Справа № 855/15/25
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 855/15/25
УХВАЛА

25 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кузьмишиної О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду міста Києва про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

23.12.2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі Позивач) до Шевченківського районного суду міста Києва (далі Відповідач), як до суду першої інстанції, яким просить:

- прийняти даний адміністративний позов про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії до розгляду, постановити ухвалу про відкриття провадження та задовольнити даний адміністративний позов;

- поновити строк на оскарження рішення, дій та бездіяльності Відповідача;

- постановити судове рішення, яким визнати протиправною ухвалу від 27.05.2025 року у справі № 757/60692/19-ц, винесеної неповажним складом суду з порушенням правил предметної, інстанційної, територіальної юрисдикції (підсудності), визнати протиправним і скасувати протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2023 року, зобов`язати Відповідача здійснити обов`язкову реєстрацію в ЄСІТС та/або її окремих підсистемах (модулях) позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої майну посадовою особою органу державної влади в день надходження документів 20.04.2023 року, здійснити повторний автоматизований розподіл справи № 757/60692/19-ц, призначити справу № 757/60692/19-ц належним складом суду до нового розгляду;

- розглянути справу у скороченому провадженні без виклику до суду сторін.

Водночас, Позивач в позові зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 28 КАС України підсудність справи, у якій однією із сторін є суд або суддя суду, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, визначається ухвалою суду вищої інстанції, постановленою без повідомлення сторін.

При цьому, Позивач приходить до висновку, що цей позов подається до Шостого апеляційного адміністративного суду до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами.

Перевіривши матеріали позовної заяви, колегія суддів дійшла таких висновків.

Статтею 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до принципу спеціалізації Законом визначено види і повноваження місцевих судів: загальні суди, які розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом; господарські суди, які розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції; адміністративні суди, які розглядають справи адміністративної юрисдикції (адміністративні справи).

Юрисдикція місцевих судів щодо окремих категорій справ, а також порядок їх розгляду визначаються законом.

Отже, судова юрисдикція - це компетенція судів здійснювати правосуддя в формі визначеного законом виду судочинства і щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини першої ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є вирішення публічно-правових спорів, у яких хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Частиною 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення публічно-приватного партнерства;

15) спорах щодо оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері проведення конкурентних процедур з відбору приватного партнера, концесіонера;

15-1) спорах щодо оскарження законності укладення договору публічно-приватного партнерства, концесійного договору, законності змін, внесених до договору публічно-приватного партнерства, концесійного договору;

16) спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;

3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Частиною 3 ст. 19 КАС України визначено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Таким чином, для вирішення справи по суті суд уперше має перевірити правильність предметної підсудності.

Відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин повинен врахувати норми права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції.

Зокрема у постановах від 21.11.2018 у справі № 520/13190/17, від 27.11.2018 у справі № 820/3534/17, Велика Палата дійшла наступних висновків:

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів».

Таким чином, колегія суддів вважає, що вказані правові висновки Верховного Суду мають бути прийнятті до уваги при прийнятті даного позову до провадження.

При цьому, вирішуючи питання про застосування процесуальних наслідків звернення до суду суб`єкта влади, який не наділений повноваженнями на звернення з поданою ним позовною заявою, поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як таке, що стосується не лише спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а й спорів, що взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі № 800/414/17.

Із позовної заяви вбачається, що оскаржувані рішення, дії та бездіяльність стосуються:

- реєстрації матеріалів конкретної судової справи в ЄСІТС;

- автоматизованого розподілу судової справи;

- визначення складу суду;

- ухвалення процесуального судового рішення у цивільній справі.

Зазначені дії та рішення є процесуальними діями суду, які здійснюються в межах конституційної функції здійснення правосуддя, а не у сфері публічно-владного управління.

Під час здійснення правосуддя суд не реалізує владні управлінські повноваження, а діє як незалежний орган судової влади, що виключає можливість адміністративного оскарження таких дій.

Перевірка законності:

- визначення складу суду,

- автоматизованого розподілу справ,

- процесуальних ухвал,

- дотримання правил підсудності,

здійснюється виключно у порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, шляхом апеляційного або касаційного перегляду, подання відводу судді або у дисциплінарному порядку.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями здійснювати паралельний контроль за процесуальною діяльністю судів загальної юрисдикції, оскільки це суперечило б принципу незалежності судової влади.

З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку, що спір, з яким звернувся позивач, не є публічно-правовим, оскільки оскаржувані рішення, дії та бездіяльність вчинені судом під час здійснення правосуддя, а заявлені вимоги не можуть бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Посилання позивача на ст. 28 КАС України не підлягають застосуванню, оскільки правила визначення підсудності застосовуються лише до спорів, що належать до адміністративної юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За наведених обставин, підстави для розгляду поданої позовної заяви та постановлення ухвали про відкриття провадження у справі відсутні.

Керуючись статтями 7, 170, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного суду міста Києва про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її постановлення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

О.М. Кузьмишина

Головуючий суддя Карпушова Олена Віталіївна

Судді: Епель Оксана Володимирівна

Кузьмишина Олена Миколаївна