Справа № 380/20844/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2019-2021 роки в розмірі 10846,37 грн, на коефіцієнти у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796, у розмірі 1,115, починаючи з 12.05.2025 для забезпечення індексації пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести починаючи з 12.05.2025 перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини другої статті 42 Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2019-2021 роки в розмірі 10846,37 грн, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 відповідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком, призначену з 27 жовтня 2021 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV). При обчисленні пенсії Позивачу було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2019-2021 роки), у розмірі 10 846,37 грн.

Позивач наголошує, що відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Позивач стверджує, що на виконання постанов Кабінету Міністрів України № 168 від 24.02.2023, № 185 від 23.02.2024 та № 209 від 25.02.2025, його пенсія підлягала перерахунку у 2023, 2024 та 2025 роках із застосуванням коефіцієнтів збільшення (1,197, 1,0796 та 1,115 відповідно) саме до фактичного показника його заробітної плати 10 846,37 грн.

Однак, як стало відомо з листа-відповіді Відповідача, пенсійний орган відмовив у проведенні такої індексації. Відповідач керувався положеннями Порядку проведення перерахунку пенсій № 124, застосовуючи для порівняння не фактичну зарплату Позивача, а умовний «базовий» показник середньої заробітної плати станом на 2017 рік (3764,40 грн), проіндексований у попередні роки. Оскільки цей розрахунковий показник виявився меншим за фактичну зарплату Позивача, індексація проведена не була, а Позивачу встановлено лише фіксовані щомісячні доплати (зокрема, по 100 грн).

Позивач вважає такі дії протиправними, оскільки вони базуються на підзаконному акті (Порядку № 124), який у цій частині суперечить Закону № 1058-IV, що має вищу юридичну силу. Також Позивач посилається на сталу практику Верховного Суду, яка підтверджує необхідність індексації саме того показника заробітної плати, який враховувався при призначенні пенсії.

Ухвалою від 06 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник пенсійного органу зазначив, що Головне управління діяло в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, зокрема Порядком № 124, затвердженим Постановою КМУ. Відповідач вказує, що механізм індексації передбачає збільшення показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески, станом на 2017 рік. Оскільки пенсія Позивача була обчислена у 2021 році із застосуванням значно вищого показника середньої заробітної плати (за 2019-2021 роки), підстав для її підвищення згідно з формулою, визначеною Урядом, не було. Встановлення щомісячних доплат, на думку Відповідача, є належним виконанням постанов Кабінету Міністрів України про індексацію.

Інших заяв по суті справи або клопотань процесуального характеру від сторін не надходило.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Згідно з матеріалами пенсійної справи, зокрема протоколом призначення пенсії та розрахунком стажу і заробітку, пенсія Позивачу призначена з 27 жовтня 2021 року.

При обчисленні розміру пенсійної виплати Відповідачем, відповідно до частини другої статті 40 Закону № 1058-IV, застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (тобто за 2019, 2020 та 2021 роки). Розмір цього показника становив 10 846,37 грн.

У подальшому, на виконання постанов Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168, від 23.02.2024 № 185 та від 25.02.2025 № 209, в Україні проводилася щорічна індексація пенсій з 1 березня відповідного року.

Вважаючи, що його пенсія підлягає перерахунку шляхом збільшення саме фактичного показника заробітної плати (10 846,37 грн) на встановлені Урядом коефіцієнти, Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із відповідною заявою.

Листом від 08.08.2025 № 15897-16796/C-52/8-1300/25 Відповідач повідомив про відмову у проведенні такого перерахунку. Свою позицію пенсійний орган обґрунтував тим, що згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій, затвердженим постановою КМУ № 124, індексації підлягає не фактичний показник зарплати пенсіонера, а показник середньої заробітної плати в Україні станом на 2017 рік (3764,40 грн), збільшений на коефіцієнти попередніх років. Оскільки розрахований таким чином «умовний» показник є меншим за той, з якого обчислена пенсія Позивача (10 846,37 грн), підвищення основного розміру пенсії не відбулося. Натомість Позивачу було встановлено щомісячні доплати (зокрема, у розмірі 100 грн) відповідно до постанов Уряду.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю суб`єкта владних повноважень та вважаючи, що застосування заниженого показника середньої заробітної плати при індексації порушує його законне право на належний рівень пенсійного забезпечення, гарантований статтею 42 Закону № 1058-IV, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ця норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень (у даному випадку Пенсійного фонду) суворо дотримуватися законодавчих приписів.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

При цьому, відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. Це означає, що ключові параметри пенсійної системи, включаючи об`єкт та механізм індексації, не можуть бути змінені підзаконними актами Уряду.

