Справа № 160/34013/24
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить (з урахуванням уточненої позовної заяви від 16.01.2025):
- визнати дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно, грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки учасника бойових дій (УБД) за весь період служби з 2023 року по 2024 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2023 та 2024 роки протиправними;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 повну суму грошової компенсації за неотримане речове майно, грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки учасника бойових дій (УБД) за весь період служби з 2023 року по 2024 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2023 та 2024 роки.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що позивач з 23.01.2023 по 21.09.2024 проходив військову службу у Збройних Силах України, зокрема, у Військовій частині НОМЕР_1 та 03 квітня 2024 року позивач набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 03 квітня 2024 року. 21 вересня 2024 року позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Однак, станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 відповідач не провів розрахунків щодо нарахування та виплати позивачеві грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період з 2023-2024 року, а також позивачу не було виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки, та не нараховано компенсацію за невикористане речове майно за період проходження військової служби з 23.01.2023 по 21.09.2024. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем допущено протиправні дії щодо не нарахування таких виплат, з урахуванням того, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідач повинен був зробити повний розрахунок з позивачем без надання останнім будь-яких додаткових заяв чи вимог, та з посиланням на норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху, а позивачеві встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позову шляхом подання до суду уточненої позовної заяви.
На виконання вимог вказаної ухвали суду позивачем подано уточнену позовну заяву.
Також вищевказаною ухвалою суду витребувано у Військової частини НОМЕР_1 : інформацію і докази на її підтвердження щодо наявності (відсутності) невикористаних у 2023-2024 роках щорічних додаткових відпусток, встановлених учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у ОСОБА_1 ; письмові пояснення та докази на їх підтвердження відносно того, чи була нарахована та виплачена ОСОБА_1 грошова компенсація за неотримане речове майно, грошова компенсація за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки учасника бойових дій (УБД) за весь період служби з 2023 року по 2024 рік та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки.
10.03.2025 року до суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач пред`явлений позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог та просив повністю відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що позивачу виплачено компенсацію за невикористані дні основної відпустки за 2022 рік 25 днів, за 2023 15 днів, за 2024 20 днів, а також за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій за 2024 рік у кількості 14 днів. Водночас, відповідач наголосив, що вимоги про компенсацію додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2023 рік є безпідставними, оскільки статус учасника бойових дій позивачу надано у квітні 2024 року. Щодо компенсації за неотримане речове майно Військова частина НОМЕР_1 зазначила, що позивач не звертався з рапортом про компенсацію неотриманого речового майна та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки, а тому підстави для таких виплат відсутні. На підставі викладеного відповідач просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 23.01.2023 по 21.09.2024, включно, на посаді головного сержанта розвідувальної роти Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджуються записами військового квитка позивача серії НОМЕР_4 .
Згідно з посвідчення серії НОМЕР_3 , виданим 03 квітня 2024 року Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_5 , ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17.09.2024 року №129-РС старшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , звільнено у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини (через такі сімейні обставини або інші поважні причини, якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 вересня 2024 року №273 старшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 з 21.09.2024 року виключено із списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В зазначеному вище наказі, зокрема, зазначено, що до виплати позивачеві належить щомісячна премія за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 480% місячного грошового забезпечення, надбавка за особливість проходження служби у розмірі 65% посадового окладу (грошового забезпечення) з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років за період з 01.09.2024 року по 21.09.2024 року, додаткова винагорода відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 за перебування на лікуванні на стаціонарі після тяжкого поранення з 28.07.2024 по 16.08.2024 з розрахунку 100 000 грн; грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік отримав, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік не отримував; щорічна основна відпустка за 2022 рік нарахована у кількості 25 днів, за 2023 рік нарахована у кількості 30 днів та використана у кількості 15 днів, за 2024 рік нарахована у кількості 20 днів; виплатити грошову компенсацію за 60 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2024 роки; виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2024 рік у кількості 14 календарних днів.
Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив компенсацію за неотримане речове майно, грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки учасника бойових дій за весь період служби з 2023 року по 2024 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2023 та 2024 роки, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, суд враховує таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначені та врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно із з частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до частин першої-другої статті 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки учасника бойових дій за весь період служби за 2023-2024 роки, суд зазначає наступне.
Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР Про відпустки (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно із п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту №3551-ХІІ (далі Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Згідно статті 16-2 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи.
Приписами ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги - використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Згідно з частинами 1, 2, 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту, військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується групова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Оскільки право на додаткову відпустку у позивача виникає з моменту отримання статусу учасника бойових дій, то, відповідно, і право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій у позивача виникає також з моменту отримання ним статусу учасника бойових дій.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки».
Отже, з урахуванням норм чинного законодавства, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII.
При цьому, позивач зазначає, що йому не нараховано та невиплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки учасника бойових дій за весь період служби з 2023 року по 2024 рік.
Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 вересня 2024 року №273 зазначено виплатити позивачеві грошову компенсацію:
- за 60 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2024 роки;
- за невикористану додаткову відпустку за 2024 рік у кількості 14 календарних днів.
Водночас, суд вважає необхідним зауважити, що позивач набув статусу учасника бойових дій у квітні 2024 року, отже відповідач правомірно здійснював розрахунок додаткової відпустки учасника бойових дій лише у період за 2024 рік.
Крім того, як слідує з матеріалів справи, у сторін відсутній спір щодо кількості днів основної та додаткової відпусток, зазначених у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2024 №273. Вказаний наказ №273 повністю або в частині позивачем не оспорюється.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно не нарахування та не виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 та 2024 роки, суд зазначає наступне.
Відповідно до абз. 3 п. 242 «Положення про походження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Згідно з п. 1, 2, 7, 9 розділу XXIV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Пунктом 9 Розділу XXIV Порядку виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Із наведеного вбачається, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за рапортом військовослужбовця, який проходить службу, на підставі наказу командира військової частини, у разі наявності фонду грошового забезпечення.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що позивач протягом 2023, 2024 років і до моменту звільнення з військової служби (до 21.09.2024), звертався до командира Військової частини НОМЕР_1 із відповідним рапортом та наданням необхідних доказів про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.
Оскільки позивач був звільнений з військової служби 21.09.2024 та, як наслідок, втратив статус військовослужбовця, то доводи позивача щодо наявності права на отримання такої допомоги за 2023, 2024 роки, є необґрунтованими.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту») військовослужбовці ЗС України всіх категорій у разі запровадження правового режиму воєнного стану на всій території держави забезпечується речовим майном згідно з нормою № 1 (Бойовий єдиний комплект) на строки, встановлені для 5-ї категорії військовослужбовців.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Пунктом 4 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232 регламентовано, зокрема, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19 визначив правову природу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та строки її виплати і зазначив. що таку компенсацію слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум. Чинне законодавство передбачає обов`язок виплати військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.
Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.
Позивачем та його представником не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження звернення з рапортом до Військової частини НОМЕР_1 щодо компенсації за неотримане речове майно та відмови у такій виплаті, а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Підводячи підсумок викладеному, суд доходить висновку, що відповідач в спірних правовідносинах діяв з дотриманням норм чинного законодавства України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що відповідач діяв відповідно до Конституції України та чинного законодавства України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, при цьому позивач у справі був звільнений від сплати судового збору відповідно до п.1, п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тож підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова