Справа № 381/6837/25
Суддя: Ковалевська Л. М.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Фастів Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа : Вишгородский ВДВС про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року позивач звернувся в порядку адміністративного судочинства з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), в якій просить суд поновити строк для оскарження постанови, визнати протиправною та скасувати постанову № 274 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 08.04.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , провадження у справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.04.2025 йому було повідомлено про дату розгляду справи, і він підписав протокол про адміністративне правопорушення. Однак на розгляд справи 08 квітня 2025 року не з`явився через хворобу, що підтверджується медичною довідкою сімейного лікаря. Крім того, копія медичної довідки була передана та прийнята канцелярією ІНФОРМАЦІЯ_2 . Розгляд справи, 08.04.2025 року, відбувся без його участі та винесено постанову № 274, якою притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу з подвоєнням за порушення вимог статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" через відмову від проходження медичного огляду та лікування згідно з рішенням ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач стверджує, що відмова від проходження ВЛК була обґрунтованою, оскільки він не мав з собою необхідних медичних документів. Крім того, прохання щодо перенесення ВЛК за місцем прописки або іншою датою були повністю проігноровані. Після винесення постанови № 274 від 08.04.2025 р. його не повідомляли жодним чином. Про існування постанови дізнався лише після отримання повідомлення від Державної виконавчої служби (ДВС) про відкриття виконавчого провадження №79561688 від 10.11.2025. На підставі постанови, 10.11.2025, відкрито виконавче провадження №79561688, та накладено арешт на банківські рахунки. 17.11.2025 18.11.2025 примусово стягнуто всю суму штрафу та виконавчий збір з рахунку в АБ «Укргазбанк», на який надходить грошове забезпечення військовослужбовця. Станом на 23.11.2025 вся сума коштів списана за платіжним розпорядженням виконавця.

Позивач зазначає, що станом на момент винесення постанови та стягнення він є військовослужбовцем ЗСУ та проходить службу в зоні зосередження (бойових дій) в Сумській області.

За таких обставин, позивач вважає, що Постанова є не обґрунтованою та такою, що не відповідає чинному законодавству, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Також, позивач просить суд поновити строк на оскарження постанови № 274 від 08.04.2025; Визнати протиправними дії Вишгородського ВДВС щодо стягнення коштів у виконавчому провадженні №79561688; Зобов`язати Вишгородський ВДВС повернути всі стягнуті кошти на банківський рахунок; Зобов`язати Вишгородський ВДВС закрити виконавче провадження №79561688 (або відновити для повернення, якщо закрите) та зняти арешт з усіх рахунків; Ухвалою про відкриття провадження у справі вжити заходи забезпечення позову заборонити ДВС будь-які дії у ВП №79561688 (включаючи закриття) до набрання рішенням законної сили.

Ухвалою суду від 27 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивачем подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції за місцем проживання.

Відповідач належним чином повідомлений про дату судового розгляду до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, подав відзив на позовну заяву та направив копії матеріалів особової справи ОСОБА_1 .

Позицію, що викладена у відзиві мотивував наступним.

Відповідно даних АІТС "Оберіг" громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" станом на 02.04.2025 року не мав. Відповідно до вимог пункту 69 Порядку, у разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік. Відповідно до вимог пункту 81 Порядку військовозобов`язаному « ОСОБА_3 » було вручено повістку для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, для чого йому необхідно було з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 11.00 год. 02.04.2025 року, а також вручено направлення та картка обстеження та медичного огляду на військово- лікарську комісію для проходження медичного огляду. Від підпису та отримання повістки на проходження медичного огляду для визначення військової служби ОСОБА_1 відмовився, про що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 складений акт відмови від отримання. Від підпису про отримання направлення на ВЛК ОСОБА_1 в присутності свідків відмовився, про що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 складено акт про вручення картки обстеження та медичного огляду. Таким чином направлення ОСОБА_1 на медичний огляд відбулось на підставі порядку, передбаченого Порядком №560, що повністю спростовує доводи позивача про його порушення. Після цього ОСОБА_1 усно було роз`яснено про порушення ним частини 3 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а тому його дії були кваліфіковані за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, як порушення мобілізаційного законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період. У відповідності до статей 7, 256 КУпАП, уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 у присутності ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення №274 від 02.04.2025 року, роз`яснено його права та обов`язки, які зазначені в статті 268 КУпАП (про що свідчать його особисті підписи), та у відповідності до частини 2 статті 254 КУпАП вручено другий примірник зазначеного протоколу, про що свідчать його особисті підписи в даному протоколі та повідомлено про дату розгляду протоколу 08.04.2025 року. 08.04.2025 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 , після встановлення всіх обставин справи у відповідності до статей 7, 235, 278 та 283 КУпАП відносно ОСОБА_1 винесена постанова №274 від 08.04.2025 року, якою останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25500 грн. Так як, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, її розгляд відбувся без участі останнього через його неявку. Заяви, повідомлення, клопотання від ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи та неможливість прибути до на визначений час та дату для розгляду справи про адміністративне правопорушення не надходили. Також про відмову від отримання направлення на медичний огляд та його проходження свідчать пояснення ОСОБА_1 зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення №274 та визнається самим позивачем у позові.

02 грудня 2025 року через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просив визнати доводи викладені у відзиві необґрунтованими та не враховувати їх, посилаючись на наступне.

Позивач зазначає, що у відзиві представник відповідача стверджує про "належне повідомлення" про час і місце розгляду справи, але не наводить доказів. Повістка №0204/03 для проходження ВЛК не вручена особисто, вона не містить підпису позивача, відповідно акт про відмову складено неправомірно. Позивача та інших осіб супроводили "під конвоєм" до поліклініки з карткою обстеження № НОМЕР_1 , де він відмовився від огляду письмово та усно перед початком, повідомивши супроводжуючого. До супроводу повістка не вручена. У протоколі № 274 від 02.04.2025 зазначені пояснення: "Я, ОСОБА_1 , відмовляюсь від проходження ВЛК у зв`язку з відсутністю медичної інформації у друкованому вигляді та в електронній базі Helsi, яка не була внесена сімейним лікарем за його відсутності за моїм місцем прописки/проживання". Відзив ігнорує це. Крім того, 07.04.2025 до канцелярії РТЦК надана довідка від сімейного лікаря про стан здоров`я, яку проігноровано. Постанова (№ 274/279 від 08.04.2025) надіслана поштою, але доказів не надають. Позивач стверджує, що не отримував постанову. А також у відзиві не заперечуються вимоги про скасування дій ВДВС, повернення коштів та зняття арешту.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до матеріалів позову та клопотання про поновлення строків на звернення до суду, суд вважає, що оскільки оскаржувана постанова винесена без участі позивача, направлена ОСОБА_1 поштовим зв`язком, а матеріали позову подані до суду 25.11.2025, то наявні підстави для поновлення строку на оскарження постанови.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ, призваний 13.06.2025 в/ч НОМЕР_2 , що підтверджується витягом з наказу №173 та військовим квитком серія НОМЕР_3 від 04.06.2025 ( а.с.12-15).

Згідно протоколу № 274 про адміністративне правопорушення від 02 квітня 2025 року виявлено, що гр. ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду згідно рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 . До протоколу додається акт відмови про отримання повістки, направлення на ВЛК, акт про вручення карти обстеження, повістка для уточнення облікових даних № 13в/20250225/141 та повістка для проходження ВЛК №0204/03. Протокол складено державним службовцем ОСОБА_4 .

Згідно оскаржуваної постанови № 274 про адміністративне правопорушення від 08.04.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 -1 КУпАП вбачається, що ОСОБА_1 порушив вимоги ст..22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме відмовився від проходження медичного огляду згідно рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, внаслідок чого на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, що становить 25500 гривень.

Позивач стверджує, що відмова від проходження ВЛК була обґрунтованою, оскільки він не мав з собою необхідних медичних документів. Крім того, прохання щодо перенесення ВЛК за місцем прописки або іншою датою були повністю проігноровані. Після винесення постанови № 274 від 08.04.2025 р. його не повідомляли жодним чином. Про існування постанови дізнався лише після отримання повідомлення від Державної виконавчої служби (ДВС) про відкриття виконавчого провадження №79561688 від 10.11.2025. На підставі постанови, 10.11.2025, відкрито виконавче провадження №79561688, та накладено арешт на банківські рахунки. 17.11.2025 18.11.2025 примусово стягнуто всю суму штрафу та виконавчий збір з рахунку в АБ «Укргазбанк», на який надходить грошове забезпечення військовослужбовця. Станом на 23.11.2025 вся сума коштів списана за платіжним розпорядженням виконавця.

Повістка №0204/03 для проходження ВЛК не вручена особисто, оскільки не містить підпису позивача.

Також, судом встановлено, що на розгляд справи 08 квітня 2025 року ОСОБА_5 не з`явився через хворобу, що підтверджується медичною довідкою сімейного лікаря (а.с.124).

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Постанова №274/25 від 08.04.2025 року не вручена позивачу, доказів зворотнього відповідачем суду не надано.

Крім цього, у протоколі № 274 від 02.04.2025 зазначені пояснення: "Я, ОСОБА_1 , відмовляюсь від проходження ВЛК у зв`язку з відсутністю медичної інформації у друкованому вигляді та в електронній базі Helsi, яка не була внесена сімейним лікарем за його відсутності за моїм місцем прописки/проживання".

Відповідно до п..3.5 Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України до початку проведення медичного огляду ТЦК та СП отримує дані від органів соціального забезпечення щодо осіб з інвалідністю. Військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ. Зазначені документи, а також особові справи офіцерського, сержантського, старшинського і рядового складу запасу ТЦК та СП до початку огляду подає для вивчення у ВЛК.

Як вбачається з матеріалів справи № 274 про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 , що надано відповідачем, остання містить повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних від 25.02.2025 на 02.04.2025, повістку для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби на 02.04.2025 на 11.00 годин, акт відмови від отримання повістки та направлення ОСОБА_1 на ВЛК до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте, вищезазначені матеріали не містять даних про їх отримання ОСОБА_1 завчасно, а тому вказане дозволяє стверджувати, що в ході оповіщення особа, не може бути притягнута до адміністративної відповідальності, оскільки під час оповіщення уповноважені посадові особи ТЦК та СП можуть лише повідомляти про необхідність пройти ВЛК та вручити повістку, якою громадянин викликається до ТЦК та СП на конкретну дату та місце для направлення для проходження медичного огляду.

Зокрема, така правова позиція викладена у Постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025.

Отже після вручення повістки для проходження медичного огляду у відповідача відсутні правові підстави притягати позивача до адміністративної відповідальності, оскільки відповідач 02.04.2025 лише здійснив оповіщення позивача про необхідність проходження ВЛК.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17 від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16 від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17 та від 05.03.2020 року у справі №607/7987/17.

Згідно із ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судом взято до уваги те, що ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення правил військового обліку в особливий період.

Згідно із абзацом 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указами Президента України №64/2022 та №69/2022 від 24.02.2022 року в Україні оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію, які діють і по цей час. Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

При цьому, Закону України №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09 травня 2024 року, який набув чинності 19 травня 2024 року статтю 210 КУпАП було доповнено приміткою: «Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи».

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» в редакції Закону № 3549-ІХ від 16 січня 2024 року - Держателем Реєстру є Міністерство оборони України. На підставі п. 3 ч. 2 Закону організовує взаємодію Реєстру з іншими реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних щодо отримання (обміну) інформації, визначеної статтями 6-9 цього Закону, відповідно до Закону України «Про публічні електронні реєстри».

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень зокрема є і територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

При цьому, суд звертає увагу, що вимогами ст. 255 КУпАП не передбачено, хто саме має право на складення відповідного протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, однак передбачено, що у випадках, прямо передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення можуть складати також посадові особи інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування і представники органів самоорганізації населення.

Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно п. 2 Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 3 від 01 січня 2024 року, уповноважені посадові особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення (додаток 1) (далі - протокол), передбачені статтями 210, 210-1, 211 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), визначаються наказами керівників відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Отже, повноваженнями щодо розгляду адміністративних справ про порушення військового обліку наділені виключно керівники ТЦК та СП, а начальники структурних підрозділів РТЦК та СП таких повноважень не мають.

Суд звертає увагу, що згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ( по стройовій частині) 24.04.2023 №124 полковника ОСОБА_6 призначеного наказом Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 13.04.2023 №765 на посаду Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.66).

Отже, полковник ОСОБА_2 не є керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а тому не є уповноваженою особою на прийняття рішення у справі про вчинення адміністративних правопорушень за ст. 210, 210-1 КУпАП.

Крім цього,відповідачем не надано будь-яких доказів того, що, станом на дату складання протоколу від 02.04.2025, головний спеціаліст командування ІНФОРМАЦІЯ_2 , державний службовець ОСОБА_7 , була уповноважена на складання щодо позивача протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Як вбачається із оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, остання не містить посилання на будь-які документи, на підставі яких можливо б було зробити висновок про наявність або відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Суд наголошує, що відповідачем хоча і надано особову справу ОСОБА_1 №274, проте, дані щодо своєчасного отримання ним повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду, відсутні, а надані матеріали жодним чином не підтверджують наявність факту вчинення останнім адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Будь-які належні та допустимі докази стороною відповідача в обґрунтування правомірності винесення оскаржуваної постанови не надано.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, що є предметом оскарження.

Зі змісту оскаржуваної постанови неможливо встановити, якими доказами підтверджується винуватість позивача, а наявність матеріалів справи №274 та позиції ОСОБА_1 , що викладена у протоколі №274 від 02.04.2025, а саме «відмовляюсь від проходження ВЛК у зв`язку з відсутністю медичної інформації у друкованому вигляді та в електронній базі Helsi, яка не була внесена сімейним лікарем за його відсутності за моїм місцем прописки/проживання", не надана належна правова оцінка та фактично проігноровано, а тому зазначена не може бути єдиними обставинами, які свідчать про вчинення правопорушення, бо будь-які пояснення в справі які стосуються питання притягнення особи до відповідальності повинні бути належним чином перевірені та документально підтвердженими.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд наголошує, що згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні жодні належні докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суд дійшов до висновку, що постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Щодо вимог позову у частині про визнання протиправними дій Вишгородського ВДВС щодо стягнення коштів у виконавчому провадженні №79561688; зобов`язати Вишгородський ВДВС повернути всі стягнуті кошти на банківський рахунок; зобов`язати Вишгородський ВДВС закрити виконавче провадження №79561688 (або відновити для повернення, якщо закрите) та зняти арешт з усіх рахунків; ухвалою про відкриття провадження у справі вжити заходи забезпечення позову заборонити ДВС будь-які дії у ВП №79561688 (включаючи закриття) до набрання рішенням законної сили, то суд звертає увагу на наступне.

Постановою старшого державного виконавця Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області Тимченко К. від 10.11.2025 року відкрито виконавче провадження за №79561688 з примусового виконання постанови за №274 від 08.04.2025.

Так, між сторонами склалися правовідносини з приводу оскарження постанови суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження № 79561688 від 28.11.2025 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ІНФОРМАЦІЯ_2 за постановою № 274 від 08.04.2025 штраф у розмірі 51 000 гривень (а.с.83).

Згідно з ч. 1 ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, платно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість. Відповідно до положень ст.304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Повернення коштів сплачених позивачем на виконання штрафу має здійснюватися на підставі Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03 вересня 2013 року «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій».

Відповідно до вимог п. З Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №787 від 3 вересня 2013 року, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги той факт, що з позивача примусово стягнуто штраф у подвійому розмірі у сумі 51000 гривень, слід зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 повернути сплачений громадянином ОСОБА_1 , адміністративний штраф у стягнутому розмірі за постановою №274 від 08.04.2025 року до Фастівського управління Державної казначейської служби України.

Інші вимоги що пред`явлені позивачем до третьої особи Вишгородського ВДВС слід залишити без задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що позивач звільнений від його сплати на підставі ст..5 ЗУ «Про судовий збір».

Отже, враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, то з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню, на користь позивача, судовий збір в сумі 302,30 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 255, 2565, 258, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 4, 12, 46, 72, 77, 229, 241-256, 257, 286 КАС України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Поновити пропущений процесуальний строк для подання адміністративного позову про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позов задовольнити частково.

Постанову № 274 від 08.04.2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 25 500 гривень визнати протиправною та скасувати, а провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 повернути стягнутий у примусовому порядку з громадянина ОСОБА_1 адміністративний штраф, що сплочений ним у подвійному розмірі у сумі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча ) гривень за постановою № 274 від 08.04.2025 року до Фастівського управління Державної казначейської служби України ().

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 на рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 , Адреса: АДРЕСА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 302,30 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 29.12.2025.

Суддя Л.М.Ковалевська