Справа № 945/1151/25
Суддя: Гапоненко Н. О.
Дата ухвалення: 2025-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

30.12.25 Справа № 945/1151/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2025 року с-ще Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Гапоненко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 03 червня 2025 року через систему Електронний суд звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22 травня 2025 року № 672 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн., а також закрити провадження у вказаній справі про адміністративне правопорушення.

Позивач зазначав, що листом ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) № 1491 від 06 березня 2025 року йому було повідомлено про надання відстрочки від призову на військову службу за рішенням комісії від 26 лютого 2025 року, та що він є порушником військового обліку, запропоновано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності. 17 квітня 2025 року на позивача складено адміністративний протокол №156, у якому зазначено, що 16 квітня 2025 року о 10.00 год. він не з`явився по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив Закон України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. Позивачу був наданий поштовий конверт зі штрих-кодом рекомендованного відправлення № 9488, направлений 12 листопада 2024 року на адресу АДРЕСА_1 , та повернутий відправнику з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Опису вкладення до листа та відміток чи ідентифікаторів того, що була направлена саме повістка про необхідність явки до ТЦК, відправлення не мало, як не мало і номер телефону одержувача кореспонденції. Позивачу також було надано копію повістки №1148490 від 12 листопада 2024 року, якою він нібито викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 25 листопада 2024 року для уточнення даних. У письмових поясненнях позивач своїє вини не визнав, оскільки повістки не отримував. Розгляд справи було призначено на 24 квітня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , але в цей день справа не розглянута; постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності № 672 від 22 травня 2025 року він отримав 28 травня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про розгляд справи за його відсутності та неотримання постанови в день її складання свідчить відсутність підпису позивача про це в самій постанові.

Позивач вважає, що його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за нез`явлення 25 листопада 2024 року по повістці, направленій засобами Укрпошти, до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки з початку грудня 2024 року він періодично відвідує відділ для подання документів на отримання відстрочки та отримання довідок про надання відстрочки, але жодної повістки ні для уточнення даних, а ні для проходження ВЛК не отримував; з яких підстав його викликали повісткою, сформованною засобами Укрпошти, йому не повідомлено.

Вважає, що про можливе порушення правил військового обліку (неявку по повістці) відповідачу стало відомо ще 25 листопада 2024 року, тому строк, визначений ч.7 ст.38 КУпАП для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, сплив 25 лютого 2025 року.

Посилається також на те, що оскаржувана постанова не містить посилання на докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, на підставі яких була прийнята оскаржувана постанова; відповідачем не надано докази неможливості отримання з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних позивача, для уточнення яких його викликано повісткою, а також не зазначено, які саме дані необхідно було уточнити, а тому відповідно до примітки ст.210 КУпАП, відсутні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КупАП.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 червня 2025 року справу передано за підсудністю до Березанського районного суду Миколаївської області.

02 липня 2025 року справа надійшла до Березанського районного суду Миколаївської області.

04 липня 2025 року ухвалою суду поновлено ОСОБА_1 строк оскарження постанови; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за адміністративним позовом; постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви з додатками отримав 07 липня 2025 року, відзиву на позов, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та матеріали справи про адміністративне правопорушення не надав.

Позивач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не висловив без повідомлення (виклику) сторін не надав.

За такого розгляд справи відповідно до вимог ст. 257 КАС України проведено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Суд враховує, що ч.4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Керуючись цієї нормою та приймаючи до уваги неподання відповідачем без поважних причин відзиву на позов, незважаючи на своєчасне отримання ухвали про відкриття провадження у справі, суд кваліфікує неподання відповідачем відзиву як визнання позову.

За змістом ч.5 ст.189 КАС України, визнання позову відповідачем не приймається судом, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

У цій справі суд не вбачає, що фактичне визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Так, з матеріалів справи встановлено, що 17 квітня 2025 року інструктор ІНФОРМАЦІЯ_3 молодший сержант ОСОБА_2 склав щодо ОСОБА_1 протокол № 156 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, на підставі якого 22 травня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_3 виніс постанову № 672 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, якого на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17000,00 грн..

За текстом оскаржуваної постанови, 16 квітня 2025 року о 10.00 год. під час перевірки облікових даних у ІНФОРМАЦІЯ_3 було виявлено, що ОСОБА_1 на вимогу уповноваженої особи 25 листопада 2024 року о 14.00 год. не з`явився по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив Закон України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, в період дії особливого періоду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з частиною першою статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 2101 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791 - 2799 цього Кодексу.

Згідно із ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Встановлений зазначеною нормою порядок складення протоколу про адміністративне правопорушення є гарантією дотримання процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, обізнаності такої особи про складення щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення та його змісту, можливості надання пояснень та клопотань, зауважень до протоколу.

На підставі ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 2101 цього Кодексу, а також про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791 - 2799 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП України встановлено адміністративну відповідальність за порушення в особливий період законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Вказана норма є бланкетною, серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У порушення вказаних вимог у протоколі не зазначено суть протиправного діяння, зокрема, норму закону (статтю, частину статті, пункт Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію), яка встановлює відповідний обов"язок, порушений особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; не зазначено номер та дату повістки, якою викликався позивач до ІНФОРМАЦІЯ_2 , дату її вручення позивачу та дату, на яку позивач повинен був з"явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до повістки, а тому протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення як такий, що не відповідає вимогам ст.256 КУпАП.

Суд зважає також на те, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідачем було порушено права позивача, передбачені ст.268 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності позивача, наява розписка позивача про повідомлення його про розгляд справи про адміністративне правопорушення о 10.00 год. 24 квітня 2025 року у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, її прийнято 22 травня 2025 року, тобто у іншу дату, ніж повідомлено позивача.

Крім того, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, у ньому не зазначено відомості про дату, у яку позивач був зобов`язаний з`явитися за повісткою до РТЦК, а також у переліку доказів, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, зазначено лише завірені належним чином копії паспорта та картки платника податків.

Разом з тим, при прийнятті оскаржуваної постанови суть правопорушення, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, викладено більш визначено, із зазначенням конкретних дати і часу неявки позивача до РТЦК.

Зважаючи на викладене, позивача було позбавлено права на захист під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Частина друга статті 283 КУпАП встановлює вимоги до змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, щодо наявності у ній опису обставин, установлених під час розгляду справи.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, за що передбачена відповідальність КУпАП.

Згідно зі ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вимоги щодо допустимості доказів визначені статтею 74 КАС, за якою суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки протокол № 156 про адміністративне правопорушення не містить достатнього та чіткого викладу складу адміністративного правопорушення, зокрема, дати і часу нез`явлення позивача за повісткою, а також інших відомостей, необхідних для розгляду справи (номеру повістки, способу її вручення позивачеві тощо), він не може вважатися належним, допустимим та достовірним доказом вчинення адміністративного правопорушення, а тому не міг бути покладений в основу висновку про винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд зважає також на те, що копії повістки та зворотнього поштового повідомлення надані до суду позивачем, що не свідчить про те, що саме зазначені докази були враховані при прийнятті оскаржуваної постанови.

Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до ТЦК та СП, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560.

Відповідно до пп.1 пункту 27 Порядку (у редакції, що діяла станом на 25 листопада 2024 року) під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Зі змісту повістки № 1148490 вбачається, що ОСОБА_1 викликано до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних.

Пунктом 30-2 Порядку визначено, що повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, можуть: друкуватися і надсилатися військовозобов`язаним та резервістам засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення; друкуватися та вручатися військовозобов`язаним та резервістам під час оповіщення у роздрукованому вигляді.

Відповідно до абз.1, 4 пункту 34 Порядку повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ надсилається адресату протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником. При цьому день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного з населеного пункту, що є адміністративним центром області, визначається протягом семи діб, а з інших населених пунктів - протягом десяти діб від дня надсилання повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Опис вкладення до поштового відправлення, направленого на адресу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутній, за такого суд позбавлений можливості встановити, чи дійсно зазначеним поштовим відправленням позивачеві було направлено повістку з вимогою прибуття до РТЦК 25 листопада 2024 року.

Згідно із абз.3, 4 підпункту 2 пункту 41 Порядку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Відповідно до поштового штемпелю на поштовому відправленні, адресованого ОСОБА_1 , воно повернуте до ІНФОРМАЦІЯ_2 22 листопада 2024 року у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Вказані вище норми законодавства не зобов`язують відповідача перевіряти дотримання установою поштового зв`язку вимог щодо надання послуг надання поштового зв`язку.

Суд зважає також на таке.

Відповідно до примітки до ст.210 КУпАП, положення статей 210, 2101 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Як вбачається з роздруківки сторінки позивача ОСОБА_1 у електронній системі Міністерства оборони України «Резерв+», відомості про військово-обліковий документ ОСОБА_1 сформовано 16 жовтня 2024 року, у тому числі про адресу місця проживання, категорію обліку, відсутність відстрочки, дату уточнення даних 22 травня 2024 року.

Отже, відповідач мав можливість отримати відомості про персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, що відповідачем не спростовано.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з вимогами ч.1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За принципами змагальності сторін і диспозитивності, закріпленими у статті 9 КАС розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

З огляду на викладені положення чинного законодавства суд вважає посилання позивача на відсутність доказів належного оповіщення його про дату, час та місце прибуття за повісткою для уточнення даних обґрунтованим, а оспорювану постанову такою, що не відповідає визначеним у ст. 283 КУпАП вимогам та грунтується на недопустимих і неналежних доказах.

Оскільки докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП відсутні, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв"язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч.2 ст.132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 5 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір у розмірі 0.2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17 виклала правову позицію про обов"язковість сплати судового збору у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення, який становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 484,05 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246, 271, 286 КАС України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі адміністративне правопорушення задовольнити у повному обсязі.

Скасувати постанову № 672 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 22 травня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адмністративної відповідальності на підставі ч.3 ст.210-1 КУпАП закрити у зв"язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір, сплачений при зверненні до суду, в сумі 484,05 грн..

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його складення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя