддяІ. Ю. Зуб