Справа № 160/4173/25
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/4173/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року в адміністративній справі №160/4173/25 (головуючий суддя першої інстанції - Серьогіна О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В

Позивач 06.02.2025 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Житомирській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 07.01.2025 року № 86 про відмову їй в призначенні пенсії на пільгових умовах по Списку №2;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області зарахувати їй до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 періоди її роботи з 16.03.1998 року по 21.10.2009 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області повторно розглянути її заяву від 02.01.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788 в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року року №213-VІІІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України в рішенні №1 -р/2020 від 23.01.2020 року та з урахуванням висновків суду у даній справі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт зазначає, що ГУ ПФУ в Житомирській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від № 86 від 07.01.2025 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з ненастанням пенсійного віку. Підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №2 здійснюється у відповідності зі списками, затверджуваними Кабінетом Міністрів України, на підставі записів у трудових книжках працівників та уточнюючих довідок, виданих підприємствами або їх правонаступниками., а періоди роботи, що підлягають зарахуванню до пільгового стажу, визначає підприємство або його правонаступник із урахуванням усіх вимог законодавства щодо визначення права на пенсію за віком. Пільговий стаж Позивача станом на 01.04.2015 становить 5 років 5 місяців 9 днів, що є менше 10 років та не дає права па призначення пенсії згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788- ХП.

Позивач відзив на скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 25.07.2025 року по 29.07.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 11.11.2025 року та з 13.11.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.01.2025 року позивач звернулася до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Житомирській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 07.01.2025 року №86 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пільгової пенсії за Списком №2 у зв`язку з недосягненням нею необхідного пенсійного віку. Також в даному рішенні зазначено, що вік позивача на момент звернення становить 52 роки, загальний страховий стаж становить 37 років 2 місяці 29 днів, пільговий стаж за Списком №2 - 12 років 5 місяців 11 днів.

До страхового стажу позивача враховано всі періоди. До пільгового стажу не зараховано періоди: з 01.08.1990 року по 17.03.1991 року згідно довідки №72 від 13.03.2024 року, оскільки у довідці невірно зазначено розділ відповідно до Постанови КМУ від 22.08.1956 року №1173; з 16.03.1998 року по 21.10.2009 року згідно довідки №304 від 18.10.2024 року, оскільки відповідно до наказів про атестацію за 1999, 2004 роки посада «сестра медична з масажу» не атестована.

Не погодившись з рішенням пенсійного органу, позивач оскаржила таке рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року (далі по тексту - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі по тексту - Закон №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із частиною першої статті 1 Закону №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 13 Закону №1788-XII (в редакції від 02.03.2015 року) фактично введено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Конституційного Суду України за №1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII.

Стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Таким чином, враховуючи відновлення рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) редакції статті 13 Закону №1788-XII, яка діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, суд першої інстанції правильно визначив, що на даний час існує дві чинних норми, якими по різному встановлено вік жінок, необхідний для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, а саме:

- пунктом «б» частини другої статті 13 Закону №1788-XII передбачено право на пенсію за віком жінок, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

- статтею 114 Закону України №1058-IV передбачено право на пенсію за віком працівникам зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених вказаною нормою, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах.

Відповідно до абзаців першого другого пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Також, згідно із абзацом першого пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відтак, з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку №2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 року №2148-VІІІ.

У спірних правовідносинах, норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає:

- 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ);

- 55 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ.

Враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, суд вважає обґрунтованою позицію позивача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин п.«б» ст.13 Закону №1788 у редакції, яка діяла до Закону України від 02.03.2015 року №213.

Щодо зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періодів роботи з 16.03.1998 року по 21.10.2009 року, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.11.1990 року, позивач має наступні записи щодо пільгових періодів роботи (мовою оригіналу):

- 01.08.1990 року - принята на должность медсестры прививочной блигады;

- 17.03.1991 року- уволена по ст.36 п.5 КЗОТ УССР по переводу в 3-ю горбольницу;

- 18.03.1991 року - принята медсестрой по массажу в физиотерапевтический кабінет по переводу из городского тубдиспансера;

- 01.01.1995 року - переведена на должность медсестры детской консультации;

- 30.07.1997 року - уволена в порядке перевода в детскую горбольницу №6 г.Днепродзержинска на основании приказа ГЗО №208 от 24.07.97г. ст.36 п.5 КЗОТ Украины

- 01.08.1997 року - прийнята на посаду дільничої медсестри 3-го педіатричного відділення по переводу, згідно наказу ВОЗ №208 від 24.07.97р.;

- 13.03.1998 року - звільнена з посади, по переводу, п.5 ст.36 КЗпП України, в будинок дитини;

- 16.03.1998 року - зачислена в штат Дома ревенка по переводу с детской городской больницы на должность медсестры по массажу по группам детей с поражением центральной нервной системы;

- 16.03.1998 року - змінено запис №8 від 16.03.1998р. та перейменовано на посаду сестра медична з масажу по групам дітей з ураженням центральної системи та порушенням психіки, згідно Класифікатора професій ДК003-95;

- 12.10.1999 року за підсумками атестації робочих місць підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №2;

- 26.10.2004 року - за підсумками атестації робочих місць підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №2;

- 22.10.2009 року - за підсумками атестації робочих місць підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №2;

- 08.06.2010 року - відповідно витягу із рішення «Про внесення змін до деяких рішень обласної ради» змінена назва на Дніпродзержинський спеціалізований будинок дитини «Дніпропетровської міської ради»;

- 14.10.2014 року - за підсумками атестації робочих місць підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №2;

- 07.11.2016 року - змінена назва закладу на Комунальний заклад «Кам`янський спеціалізований будинок дитини «Дніпропетровської обласної ради»;

- 30.08.2019 року - за підсумками атестації робочих місць підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №2;

- 31.08.2022 року звільнена з займаної посади за власним бажанням, ст.38 п.1 КЗпП України згідно ЗУ №2136-ІХ від 15.03.2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»;

- 01.09.2022 року - прийняти сестрою медичною (КЗ«Ліцей №13»);

- 31.05.2023 року - звільнити за власним бажанням (ст.38 п.1 КЗпП України);

- 01.06.2023 року - прийнято на посаду сестри медичної з масажу Центру ранньої медико-соціальної допомоги дітям інвалідам з органічним ураженням нервової системи.

Згідно довідки від 18.12.2024 року №380 про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яка видана ОСОБА_1 Комунальним підприємством «Кам`янський центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям Дніпропетровської обласної ради», про те, що позивач у період з 16.03.1998 року по 01.04.2022 року виконувала масаж хворим по групам дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки за посадою «сестра медична», що передбачена Списком №2 розділу XXIV підрозділу 2260000 в код КП 3231 Постанови КМУ від 11.03.1994 №162. Атестація робочих місць проведена на підставі: наказ №68§12 від 12.10.1999 року, наказ №139.1 від 26.10.2004 року, наказ №247.2 від 22.10.2009 року. (а.с.19)

Доводи скаржника про те, що у довідці невірно зазначено розділ відповідно до Постанови КМУ від 22.08.1956 року № 1173, період з 16.03.1998 року по 21.10.2009 року згідно довідки № 304 від 18.10.2024 року не підлягає зарахуванню, оскільки відповідно до наказів про атестацію за 1999, 2004 роки посада «сестра медична з масажу» не атестована, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі доводи не грунтуються на положеннях чинного законодавства та не підтверджені належним чином.

Трудова книжка позивача, яка є основним документів на підтвердження стажу особи, в частині спірних періодів пільгової роботи позивача оформлена у відповідності до вимог законодавства, в трудовій книжці містяться відомості найменування посад, вказані записи вчинені на підставі наказів по підприємству про переведення на роботу та звільнення, який завірений підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства.

Також, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 01 серпня 1992 року №422 та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 4.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

При цьому, трудова книжка позивача в частині спірних періодів містить відомості про атестацію робочих місць, які займала позивачка, за Списком №2 для поширення пільг пенсійного забезпечення.

Апеляційний суд вказує, що відповідачем допущено неналежну перевірку наданих позивачем документів, не забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду її заяви, відсутність належного обґрунтування рішення суб`єкта владних повноважень та передчасні висновки про недостатність у позивачки страхового стажу для призначення їй пенсії, без належного дослідження документів та без врахування норм права, що регулюють спірні правовідносини.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що пільговий стаж позивача за Списком №2 становить 5 років 5 місяців 11 днів, суд вважає безпідставним, оскільки це протирічить самому спірному рішенню пенсійного органу, де пільговий стаж визначений у розмірі 12 років 5 місяців 11 днів та недостатність пільгового стаж не було визначено підставою для відмови в призначенні пільгової пенсії.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.01.2025 року №86 є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи те, що при обрахуванні пільгового стажу позивача зазначені вище спірні періоди не враховувались, то колегія суддів вважає, а відтак суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У зв`язку із чинністю вказаної вище норми Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянуто заяву позивача про призначення пенсії, який у розглянутому спорі є органом, що призначає пенсію.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зобов`язав саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року в адміністративній справі №160/4173/25 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року в адміністративній справі №160/4173/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко