Справа № 160/31159/25
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра до Дніпровської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра (далі прокуратура, позивач) до Дніпровської міської ради (далі міська рада, відповідач), в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської міської ради від 19.03.2025 за № 189/64 «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та проведення її експертної грошової оцінки для продажу».
Ухвалою суду від 03.11.2025 прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 .
04.12.2025 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій прокуратура вважає викладенні у відзиві доводи безпідставними, оскільки підстави для відмови в продажу земельної ділянки є чітко визначеними у частині 5 статті 128 ЗК України. Водночас, ОСОБА_1 під час звернення до Дніпровської міської ради з клопотанням про здійснення заходів передбачених статтями 127, 128 ЗК України не подані документи, необхідні для прийняття рішення щодо продажу земельної ділянки, зокрема документи, які б підтверджували право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди) в порядку статті 331 Цивільного кодексу України. Поряд з цим, у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 910/4032/18 зазначено, що сам факт здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини другої статті 331 Цивільного кодексу України. Таким чином, під час вирішення питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та проведення її експертної грошової оцінки для продажу, не існувала жодна з підстав, що визначені частинами 2, 3 статті 134 ЗК України, яка б звільняли Дніпровську міську раду від обов`язку проведення земельних торгів щодо продажу земельної ділянки. Відповідно до сталої судової практики допускається можливість судового оскарження третіми особами, в тому числі прокурорами в інтересах держави рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.
25.12.2025 до суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких заявник просить залишити позовну заяву прокуратури до міської ради без задоволення. В обгрунтування позиції третьої особи, представником зазначено, що абзац другий частини 2 статті 134 ЗК України передбачає виняток із загальних вимог до конкурентного продажу земельних ділянок. За змістом наведеного припису, якщо на розміщений на земельній ділянці об`єкт особа не має права власності, то підстави для застосування неконкурентних засад продажу цієї ділянки відсутні безвідносно до того, чи є цей об`єкт об`єктом незавершеного будівництва, чи завершеним об`єктом нерухомого майна, зданим в експлуатацію у встановленому законом порядку. Положення статті 123 ЗК України містять вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відмова міської ради у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу з підстав не передбачених положеннями статті 123 ЗК України, є протиправною. В свою чергу, у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі №727/9360/17 (про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії), Верховний Суд сформулював висновок про можливість набуття у користування без проведення земельних торгів згідно з абзацом 2 частини 2 статті 134 ЗК України земельної ділянки під об`єктом незавершеного будівництва, право власності на який зареєстроване у встановленому законом порядку. Таким чином, Дніпровською міською радою було прийнято законне та обґрунтоване рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню об`єкта нерухомого майна та проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, для подальшої купівлі і для здійснення нового будівництва. Дніпровська міська рада не мала права відмовити ОСОБА_1 у задоволенні такого клопотання, оскільки підстави для відмови, передбачені статтею 123 ЗК України, були відсутні, а отже така відмова була б незаконною.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
15.10.2024 між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна: комплекс побутового обслуговування, центр обслуговування автомобілів, автомийка готовністю 69 % за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентиною Володимирівною та зареєстровано в реєстрі за № 1934.
15.10.2024 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис:
- про речове право: 57115576;
- тип речового права: право власності;
- дата державної реєстрації: 15.10.2024;
- підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75560034 від 15.10.2024, приватний нотаріус Лозенко Валентина Володимирівна, Дніпровський міський нотаріальний округ;
- документи, подані для держаної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія і номер: 1934, виданий 15.10.2024, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В.;
- ціна нерухомого майна, встановлена у договорі: 552 471, 38;
- власник: ОСОБА_1 .
