Справа № 400/12373/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/12373/24

Перша інстанція: суддя Малих О.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів Федусика А.Г., Семенюка Г.В.,

розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 р. у справі № 400/12373/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової НОМЕР_2 ,про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; визнання протиправним та скасування наказу від 13.12.2024 року № 352 в частині,

В С Т А Н О В И В :

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 15.05.2025 позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 через підсистему ЄСІТС Електронний суд 18.11.2025 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 21.11.2025 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишив без руху та надав десятиденний строк для надання доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копії апеляційної скарги та доданих до неї документів; надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

01.12.2025 судді-доповідачу передано клопотання Військової частини НОМЕР_1 у якому апелянт просив долучити до матеріалів справи докази надсилання листом іншим учасникам справи копії апеляційної скарги та доданих до неї документів.

Також апелянт обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до із апеляційною скаргою послався на те, що про наявність оскаржуваного рішення він дізнався лише 19.10.2025 після отримання постанови державного виконавця від 09.10.2025.

Розглянувши зазначене клопотання, апеляційний суд зазначив, що відповідно до відомостей, які містяться в КП "ДСС" Військова частини НОМЕР_1 09.10.2025 звернулась до суду першої інстанції із заявою про роз`яснення рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.05.2025.

Тобто 09.10.2025 апелянту було достеменно відомо про наявність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, проте із апеляційною скаргою він звернувся до суду лише 18.11.2025.

Наведене спростовує посилання апелянта на добросовісне ставлення до реалізації свого права на апеляційне оскарження, та посилання на відповідність повторно поданої апеляційної скарги вимогам ст. 296 КАС України.

Отже наведені апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження, а саме, що апелянт дізнався про наявність оскаржуваного рішення 19.10.2025 не знайшли свого підтвердження.

П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 09.12.2025 продовжив Військовій частини НОМЕР_1 строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснив Військовій частини НОМЕР_1 , що у разі не виконання вимог цієї ухвали у визначений судом строк, а також у разі визнання неповажними наведених підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України.

Так, відповідно до довідки про доставку електронного листа від 12.12.2025, копія ухвали апеляційного суду від 09.12.2025 була доставлена до електронного кабінету Військовій частини НОМЕР_1 в підсистемі ЄСІТС Електронний суд 10.12.2025 о 19:34 год.

Таким чином, документ вважається доставленим апелянту 11.12.2025, а тому недоліки апеляційної скарги мали бути усунені у строк до 21.12.2025 включно.

18.12.2025 Військова частина НОМЕР_1 надіслала до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

У заяві апелянт обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження послався на те, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду не могло бути оскаржено раніше, оскільки особа, якій обов`язково направляється копія апеляційної скарги перед відправкою до апеляційного суду переховується від військової служби, органів досудового слідства та перебуває у самовільному залишенні військової частини, у зв`язку з неповерненням після стаціонарного лікування. Від отримання поштової кореспонденції відмовляються (не отримують) особи, які проживали разом з ним за однією адресою.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам колегія суддів зазначає, що не можливість отримання іншою стороною по справі копії апеляційної скарги не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

До того ж до суду надаються докази направлення копії апеляційної скарги іншим учасникам справи , а не докази їх отримання стороною.

Отже наведені обставини не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд також акцентує, що відповідно до матеріалів електронної справи апелянт був обізнаний про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки отримав ухвалу суду першої інстанції від 09.04.2025 та 28.04.2025 направив до суду першої інстанції заяву про закриття провадження у справі.

В аспекті наведеного вище апеляційний суд зазначає про відсутність поважних підстав для поновлення строку на апеляційне провадження. Дотримання процесуальних строків звернення із апеляційною скаргою є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями, і для його виконання процесуальний закон встановлює достатній строк - тридцять днів з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення (з дня отримання копії судового рішення).

Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року по справі №420/29406/23.

Колегія суддів зазначає, що невмотивоване задоволення клопотання апелянта про поновлення пропущеного строку звернення з апеляційною скаргою до суду суб`єкта владних повноважень, утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів звернення до судового захисту в тому числі фізичних та юридичних осіб, порушить принцип рівності сторін у адміністративному судочинстві.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно частини 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі Мельник проти України від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Отже, наведені скаржником доводи не можуть бути свідченням того, що останній без зайвих зволікань скористався своїм правом на подання апеляційної скарги, а також підтвердженням поважності причин пропущення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Відтак, посилання апелянта на наявність підстав для поновлення судом пропущеного строку на апеляційне оскарження, колегією суддів відхиляються, оскільки за встановлених обставин, в діях останнього не вбачається наміру добросовісної реалізації належного суб`єкту владних повноважень права на апеляційне оскарження. Зазначене свідчить виключно про формальний підхід скаржника до оформлення апеляційної скарги.

Тотожній підхід був застосований Верховним Судом при розгляді справи № 640/11452/19 12 жовтня 2022 року.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями КАС України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі Олександр Шевченко проти України від 26 квітня 2007 року та рішення у справі Трух проти України від 14 жовтня 2003 року).

У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі Пономарьов проти України від 3 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011 у справі Рисовський проти України (заява № 29979/04) підкреслив особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно, в належний і якомога послідовніший спосіб. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання обов`язків.

Відповідно частини 2 статті 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Для цього апелянт як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством, враховуючи , що він був обізнаний про розгляд справи та надавав відзив на позовну заяву.

Тобто, виходячи з принципу належного урядування, державні органи загалом, зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно (у даному випадку - за рахунок позивача у зв`язку з порушенням принципу остаточності судового рішення, прийнятого його користь).

Відповідно пункту 4 частини 1 статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 298, 299, 325, 328 КАС України, суд КАС України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні клопотання Військова частина НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року у справі № 400/12373/24.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді А.Г. Федусик Г.В. Семенюк