Справа № 160/31457/25
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-
31 жовтня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) з вимогами:
- визнати протиправною та повністю скасувати Вимогу про сплату боргу №Ф-1146-23 У від 06.11.2020.
В обґрунтування позову позивач посилається на протиправність вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1146-23 У від 06.11.2020, оскільки вона направлена за неналежною адресою проживання позивача. Також, вказано, що є пенсіонером за віком з 25.06.2019, а тому відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільняються від сплати за себе єдиного внеску.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
17.11.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні вимог позовної заяви, посилаючись на те, що частиною 1 статті 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску: є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Відповідно до значених норм, позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Також вказує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1146-23 від 06.11.2020 була направлена за адресою, що містилася в Єдиному державному реєстрі стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на момент направлення, а тому ОСОБА_1 вважається таким, що отримав Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1146-23 від 06.11.2020.
19.12.2025 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.
Третій особі було направлено копію зазначеної ухвали про відкриття провадження у справі в його електронний кабінет, що підтверджується довідкою відповідального працівника суду від 05.11.2025; правом на подання пояснень на позов третя особа не скористався.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) з 27.02.2007 по теперішній час перебуває на податковому обліку в Криворізькій ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області, за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 (далі - РНОКПП НОМЕР_1 ), як фізична особа підприємець та відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 є платником єдиного внеску. За період з 01.01.2012 по 30.09.2017 обліковувався на спрощеній системі оподаткування (3 група).
Так, в ІКП по КБК 71040000 ФОП ОСОБА_1 за РНОКПП НОМЕР_1 відображені наступні щоквартальні нарахування за період з 3 квартала 2013 по 2020 роки: 21.10.2013 року за 3 квартал 2013 року у сумі 1194,03 гривень; 20.01.2014 року за 4 квартал 2013 року у сумі 1218,67 гривень; 22.04.2014 року за 1 квартал 2014 року у сумі 1267,95 гривень; 21.07.2014 року за 2 квартал 2014 року у сумі 1267,95 гривень; 20.10.2014 року за 3 квартал 2014 року у сумі 1267,95 гривень; 20.01.2015 року за 4 квартал 2014 року у сумі 1267,95 гривень; 20.04.2015 року за 1 квартал 2015 року у сумі 1267,95 гривень; 20.07.2015 року за 2 квартал 2015 року у сумі 1267,95 гривень; 19.10.2015 року за 3 квартал 2015 року у сумі 1323,47 гривень; 19.01.2016 року за 4 квартал 2015 року у сумі 1434,51 гривень; 19.04.2016 року за 1 квартал 2016 року у сумі 909,48 гривень; 19.07.2016 року за 2 квартал 2016 року у сумі 941,16 гривень; 19.10.2016 року за 3 квартал 2016 року у сумі 957,00 гривень; 19.01.2017 року за 4 квартал 2016 року у сумі 990,00 гривень; 19.04.2017 року за 1 квартал 2017 року у сумі 2112,00 гривень; 19.07.2017 року за 2 квартал 2017 року у сумі 2112,00 гривень; 19.10.2017 року за 3 квартал 2017 року у сумі 2112,00 гривень; 09.02.2018 року за 4 квартал 2017 року у сумі 2112,00 гривень; 19.04.2018 року за 1 квартал 2018 року у сумі 2457,18 гривень; 19.07.2018 року за 2 квартал 2018 року у сумі 2457,18 гривень; 19.10.2018 року за 3 квартал 2018 року у сумі 2457,18 гривень; 21.01.2019 року за 4 квартал 2018 року у сумі 2457,18 гривень; 19.04.2019 року за 1 квартал 2019 року у сумі 2754,18 гривень; 19.07.2019 року за 2 квартал 2019 року у сумі 2754,18 гривень; 21.10.2019 року за 3 квартал 2019 року у сумі 2754,18 гривень; 20.01.2020 року за 4 квартал 2019 року у сумі 2754,18 гривень; 21.04.2020 року за 1 квартал 2020 року у сумі 2078,12 грн.; 20.07.2020 року за 2 квартал 2020 року у сумі 1039,06 гривень; 19.10.2020 року за 3 квартал 2020 року у сумі 3178,12 гривень; 19.01.2021 року за 4 квартал 2020 року у сумі 2200,00 гривень.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Так, пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Частиною 8 статті 9 Закону №2464 передбачено, що фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд вважає за необхідне сформулювати правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.
Відповідно до частини 6 статті 25 Закону №2464 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 25 Закону №2464 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до платника єдиного внеску застосовується штраф у розмірі 10 відсотків, а починаючи з 01.01.2015 у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (частина 10 статті 25 Закону № 2464).
Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (частина 13 статті 25 Закону № 2464).
Як уже було встановлено, ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) з 27.02.2007 по теперішній час перебуває на податковому обліку в Криворізькій ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області, за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 (далі - РНОКПП НОМЕР_1 ), як фізична особа підприємець та відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 є платником єдиного внеску. За період з 01.01.2012 по 30.09.2017 обліковувався на спрощеній системі оподаткування (3 група).
Щодо направлення вимоги на адресу позивача суд зазначає наступне.
В матеріалах справи наявні докази направлення Вимоги про сплату боргу № Ф-1146 23 від 06.11.2020 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту аб. 7 п. 4 розд. VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
Пунктами 1,6 розділу ІІ Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 24.11.2014 № 1162, встановлено, що взяття на облік платників єдиного внеску, на яких поширюється дія Закону № 755, здійснюється контролюючим органом за їх місцезнаходженням чи місцем проживання на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом № 755, у день отримання зазначених відомостей контролюючим органом. У разі отримання контролюючим органом від державного реєстратора відомостей з реєстраційної картки про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, на проведення державної реєстрації змін до установчих документів про юридичну особу із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру та відомостей з реєстраційної картки на проведення державної реєстрації змін до відомостей про фізичну особу - підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі, а саме змін щодо імені фізичної особи, місця її проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснення платежів за серією (за наявності) та номером паспорта), контролюючий орган вносить відповідні зміни до реєстру страхувальників.
Таким чином, у разі зміни місця проживання платника єдиного внеску, платник має зареєструвати відповідні відомості в Єдиного державного реєстру. Контролюючий орган зобов`язаний внести відповідні зміни до реєстру страхувальників тільки у разі проведення державної реєстрації змін до відомостей про фізичну особу - підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі.
Отже суд вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1146-23 від 06.11.2020 була направлена за адресою, що містилася в Єдиному державному реєстрі стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а тому позивач вважається таким, що отримав Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1146-23 від 06.11.2020.
Щодо статусу позивача як пенсіонера суд зазначає наступне.
Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпроперовській області № 0400-010219-8/223489 від 01.12.2025 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 01.12.2025р., перебуває на обліку з 28.03.2019р. в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Вищезазначене також підтверджується копією пенсійного посвідчення ОСОБА_1 . Серії НОМЕР_2 від 25.06.2019 року.
Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», особи, зазначені у пунктах 4 (фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (крім електронних резидентів (е-резидентів) ), 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони пенсію за віком отримують або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З матеріалів справи вбачається, що заборгованість з єдиного внеску ОСОБА_1 нараховано за період 2013-2020 рік, тобто також і за період з 28.03.2019р. з якого позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а стому суд вважає, що заборгованість з єдиного внеску, яка включає також період з 28.03.2019р. була нараховано позивачу в порушення частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Під час перевірки правомірності оскаржуваного рішення суд враховує, чи прийнято воно з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на вищезазначені висновки суду, оскільки Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваної вимоги, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною та повністю скасування Вимоги про сплату боргу №Ф-1146-23 У від 06.11.2020.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується квитанцією від 27.10.2025 року.
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в загальній сумі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною та повністю скасувати Вимогу про сплату боргу №Ф-1146-23 У від 06.11.2020.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 29 грудня 2025 року.

Суддя Е.О. Юрков