19.12.2024 ОСОБА_1 звернулась до міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) по фактичному розміщенню об`єкта нерухомого майна та проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, для подальшої купівлі і для здійснення нового будівництва. У заяві зазначено, що вказаний об`єкт нерухомості належить їй на підставі витягу з Державного реєстру речових прав від 15.10.2024, індексний номер 399325961 (номер відомостей про речове право 57115576), договору купівлі-продажу від 15.10.2024, зареєстрованого в реєстрі за № 1934. Також, в заяві висловлена згода на укладання договору про оплату авансового внеску у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. До заяви надані копії відповідних документів.
21.02.2025 в додаток до листа від 19.12.2024 ОСОБА_1 подала до міської ради заяву з проханням надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) та проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, для подальшої купівлі цієї земельної ділянки по фактичному розміщенню об`єкта нерухомого майна, що належить їй на підставі витягу з Державного реєстру речових прав від 15.10.2024, індексний номер 399325961 (номер відомостей про речове право 57115576), договору купівлі-продажу від 15.10.2024, зареєстрованого в реєстрі за № 1934.
26.02.2025 головне архітектурно-планувальне управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради листом № 4/16-93 повідомило заступника директора департаменту начальника управління земельних відносин департаменту по роботі з активами міської ради щодо можливості продажу земельної ділянки по вул. 20-річчя перемоги, 26Б, орієнтовною площею 0,3600 га по фактичному розміщенню об`єкта нерухомого майна про таке:
За матеріалами плану зонування території міста зазначена земельна ділянка розташована в громадській зоні Г-2, частина ділянки - в межах санітарно-захисної зони.
За даними інформаційної бази містобудівного кадастру: - схему червоних ліній вул. 20-річчя Перемоги у районі зазначеної земельної ділянки розглянуто на засіданні архітектурно-містобудівної ради при головному архітектурно-планувальному управлінні департаменту по роботі за активами міської ради (протокол від 29.11.2024 №213); - зазначена ділянка розташована в межах Самарського району міста; - відсутня актуальна топографо-геодезична зйомка М 1:500 на запитувану ділянку в цілому.
Відповідно до топографічної зйомки М 1:500 земельна ділянка знаходиться в охоронних зонах водопроводів Д- мм, Д-108 мм, трубопроводів напірної каналізації Д-90 мм, 24-300 мм, газопроводу середнього тиску Д-50 мм, Д-100 мм, Д-400 мм, тепломережі 2Д=76 мм, високовольтного електрокабелю та кабелю електрозв?язку, які проходять по ділянці та уздовж неї. Уздовж ділянки прокладені шламопроводи 3Д-360 мм, 5Д=360 мм, охоронна або санітарно-захисна зона яких потребує визначення.
Відсутність актуальної топографо-геодезичної зйомки М 1:500 не дає можливості визначити всі наявні обмеження, які стосуються інженерних мереж.
Перелік наявних обмежень може бути уточнений за результатами виконання актуальної топографо-геодезичної зйомки М 1:500.
Управління вважає можливим продаж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,3600 га по фактичному розміщенню об?єкта нерухомого майна.
Під час розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки межі ділянки, що планується до продажу, визначити з урахуванням визначених червоних ліній вулиць в районі зазначеної земельної ділянки.
До проєкту порядку денного шістдесят четвертої чергової сесії міської ради VІІІ скликання від 19.03.2025 включено питання за №5.115 про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та проведення її експертної грошової оцінки для продажу.
Відповідно до протоколу від 19.03.2025 шістдесят четвертої чергової сесії міської ради VІІІ скликання 64 депутати міської ради одноголосно «за» проголосували, зокрема, про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та проведення її експертної грошової оцінки для продажу.
Рішенням Дніпровської міської ради VІІІ скликання від 19.03.2025 №189/64 «Про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та проведення її експертної грошової оцінки для продажу» відповідно до статті 128 Земельного кодексу України, керуючись Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про землеустрій», «Про оцінку земель», згідно з вимогами Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2024 №1442, ураховуючи запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020), лист головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 26.02.2025 № 4/16-93, на підставі листів ОСОБА_1 від 19.12.2024 вх. №26/85, від 21.02.2025 вх. №26/7 міська рада вирішила: надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,3600 га, по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню нерухомого майна; провести експертну грошову оцінку земельної ділянки для продажу по фактичному розміщенню нерухомого майна, після розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Вважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним, прокуратура звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Щодо процесуального статусу прокуратури, як позивача, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.

Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

В постанові від 11.06.2024 у справі №925/1133/18 узагальнюючи висновки щодо застосування норм права, Велика Палата Верховного Суду висновувала, що:

1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо:

- орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси;

- орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави;

2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо:

- відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;

- орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.

Враховуючи оскарження прокуратурою рішення Дніпровської міської ради в сфері земельних відносин та відсутність іншого органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в частині надання дозволу на розробку проектної документації щодо земель комунальної форми власності, суд приходить до висновку, що в спірних правовідносинах прокуратура правомірно звернулась до суду з позовом в інтересах держави як самостійний позивач.

Щодо наявності у міської ради повноважень на прийняття рішень в сфері земельних відносин та дотримання порядку надання третій особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та проведення її експертної грошової оцінки для продажу, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

На підставі пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з приписами частини 1 статті 128 ЗК України продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 128 ЗК України громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Приписи частини 3 статті 128 ЗК України передбачають, що орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Частиною 5 статті 128 ЗК України визначені підстави відмови в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови в продажу земельної ділянки, якими є:

а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;

б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;

г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;

ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

З долучених до матеріалів справи доказів випливає, що ОСОБА_1 звернулась до міської ради з питання отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою з необхідним пакетом документів.

26.02.2025 головне архітектурно-планувальне управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради листом № 4/16-93 повідомило заступника директора департаменту начальника управління земельних відносин департаменту по роботі з активами міської ради про можливість продажу земельної ділянки по вул. 20-річчя Перемоги, 26 Б, орієнтовною площею 0,3600 га по фактичному розміщенню об`єкта нерухомого майна, при цьому під час розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що планується до продажу її межі необхідно визначити з урахуванням визначених червоних ліній вулиць в районі зазначеної земельної ділянки.

Згідно з частиною 1 статті 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 134 ЗК України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Отже, ураховуючи вищезазначене, земельна ділянка на якій розміщено об`єкт нерухомості, право власності на який зареєстровано за заявницею не міг бути відчужений шляхом продажу лише за земельних торгах в силу того, що підпадає під дію частини 2 статті 134 ЗК України.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що об`єкт нерухомого майна є незавершеним будівництвом, суд виходить з такого.

Статтею 120 ЗК України визначено порядок та умови переходу права на земельну ділянку у разі набуття права власності, господарського відання, оперативного управління на об`єкт нерухомого майна (крім багатоквартирного будинку), об`єкт незавершеного будівництва, спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній.

Відповідно до частини 11 статті 120 ЗК України, якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пропущення строку подання заяви, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.

Отже, законодавцем визначено, що особа, яка набула право власності на об`єкт незавершеного будівництва, в даному випадку ОСОБА_1 повинна була звернутись до Дніпровської міської ради, із заявою про передачу у власність або користування земельної ділянки одним із способів визначених у статтях 118, 123, або 128 ЗК України.

Разом з цим, законодавцем визначено один із способів отримання заявником (власником об`єкта незавершеного будівництва) права власності чи користування земельною ділянкою, а саме у порядку передбаченому статтями 118 (порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами), 123 (порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування) або 128 (порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам) цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» ЗК України в період воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.

З урахуванням того, що право власності на об`єкт нерухомого майна набуто позивачем 15.10.2024 та зареєстровано в цей же день, ОСОБА_1 мала звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про передачу їй у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу. Водночас, в період дії воєнного стану в Україні реалізація права передбаченого статтями 118, 123 ЗК України не є можливим.

Таким чином, прийняття міською радою рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та проведення її експертної грошової оцінки для продажу в порядку, визначеному статтею 128 ЗК України відповідає вимогам законодавства.

Крім того, суд зазначає, що оскаржуване рішення є індивідуальним, одноразової дії, спрямованим виключно на надання дозволу для подальшої технічної роботи розроблення проєкту землеустрою. Такий документ не змінює правового режиму земельної ділянки, не є актом передачі у власність чи користування, не є правовстановлюючим документом і не породжує жодних речових прав. Воно лише відкриває можливість замовлення документації, без якої неможливо реалізувати подальші землевпорядні процедури. Після виконання тобто після виготовлення проєкту землеустрою такий акт вичерпує свою дію і надалі не застосовується, що прямо відповідає природі індивідуального адміністративного акта одноразового характеру. Саме таку правову природу рішень про надання дозволів на розробку землевпорядної документації неодноразово підтверджував Верховний Суд.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц вказано, що: «дозвіл на розробку проекту землеустрою не гарантує передачу земельної ділянки у власність або користування і сам по собі не створює права на земельну ділянку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 380/624/16-ц наголошено, що такий дозвіл є лише початковою стадією оформлення земельної ділянки і не вирішує по суті питання про передачу її у власність, оскільки цей дозвіл лише наділяє заінтересовану особу правом ідентифікувати землі власника для подальшого визначення об`єкта права.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 28.01.2025 у справі № 562/4257/17, зазначив, що отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Отже, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття.

Предметом спору в цій справі є рішення Дніпровської міської ради про надання третій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та проведення її експертної грошової оцінки для продажу.

Близькі за змістом до правовідносин у цій справі правові висновки щодо застосування положень частини одинадцятої статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 128 ЗК України зроблені Верховним Судом у постанові від 07.08.2024 у справі № 153/1548/23, поряд з цим, посилання позивача на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г, від 01.07.2020 у справі № 910/9028/19, від 09.04.2020 у справі № 910/2942/19, не є такими, що можуть застосовуватись до цієї справи, оскільки зміст правовідносин між сторонами справи є не подібним, в усіх перелічених справах скасовувалось рішення про передачу в оренду земельної ділянки та розірвання договорів оренди земельної ділянки, також ці справи розглянуті в порядку господарського судочинства що є додатковим підтвердження іншого характеру та змісту правовідносин між сторонами спірних правовідносин у цих справах.

Таким чином, суд приходить до висновку про передчасність твердження позивача про можливе порушення норм ЗК України, оскільки механізми продажу земельних ділянок, порядок проведення земельних торгів, можливість передачі ділянки без аукціону можуть бути предметом аналізу лише на етапі вирішення питання щодо передачі земельної ділянки, а не на етапі надання дозволу на розробку проєкту землеустрою.

Щодо доводів позивача стосовно неспівмірності орієнтовного розміру земельної ділянки із розмірами об`єкта незавершеного будівництва, суд зазначає таке.

У постанові Верховного Суду від 10.09.2025 у справі № 922/1121/21 викладена позиція, що сам по собі факт перевищення площі відведеної земельної ділянки над площею, займаною об`єктами нерухомості та необхідною для їх обслуговування, не може бути самостійною підставою для визнання такої передачі землі незаконною та задоволення відповідного позову. У зв`язку з цим, оскаржуючи законність передачі земельної ділянки у користування з мотивів неспівмірності площі відведеної земельної ділянки порівняно з площею будівлі, розташованої на цій земельній ділянці, саме позивач повинен належними і допустимими доказами довести розмір земельної ділянки, який є дійсно необхідним для обслуговування та експлуатації розміщеного на землі майна. Позивач у справах зазначеної категорії повинен довести належними доказами, зокрема, але не виключно експертним висновком, ту обставину, що неналежними доказами є розроблений на замовлення відповідача проект землеустрою чи технічна документація із землеустрою, в яких власне і визначається конкретна площа земельної ділянки, необхідна орендарю для експлуатації та функціонування належної йому будівлі (ведення господарської діяльності). При цьому оцінка зазначених доказів повинна здійснюватися судами з дотриманням стандартів доказування щодо їх належності, допустимості, обґрунтованості та вірогідності.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.03.2021 у справі № 910/12366/18, ключову роль у питанні раціонального (чи не раціонального) використання земельної ділянки відіграє саме проект землеустрою, за яким таку ділянку було відведено у користування, позаяк саме у ньому враховуються усі особливості формування ділянки. Так, в силу специфіки місцевості, виду господарської діяльності, логістичних параметрів та багатьох інших чинників, площа (та, зокрема, і «геометричні розміри») земельної ділянки може перевищувати площу нерухомості, яка на такій ділянці знаходиться. При поданні позову з підстав (надмірність площі земельної ділянки порівняно з площею розташованої на ній нежитлової будівлі), які заявляє прокурор у даній справі, слід враховувати, що одним із можливих способів доказування, крім експертизи, є саме обставини наявності недоліків або неточностей у розробленому проекті землеустрою чи той факт, що проект землеустрою не відповідає вимогам закону або є необґрунтованим. Сама по собі констатація факту того, що площа відведеної земельної ділянки є більшою у математичному порівнянні з площею нерухомості, без обґрунтування належними та допустимими доказами, не може вважатися належним обґрунтуванням позову та не дає підстав для його задоволення.

Суд зазначає, що оскаржуване у цій справі рішення надає дозвіл на майбутню розробку проєкту землеустрою із зазначенням орієнтовного розміру земельної ділянки, а не є її затвердженням.

Отже, питання «надмірності» розміру земельної ділянки може розглядатись лише під час затвердження проєкту землеустрою.

Також суд враховує, що рішення Дніпровської міської ради було прийнято з дотриманням процедурних вимог, встановлених законодавством: розглянуті подані заяви, отримані необхідні матеріали, підготовлені висновки профільних структурних підрозділів міської ради, підготовлено та оприлюднено відповідний проєкт рішення міської ради, проєкт рішення розглянуто на пленарному засіданні (сесії) міської ради та після обговорення проєкту рішення воно прийнято повноважним складом ради.

У світлі наведеного оскаржуване рішення міської ради прийнято у межах компетенції органу місцевого самоврядування, спрямованим на забезпечення належного регулювання земельних відносин.

Отже, з урахуванням вищезазначеного у даній справі відсутнє порушення права, що унеможливлює надання судового захисту.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат зі сплати судового збору не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра (адреса: вул. Осіння, 8, м. Дніпро, 49051; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02909938) до Дніпровської міської ради (адреса: пр. Дмитра Яворницького, 75, м. Дніпро, 49000; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 26510514), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар