Справа № 440/14254/25
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/14254/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костенко Г.В.,

за участю: секретаря судового засідання Козак А.К

представника позивача Фуголь С.А.,

представника відповідача Лизень П.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПУМА ПЛЮС" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю ПУМА ПЛЮС звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 4 від 14.07.2025, винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Полтавській області, відповідно до якого ТОВ ПУМА ПЛЮС () зобов`язано згідно з підп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 гл. 4 розд. ІІ Податкового кодексу України та п. 123.2 ст. 123, п. 52-1 підрозд. 10 розд. ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України збільшити та сплатити суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, який сплачують інші підприємства, у розмірі 2473697 грн., з яких 1994953 грн. - сума за податковими зобов`язаннями та 478744 грн. - сума за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що не згоден з висновками акта документальної планової виїзної перевірки № 7975/16-31-07-04-02/39549236 від 12.06.2025, а саме: про не збільшення платником податків фінансового результату по коду рядка 3.1.8 розділу 3 Сума витрат по нарахуванню роялті (п.п. 140.5.6-140.5.7 п. 140.5 ст. 140 розділу ІІІ ПК України), оскільки звільнення деяких коштів від оподаткування не має наслідком звільнення юридичної особи від сплати податку на прибуток з інших доходів, які не виведені із-під оподаткування; про пов`язаність ТОВ ПУМА ПЛЮС та АТ КЗКІФ КРЕДЕНС КАПІТАЛ за адресою реєстрації та засновником СГД та відображення обсягів реалізації у межах групи компаній ФПГ Явір, оскільки податковим органом не наведено фактів на підтвердження того, що АТ КЗКІФ КРЕДЕНС КАПІТАЛ та ТОВ ПУМА ПЛЮС є пов`язаними особами у розумінні норми пп. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 ПК України; про відсутність ділової мети операції та економічного ефекту в операціях, оскільки діяльність ТОВ ПУМА ПЛЮС за перевіряємий період була в цілому прибутковою, а після укладення ліцензійного договору № 11 від 01.02.2021 через впізнаваність магазинів систем безпеки стабільно зростають виторги від реалізації товарів; про відсутність даних про механізм використання торгової марки, оскільки існує прямий та беззаперечний зв`язок між витратами ТОВ ПУМА ПЛЮС на виплату роялті та доходами від власної господарської діяльності; про відсутність даних про механізм реєстрації додаткових угод, якими змінено вартість ліцензійного договору, оскільки у відомості про видачу ліцензії на використання знака (міжнародного знака), що опубліковані та внесені до реєстру (реєстру договорів), за ініціативою сторін ліцензійного договору вносяться та публікуються лише зміни щодо: повного імені або найменування та/або місцезнаходження (місця проживання) сторін ліцензійного договору; обсягу прав, що передаються; виду ліцензії; строку дії ліцензійного договору; території дії ліцензійного договору; про відсутність в актах-звітах інформації про зміст та обсяг операцій, оскільки власне відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг та окремих позицій у первинних облікових документах, які не впливають на зміст господарської операції, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Крім того, позивач не погоджується із застосуванням податковим органом ст. 109.1 та ст. 123.2 ПК України під час винесення податкового повідомлення-рішення № 4 від 14.07.2025, адже контролюючим органом не надано доказів та не доведено факт умислу в діяннях платника податку.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Від Головного управління ДПС у Полтавській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування відзиву зазначав, що встановлений перевіркою факт здійснення ТОВ ПУМА ПЛЮС платежів за право використання знаку для товарів і послуг (об`єкту інтелектуальної власності) п. 1.1 Договору), тобто понесені витрати, за своїм змістом відповідають визначенню роялті. Згідно вимог абз.6) пп. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 ПК України, фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму витрат по нарахуванню роялті у повному обсязі, якщо роялті нараховані на користь: - юридичної особи, яка відповідно до цього Кодексу звільнена від сплати цього податку чи сплачує цей податок за ставкою, іншою, ніж встановлена цим Кодексом базова (основна) ставка. Вимоги цього підпункту не застосовуються платником податку у випадках нарахування роялті на користь правовласників як винагороди за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав.Таким чином, ТОВ ПУМА ПЛЮС за період 01.10.2018-30.03.2025 в порушення п.п.134.1.1 п.134.1, п. 7 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку № 16 Витрати, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 318 від 31.12.99 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 р. За № 27/4248 не збільшено фінансовий результат по коду рядка 3.1.8 розділу Сума витрат по нарахуванню роялті (підпункту 140.5.6 140.5.7 пункту 140.5 статті 140 розділу ІІІ Податкового кодексу України). На підставі вищевикладеного, ГУ ДПС у Полтавській області вважає, що податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, тобто правомірно, а тому адміністративний позов є безпідставним, необґрунтованим нормами матеріального права та не підтверджений належними доказами, тобто таким, що задоволенню не підлягає.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 грудня 2025 року.

Згідно з повідомленням ДП Інформаційні судові системи у зв`язку з проведенням 02 грудня 2025 року позапланових технічних робіт на об`єктах інформаційної інфраструктури судової влади України можливі тимчасові труднощі з доступом до окремих систем та сервісів. Зокрема, періодично може бути обмежена робота Єдиного державного реєстру судових рішень, підсистеми Електронний суд, вебпорталу Судова влада України, підсистеми відеоконференцзв`язку та інших ресурсів у проміжок із 13:00 до 22:00. Роботи можуть бути продовжені 03 грудня 2025 року з 9:00 до 12:00. У зв`язку з цим, проведення судового засідання 02.12.2025 виявилось неможливим. Судове засідання у справі перенесено на 25.12.2025.

09.12.2025 відповідач подав клопотання про долучення до матеріалів справи детального розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення № 4 від 14.07.2025 в розрізі порушень.

У судове засідання, призначене на 25.12.2025, учасники справи з`явились, представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, представник відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ ПУМА ПЛЮС було взяте на облік як платник податків ГУ ДПС у Полтавській області 17.12.2014. Платником ПДВ ТОВ ПУМА ПЛЮС стало 01.02.2015. ТОВ ПУМА ПЛЮС проводить господарську діяльність згідно з зареєстрованими КВЕД: 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткованням, деталями до нього (основний). 43.21 Електромонтажні роботи. 46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення. 80.10 Діяльність приватних охоронних служб. 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів. 47.43 Роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення. 47.54 Роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах.

З 16.05.2025 по 05.06.2025 ГУ ДПС у Полтавській області відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п. 81.1 ст. 81, п. 82.1 ст. 82, п.п. Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповнення), на підставі наказу ГУ ДПС у Полтавській області від 30.04.2025 № 1398-п проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ ПУМА ПЛЮС (податковий номер 39549236) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2018 по 31.03.2025, валютного за період з 01.01.2018 по 31.03.2025, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 16.12.2014 по 31.03.2025 та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.03.2025.

Перевіркою встановлено порушення:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 ПК України 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, 16 Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток загальну суму 1 995 432 грн.

- п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, пп. 192.1.1 п. 192.1, 192.3 ст. 192 пп. а п. 193.1 ст. 193, п. 194.1 ст. 194 ПК України від 02.12.2010 р. № 2755-VI із змінами та доповненнями, ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 № 996-XIV, п. 2.1, п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 281484,75 грн.

- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України від 02.12.2010р. № 2755-VI із змінами та доповненнями, встановлено не реєстрацію податкових накладних у ЄРПН у встановлені терміни, на суму ПДВ - 92 244 грн. (обсяг постачання - 461 219 грн.)

- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України від 02.12.2010р. № 2755-VI із змінами та доповненнями, встановлено не реєстрацію податкових накладних у ЄРПН на суму ПДВ - 260 509,52 грн.

- п. 63.3 ст. 63, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), п. 8.1, 8.2, 8.4 ст. 8 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 із змінами та доповненнями, а саме невнесення інших змін до своїх облікових даних несвоєчасно подано повідомлення за формою 20-ОПП про 2 об`єкти оподаткування і об`єкти пов`язані з оподаткуванням.

- п. 63.3 ст. 63, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), п. 8.1, 8.2, 8.4 ст. 8 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 із змінами та доповненнями, а саме невнесення інших змін до своїх облікових даних, не подано повідомлення за формою 20-ОПП про 1 об`єкт оподаткування і об`єкти пов`язані з оподаткуванням.

На підставі акта документальної планової виїзної перевірки № 7975/16-31-07-04-02/39549236 від 12.06.2025 ГУ ДПС у Полтавській області прийняті податкові повідомлення-рішення: форми ПС № 4 від 14.07.2025 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3060 грн.; форми ПС № 4 від 14.07.2025 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3400 грн.; форми Н № 4 від 14.07.2025 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1059,85 грн.; форми Р № 4 від 14.07.2025 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 351855 грн., у тому числі: основний платіж - 281484 грн., штрафні (фінансові) санкції - 70371 грн.; форми Р № 4 від 14.07.2025 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств на загальну суму 2473697,00 грн., у тому числі: основний платіж - 1994953 грн., штрафні (фінансові) санкції - 478744 грн.

За детальним розрахунком до податкового повідомлення-рішення № 4 від 14.07.2025 основний платіж 1994953 грн. в розрізі порушень включає: 20 968 грн. - нерезиденти, РІ, п.п. 39.2.1.2 п. 39.2 ст. 39 ПКУ, 1973984 грн. - витрати по ліцензійному договору - торгова марка.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Полтавській області № 4 від 14.07.2025 позивач подав скаргу № 15 від 30.07.2025 до Державної податкової служби України. Інші податкові повідомлення-рішення не оскаржувалися позивачем.

Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги № 28350/6/99-00-06-01-01-06 від 30.09.2025 залишено без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області № 4 від 14.07.2025, а скаргу позивача - без задоволення.

Позивач не погодився із податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Полтавській області № 4 від 14.07.2025 та оскаржив його до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між ТОВ ПУМА ПЛЮС (Ліцензіат) та АТ КЗКІФ КРЕДЕНС КАПІТАЛ (Ліцензіар) укладено ліцензійний договір про використання знака для товарів і послуг № 11 від 01.02.2021 (далі Ліцензійний договір), який зареєстрований в Державному реєстрі свідоцтв України на торговельні марки на підставі рішення Державного підприємства Український інститут інтелектуальної власності (УКРПАТЕНТ) № 28293 від 07.04.2021.

Відповідно п. 1.1 Ліцензійного договору Ліцензіар надає дозвіл Ліцензіату на використання знаку для товарів і послуг (об`єкту інтелектуальної власності) в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, Ліцензіат сплачує Ліцензіару ліцензійну винагороду (роялті) за використання знаку для товарів і послуг.

Під використанням Ліцензіатом знаку для товарів і послуг у цьому Договорі розуміється (але не виключно): нанесення знаку на будь-який товар, для якого зареєстровано знак, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет; зберігання товару із нанесеним знаком з метою пропонування для продажу; пропонування товару із нанесеним знаком для продажу; - продаж товару із нанесеним знаком; ідентифікація та позначення послуг, для яких зареєстровано знак; застосування знаку для пропонування та надання будь-якої послуги; застосування знаку в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет, у тому числі в доменних іменах (п. 1.5 Ліцензійного договору).

Відповідно до п. 3.1 Ліцензійного договору Ліцензіат зобов`язаний сплачувати Ліцензіару ліцензійну винагороду (роялті) у розмірі 2,5 (два цілих п`ять десятих) відсотка за кожен календарний квартал від загального квартального доходу (виручки) від реалізації Ліцензіатом товарів та послуг за вирахуванням сум непрямих податків. Сума доходу (виручки) від реалізації визначається згідно з українськими стандартами бухгалтерського обліку. З 01 січня 2022 року Ліцензіат зобов`язаний сплачувати Ліцензіару ліцензійну винагороду (роялті) у розмірі 7 000,00 грн. (сім тисяч гривень 00 копійок) за кожен календарний квартал (п. 3.1 Ліцензійного договору в редакції додаткової угоди № 1 від 01.01.2022). З 01 квітня 2022 року Ліцензіат зобов`язаний сплачувати Ліцензіару ліцензійну винагороду (роялті) у розмірі 3 000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок) за кожен календарний квартал (п. 3.1 Ліцензійного договору в редакції додаткової угоди № 2 від 01.04.2022). З 01 липня 2023 року Ліцензіат зобов`язаний сплачувати Ліцензіару ліцензійну винагороду (роялті) у розмірі 1 500 000,00 грн. (один мільйон п`ятсот тисяч гривень 00 копійок) за кожен календарний квартал (п. 3.1 Ліцензійного договору в редакції додаткової угоди № 3 від 01.07.2023).

Згідно з п. 1.7 Ліцензійного договору строк ліцензії на використання об`єкту інтелектуальної власності складає: з 01.02.2021 року до 21.02.2030 року.

На підтвердження виконання умов Ліцензійного договору сторонами складено та підписано щоквартальні акти-звіти: Акт-звіт від 31.03.2021, Акт-звіт від 30.06.2021, Акт-звіт від 30.09.2021, Акт-звіт від 31.12.2021, Акт-звіт від 31.03.2022, Акт-звіт від 30.06.2022 з додатком № 1, Акт-звіт від 30.09.2022 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.12.2022 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.03.2023 з додатком № 1, Акт-звіт від 30.06.2023 з додатком № 1, Акт-звіт від 30.09.2023 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.12.2023 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.03.2024 з додатком № 1, Акт-звіт від 30.06.2024 з додатком № 1, Акт-звіт від 30.09.2024 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.12.2024 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.03.2025 з додатком № 1.

АТ КЗКІФ КРЕДЕНС КАПІТАЛ є інститутом спільного інвестування, що підтверджується свідоцтвом № 00891, виданим Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку 22.04.2020.

Відповідно до пункту 141.6.1 статті 141 ПК звільняються від оподаткування кошти спільного інвестування, а саме: кошти, внесені засновниками корпоративного фонду, кошти та інші активи, залучені від учасників інституту спільного інвестування, доходи від здійснення операцій з активами інституту спільного інвестування, доходи, нараховані за активами інституту спільного інвестування, та інші доходи від діяльності інституту спільного інвестування (відсотки за позиками, орендні (лізингові) платежі, роялті тощо).

Згідно пункту 13 статті 1 Закону України Про інститути спільного інвестування кошти спільного інвестування - кошти, внесені засновниками корпоративного фонду, кошти та у випадках, передбачених цим Законом, інші активи, залучені від учасників інституту спільного інвестування, доходи від здійснення операцій з активами інституту спільного інвестування, доходи, нараховані за активами інституту спільного інвестування, та інші доходи від діяльності інституту спільного інвестування (відсотки за позиками, орендні (лізингові) платежі, роялті тощо). Кошти, внесені засновниками корпоративного фонду, вважаються коштами спільного інвестування після внесення такого фонду до Реєстру.

Вказані положення не містять приписів, у силу яких інститут спільного інвестування звільняється від сплати податку на прибуток, а передбачено лише звільнення від оподаткування коштів спільного інвестування. Як наслідок, доходи від здійснення операцій з активами інституту спільного інвестування не враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

ПК не відносить інститути спільного інвестування до кола юридичних осіб, які звільнені від сплати податку на прибуток чи сплачують цей податок за ставкою, іншою, ніж базова. Інститути спільного інвестування є платниками на прибуток за базовою ставкою 18 відсотків, якщо такий прибуток був сформований відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням особливостей, визначених ПК України. Звільнення деяких коштів від оподаткування не має наслідком звільнення юридичної особи від сплати податку на прибуток з інших доходів, які не виведені із-під оподаткування.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2018 у справі № 825/1830/17.

Про відсутність підстав для коригування фінансового результату до оподаткування відповідно до підпункту 6 пункту 140.5.7 статті 140 ПК вказали також Міністерство фінансів України у листі від 11.10.2018 № 11210-09-5/26481, Державна податкова служба України в індивідуальній податковій консультації від 21.09.2021 № 3493/ГК/99-00-21-02-02-06.

Таким чином, здійснення відповідачем коригування фінансового результату до оподаткування відповідно до підпункту 6 пункту 140.5.7 статті 140 ПК на суму сплачених позивачем на користь АТ КЗКІФ КРЕДЕНС КАПІТАЛ роялті є безпідставним, а тому податкове повідомлення-рішення № 4 від 14.07.2025 підлягає скасуванню.

Суд також критично сприймає доводи відповідача про відсутність даних про механізм використання торгової марки, передбаченої у п. 1.5 Ліцензійного договору (відсутня інформація про нанесення торгової марки на продукцію, наявність торгової марки в місцях реалізації продукції (продано 275443 одиниць), оскільки ці доводи ґрунтуються на припущеннях, не підтверджуються належними доказами та спростовуються доказами, наданими позивачем.

Відповідно до ст. 492 Цивільного кодексу України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Закон України Про охорону прав на знаки для товарів і послуг також передбачає, що торговельна марка - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України Про охорону прав на знаки для товарів і послуг об`єктом торговельної марки може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори, форма товарів або їх пакування, звуки, за умови що такі позначення придатні для відрізненим товарів або послуг одних осіб від товарів або послуг інших осіб, придатні для відображення їх у Реєстрі таким чином, що дає змогу визначити чіткий і точний обсяг правової охорони, що надається.

Згідно з ст. 16 Закону України Про охорону прав на знаки для товарів і послуг використанням торговельної марки визнається: нанесення її на будь-який товар, для якого торговельну марку зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельної марки з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування її під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої торговельну марку зареєстровано; застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Тобто, основна функція торговельної марки - її здатність вирізняти товари та послуги та загалом різних суб`єктів господарювання на ринку.

Торговельна марка може мати різні форми, зокрема як знак компанії, фірмовий слоган, знак для товару, знак для послуги, етикетка товару, упаковка товару тощо. Всі перераховані об`єкти відносяться до позначень і є засобами індивідуалізації учасників цивільного обороту та виробленої ними продукції (товарів, послуг).

Таким чином, торговельна марка може стосуватися позначень не виключно товарів, а загалом використовуватися як спосіб індивідуалізації окремих компаній (у вигляді знаку для послуг, назви, знаку компанії і т.д.). Відповідно, використання торговельних марок не може здійснюватися виключно у господарських операціях, які пов`язані з виготовленням та розповсюдженням товару із зазначеним нанесенням торговельної марки, в тому числі, і на вивіску, яка пов`язана з розповсюдженням саме таких товарів. Більше того, законодавство у сфері інтелектуальної власності не передбачає подібних обмежень та вимог щодо використання торговельної марки виключно для цілей розповсюдження товарів.

Навпаки, з аналізу законодавства зрозуміло, що торговельна марка за своєю природою може використовуватися не лише для нанесення на товари, а і для позначення послуг чи загалом індивідуалізації суб`єктів господарювання у процесі здійснення господарських операцій. Тому використання торговельних марок для позначення послуг чи відрізнення окремих суб`єктів господарювання є цілком правомірним способом їх використання та не суперечить вимогам законодавства.

Судом встановлено, що позивач здійснює діяльність у сфері роздрібної торгівлі систем безпеки (систем відеоспостереження, охоронної сигналізації, пожежної сигналізації, систем контролю доступу тощо). Діяльність із роздрібної торгівлі здійснюється позивачем через мережу фірмових магазинів Світ Безпеки (повідомлення форма № 20-ОПП від 26.04.2024 та від 24.06.2024), які продають товари і послуги класу 9 Міжнародної класифікації товарів і послуг, до яких, зокрема, відносяться такі: автоматичні вимикачі; акумулятори електричні; апарати для гасіння вогню; апарати для дистанційного керування; апарати навігаційні для системи глобального позиціонування (GPS); аудіо-, відеоприймачі; баласти до освітлювальних пристроїв; батареї електричні; блискавковідводи; варіометри; взуття для захисту у разі нещасних випадків, від проміння і вогню; вилки електричні; вимірювальні інструменти; вимірювальні покажчики; вимірювальні прилади; вимірювальні прилади електричні; вимірювальні пристрої; випрямлячі струму; відгалужувальні коробки (електрика); відеокамери; волоконно-оптичні кабелі; вольтметри; гучномовці; детектори; детектори диму; дзвоники (попереджальні пристрої); дзвоники дверні електричні; дріт ізольований мідний; електрифіковані огорожі; електрифіковані шини для монтування точкових джерел світла; електричне устатковання для дистанційного керування виробничими процесами; електродинамічна апаратура для дистанційного керування сигналами; електромагнітні котушки; електронні брелоки для ключів, що є апаратами дистанційного керування; електронні оповіщальні дошки; електронні системи контролю доступу для блокування дверей; замки електричні; замки навісні електронні; запобіжники від перенапруги; зарядні пристрої для акумуляторних батарей; зарядні пристрої для електричних акумуляторів; звукові пристрої сигнальні; звуковідтворювальна апаратура; звукозаписувальні апарати; з`єднувачі (електрика); з`єднувачі електричних ліній; з`єднувачі електричні; з`єднувачі проводів (електрика); інвертори (електрика); кабелепроводи електричні; кабелі електричні; комп`ютерні програми завантажні; комп`ютерні програми записані; комп`ютерні програмні додатки завантажні; комутаційні електричні апарати; коробки з`єднання (електрика); корпуси гучномовців; котушки електричні; котушки індуктивності (електрика); лічильники; матеріали для електропередавальних ліній (проводи, кабелі); муфти з`єднувальні для електричних кабелів; накривки захисні для штепсельних розеток; оболонки для електричних кабелів; перемикальні коробки (електрика); перемикачі електричні; перетворювачі електричні; пожежні сигналізатори; пристрої для відеозаписування; провідники електричні; проводи електричні; проводка (електрика); протикрадіжна попереджальна апаратура; протикрадіжні запобіжні пристрої електричні; пульти керування (електрика); радіопередавачі (телекомунікації); радіоприймачі; сигналізація світлова або механічна; сигнальні дзвоники; сигнальні дзвоники електричні; сигнальні ліхтарі; сигнальні пристрої; спостерігальна апаратура, крім призначеної на медичні потреби; спостерігальні прилади; файли зображувальні завантажні.

Крім того, комерційні пропозиції позивача № 43 від 30.09.2024 та № 3 від 03.02.2025, викладені на бланках з нанесеною торговельною маркою по свідоцтву України № 284471, а договори поставки № ТП-2412 від 24.12.2024 та № 17 від 01.01.2024 укладені на підставі вказаних комерційних пропозицій теж з використанням відповідної торговельної марки. Ділове листування позивача, долучене до матеріалів справи, також здійснюється на бланках з нанесеною торговельною маркою по свідоцтву України № 284471. Вказане свідчить про безпосереднє використання позивачем торговельної марки по свідоцтву України № 284471 у власній діловій документації.

Торговельна марка по свідоцтву України № 284471 не є позначенням товару (системи безпеки під даною торговельною маркою взагалі не виробляються), а є засобом індивідуалізації саме мережі магазинів і послуг позивача із продажу та підбору систем безпеки. Таке використання пов`язане із основною господарською діяльністю позивача і має прямий вплив на отримання обсягів доходу, оскільки сприяє формуванню та підтримуванню обізнаності споживачів та їх інтересу щодо мережі магазинів позивача, а також стимулюванню збуту продукції та послуг, які реалізуються через дану мережу.

Таким чином, позивач довів факт використання торговельної марки по свідоцтву України № 284471 в власній господарській діяльності.

Щодо аргументу податкового органу про відсутність ділової мети операції, а саме математичного розрахунку впливу наявності торгової марки на збільшення обсягів реалізації, обсяги реалізації не спів ставні з наявністю витрат на виплату за торгову марку, а також про відсутність економічного ефекту в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості, операція направлена для штучного збільшення цих витрат для зменшення сум податку на прибуток, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/ або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За визначенням абз. 5 ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Розумна економічна причина (ділова мета) для цілей податкового обліку передбачає обов`язкову спрямованість господарської операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.

Отже, враховуючи визначення господарської діяльності, наведене в п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, та розуміння економічної доцільності, можна дійти висновку, що економічний ефект передбачає отримання доходу, зокрема у формі приросту (збереження) активів платника податків та/або їх вартості.

При цьому, суд зазначає, що не обов`язково, щоб такий ефект спостерігався негайно після вчинення господарської операції.

Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі і операція може виявитися збитковою, що є природнім перебігом подій при здійсненні господарської діяльності.

Проте, з визначеного ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (принаймні за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненої в межах господарської діяльності платника податків. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції для цілей податкового обліку не можуть вважатися вчиненими в межах господарської операції.

З оборотно-сальдових відомостей позивача по 702 рахунку Дохід від реалізації товарів за січень 2016-грудень 2020 років та за січень 2021-квітень 2025 років прослідковується, що виторги від реалізації товарів стабільно зростають після укладення Ліцензійного договору. Отже, торговельна марка по свідоцтву України № 284471 має прямий кореляційний вплив на дохідність магазинів Світ Безпеки, загальний товарооборот по всій мережі. Саме впізнаваність бренду дає поштовх клієнтам для подальшої покупки в магазинах мережі. Позивач фактично отримував економічний ефект від використання торговельної марки по свідоцтву України № 284471 у вигляді підвищення рівня обізнаності безпосередніх споживачів про мережу магазинів та збільшення обсягів продажу продукції.

Інші доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, контролюючий орган не надав суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень.

Щодо недотримання вимог підпункту 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України, а саме в частині не відображення у складі податкових різниць щодо збільшення фінансового результату до оподаткування до оподаткування операцій, які стосуються придбань у нерезидентів (в тому числі нерезидентів - пов`язаних осіб), що зареєстровані у державах (на територіях), зазначених у п.п. 39.2.1.2 п. 39.2 статті 39 Кодексу, суд зазначає таке.

За приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 ПК України фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг (крім операцій, зазначених у пункті 140.2 та підпункті 140.5.6 цього пункту, та операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), придбаних у:

неприбуткових організацій, внесених до Реєстру неприбуткових установ та організацій на дату такого придбання, крім випадків, коли сума вартості товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг, придбаних у таких організацій, сукупно протягом звітного (податкового) року не перевищує 25 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, та крім бюджетних установ, Накопичувального фонду, недержавних пенсійних фондів і неприбуткової організації, яка є об`єднанням страховиків, якщо участь страховика у такому об`єднанні є умовою проведення діяльності такого страховика відповідно до закону;

нерезидентів (у тому числі пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу;

нерезидентів, організаційно-правова форма яких включена до переліку організаційно-правових форм, затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2-1 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі податок з доходів, отриманих за межами держави (території) реєстрації таких нерезидентів, та/або не є податковими резидентами держави (території), в якій вони зареєстровані як юридичні особи.

Вимоги цього підпункту не застосовуються платником податку, якщо операція не є контрольованою та сума таких доходів підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом витягнутої руки відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, але без подання звіту.

При цьому, якщо ціна придбання товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг перевищує їх ціну, визначену за принципом витягнутої руки відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, коригування фінансового результату до оподаткування здійснюється на розмір різниці між вартістю придбання та вартістю, визначеною виходячи з рівня ціни, визначеної за принципом витягнутої руки.

Норми цього підпункту застосовуються за результатами податкового (звітного) року.

З огляду на те, що вимоги підпункту 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 ПК України не застосовуються платником податку, якщо операція не є контрольованою, та сума таких витрат/доходів підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом витягнутої руки відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, обставина відповідності вартості товару цінам, визначеним за принципом витягнутої руки, є предметом доказування для цілей вирішення питання про необхідність збільшення фінансового результату до оподаткування у звітному (податковому) періоді на суму 30 відсотків вартості товарів

Так, принцип витягнутої руки відноситься до категорії трансфертного ціноутворення та регулюється положеннями ст. 39 ПК України.

Підпунктом 39.1.1 пункту 39.1 статті 39 ПК України передбачено, що платник податку, який бере участь у контрольованій операції, повинен визначати обсяг його оподатковуваного прибутку відповідно до принципу витягнутої руки.

За правилами підпункту 39.1.2 пункту 39.1 статті 39 ПК України обсяг оподатковуваного прибутку, отриманого платником податку, який бере участь в одній чи більше контрольованих операціях, вважається таким, що відповідає принципу витягнутої руки, якщо умови зазначених операцій не відрізняються від умов, що застосовуються між непов`язаними особами у співставних неконтрольованих операціях.

Відповідно до підпункту 39.2.1.1 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України контрольованими операціями є господарські операції платника податків, що можуть впливати на об`єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків, а саме:

а) господарські операції, що здійснюються з пов`язаними особами - нерезидентами, в тому числі у випадках, визначених підпунктом 39.2.1.5 цього підпункту;

б) зовнішньоекономічні господарські операції з продажу та/або придбання товарів та/або послуг через комісіонерів-нерезидентів;

в) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, зареєстрованими у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 цього підпункту, або які є резидентами цих держав;

г) господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі з доходів, отриманих за межами держави реєстрації таких нерезидентів, та/або не є податковими резидентами держави, в якій вони зареєстровані як юридичні особи. Перелік організаційно-правових форм таких нерезидентів в розрізі держав (територій) затверджується Кабінетом Міністрів України.

У разі внесення змін до переліку організаційно-правових форм нерезидентів у розрізі держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до цього підпункту, вони набирають чинності з 1 січня звітного року, що настає за календарним роком, у якому внесено такі зміни;

Якщо нерезидентом, організаційно-правова форма якого включена до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту г цього підпункту, у звітному році сплачувався податок на прибуток (корпоративний податок), господарські операції платника податків з таким нерезидентом за відсутності критеріїв, визначених підпунктами а - в цього підпункту, визнаються неконтрольованими;

ґ) господарські операції (у тому числі внутрішньогосподарські розрахунки), що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні.

Якщо нерезидентом, організаційно-правова форма якого включена до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту г цього підпункту, у звітному році сплачувався податок на прибуток (корпоративний податок), господарські операції платника податків з ним за відсутності критеріїв, визначених підпунктами а-в цього підпункту, визнаються неконтрольованими.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1045 Про затвердження переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України, та визнання таким, що втратило чинність, розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 977 затверджено перелік держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України, згідно з додатком.

До вказаного переліку був включений, у тому числі Особливий адміністративний район Китаю Гонконг (ЄС).

Однак, у 2024 році до Переліку № 1045 внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2024 року № 1505 Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 № 1045, згідно з якою з Переліку № 1045 виключено Особливий адміністративний район Китаю Гонконг (ЄС). Постанова набрала чинності з моменту опублікування з 01.01.2025 року.

За приписами підпункту 39.2.1.7 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 (крім операцій, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні) і 39.2.1.5 цього підпункту, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови:

річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 150 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;

обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.

Суд врахував, що доказів одночасного існування вказаних умов для визнання операцій контрольованими, а також здійснення перевірки позивача для визнання операцій контрольованими та, як наслідок застосування підпункту 140.5.4 пункту 140.5 статті 140 ПК України, відповідачем не доведено.

Зазначені обставини свідчать про відсутність з боку позивача порушень підп. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 ПК України в частині не збільшення фінансового результату податкового (звітного) періоду на суму 30 відсотків вартості товарів по господарським операціям з нерезидентами (Гонконг).

Разом із тим суд враховує, що відповідно до пунктів 123.1 - 123.2 статті 123 ПК України, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення бюджетного відшкодування або виявлення фактів використання податкових пільг не за цільовим призначенням чи всупереч умовам чи цілям їх надання.

Вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Діяння, передбачені пунктом 123.1 (крім діянь, передбачених пунктом 123.2-1) цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З наведеного слідує, що накладення штрафу за пунктом 123.2 статті 123 ПК України можливе лише у випадку встановлення податковим органом умислу в діях платника щодо не сплати повторно протягом 1095 календарних днів узгодженої суми грошового зобов`язання.

Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві від 16.01.2020 № 466-IX (далі - Закон № 466) визначено, у яких випадках діяння вважається таким, що вчинене умисно, а також зазначено, що необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, у випадках, визначених пунктами 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2-124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 ст. 125-1 ПК України, є встановлення контролюючими органами вини особи.

Податковим правопорушенням, за приписами пункту 109.1 статті 109 ПК України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т.ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Варто зазначити, що ПК України не містить визначення поняття вина, однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1 та 112.2 статті 112 ПК України, відповідно до яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Крім того, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, умовами, які визначають вину особи, у розумінні статті 112 ПК України є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Водночас, обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктами 123.2 та 123.3 статті 123 ПК України є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу.

У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи у вчиненні податкового правопорушення.

Обов`язок доведення вини покладено на контролюючий орган, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 16.11.2023 у справі № 160/24147/21.

У постанові Верховного суду від 08.12.2022 у справі № 520/9294/21 розтлумачено положення чинного податкового законодавства, які визначають вину як об`єктивну сторону податкових правопорушень. Тому для встановлення її наявності контролюючому органу необхідно довести не наявність відповідного ставлення платника податків до своїх протиправних дій/бездіяльності (усвідомлення своїх дій, розуміння наслідків тощо), що платник податків, вчиняючи дії або допускаючи бездіяльність, за які встановлена відповідальність, діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, обов`язок доведення вини Кодексом покладено на контролюючий орган, без виконання якого, особу не можливо буде притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого, умовою є наявність вини.

Згідно з пунктом 109.3 статті 109 ПК України необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи, лише у випадках визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 ПК України.

В інших випадках, визначених Кодексом, за які передбачена фінансова відповідальність, обов`язок встановлення вини особи на контролюючі органи не покладений. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності є виключно не дотримання нею вимог Кодексу, за які така відповідальність встановлена.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за пунктами 123.2-123.3 статті 123 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо декларування та сплати податкового зобов`язання.

Доказів, які б доводили умисел в діях позивача та цілеспрямоване створення ним умов, які не мали іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України, матеріали справи не містять та відповідачем таких не надано.

Водночас, суд зауважує, що в акті перевірки № 7975/16-31-07-04-02/39549236 від 12.06.2025 контролюючим органом не зазначено обставини та не доведено фактів, які свідчили б про умисне заниження податку на прибуток за період з 01.10.2018-30.03.2025 на загальну суму 1994953 грн.

В свою чергу, відсутність в акті перевірки інформації, яка характеризує таку ознаку виявленого діяння як умисність, вказує на необґрунтованість застосування пункту 123.2 статті 123 ПК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що контролюючий орган безпідставно застосував до позивача штраф у розмірі 25% від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування, передбачений пунктом 124.3 статті 124 ПК України, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Полтавській області № 4 від 14.07.2025 не ґрунтується на вимогах законодавства, прийнято без врахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

При цьому, суд зазначає, що не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

В аспекті цього суд відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України враховує позицію Верховного Суду щодо застосування норм права, відповідно до якої спірне податкове повідомлення-рішення фіскального органу підлягає скасуванню не через відсутність у платника вказаного податкового обов`язку, а через висновок про неправильний розрахунок відповідачем суми податкового зобов`язання (для прикладу постанови від 06 лютого 2018 р. у справі № 826/15139/16, від 17 квітня 2018 р. у справі № 2а-10031/12/2670).

Такий підхід узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції Суд визначив, що …адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Суд надаючи оцінку викладеним вище обставинам застосовує положення частин першої та другої статті 77 КАС України, в яких зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищезазначені висновки суду відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не доказав правомірності своїх рішень.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 30280 грн.

З урахуванням задоволення заявлених позивачем вимог, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 30280 грн.

Доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 132, 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПУМА ПЛЮС" (вул. Вокзальна, буд. 6, м.Полтава, ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м.Полтава, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 4 від 14.07.2025, винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Полтавській області

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м.Полтава, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПУМА ПЛЮС" (вул. Вокзальна, буд. 6, м.Полтава, ) витрати зі сплати судового збору в сумі 30280,00 грн. (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривен).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29 грудня 2025 року

Головуючий суддя Г.В. Костенко