Аналіз спеціального законодавства (Закон № 1058-IV)

Основним нормативно-правовим актом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, є Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Частиною другою статті 42 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) імперативно встановлено механізм збереження купівельної спроможності пенсій. Законодавець чітко визначив: "Для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії".

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що об`єктом індексації (величиною, яка підлягає множенню на коефіцієнт) є той конкретний показник заробітної плати, який був застосований органом Пенсійного фонду при розрахунку (призначенні) пенсії конкретної особи. Закон не містить жодних застережень про можливість підміни цього показника на будь-яку іншу, умовну чи усереднену величину минулих років.

Відповідно до статті 113 Конституції України, Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України. Постанови Кабінету Міністрів України є підзаконними нормативно-правовими актами, які приймаються на виконання законів і не можуть їм суперечити.

На виконання статті 42 Закону № 1058-IV Урядом було затверджено «Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (постанова КМУ від 20.02.2019 № 124, далі Порядок № 124). Однак, абзац перший пункту 5 Порядку № 124 містить норму, згідно з якою перерахунок проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати... станом на 1 жовтня 2017 року.

Встановлюючи у підзаконному акті (Порядку № 124) правило про застосування "показника 2017 року" замість "показника, що враховується для обчислення пенсії", Кабінет Міністрів України фактично змінив норму Закону, вийшовши за межі своїх повноважень. Така зміна призвела до звуження змісту та обсягу прав пенсіонерів, пенсії яких були призначені пізніше 2017 року із застосуванням вищих показників зарплати.

Суд наголошує, що згідно зі статтею 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Тим паче таке звуження є неприпустимим на рівні підзаконних актів.

Закон № 1058-IV вимагає індексувати показник, що враховується для обчислення пенсії (у випадку Позивача це 10 846,37 грн).

Порядок № 124 вимагає індексувати показник 2017 року (3 764,40 грн).

Відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувалися такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.

Оскільки Порядок № 124 в частині визначення бази індексації суперечить статті 42 Закону № 1058-IV, суд, керуючись принципом верховенства права та ієрархією нормативних актів, зобов`язаний застосувати норми Закону. Уряд, реалізуючи свої повноваження, не має права звужувати зміст та обсяг прав, встановлених Законом, шляхом підміни понять або введення обмежень, не передбачених Законом. Тому відмова Відповідача у проведенні індексації з посиланням на Порядок № 124 є протиправною.

Вирішуючи спірне питання, суд керується приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, яка імперативно встановлює, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Це положення спрямоване на забезпечення прогнозованості правосуддя та однакового застосування закону.

У цьому контексті суд враховує сталу та послідовну судову практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, яка сформувалася, зокрема, у постановах від 13 січня 2025 року у справі № 160/28752/23, від 27 січня 2025 року у справі № 200/422/24, від 27 січня 2025 року у справі № 620/7211/24 та від 16 квітня 2025 року у справі № 200/5836/24.

У зазначених судових рішеннях Верховний Суд провів ґрунтовний аналіз співвідношення норм Закону № 1058-IV та підзаконних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України і дійшов наступних ключових висновків:

Верховний Суд констатував, що положення Порядку № 124 (зокрема, абзац перший пункту 5) у частині визначення «базового» показника середньої заробітної плати, зафіксованого станом на 2017 рік, вступають у пряму суперечність із вимогами частини другої статті 42 Закону № 1058-IV. Закон, як акт вищої юридичної сили, визначає об`єктом індексації показник, який враховується для обчислення пенсії конкретної особи, тоді як Порядок звужує це право, підміняючи індивідуальний показник на усереднену величину минулих років.

Суд касаційної інстанції наголосив, що індексації підлягає саме той показник середньої заробітної плати, який був фактично застосований при призначенні (або попередньому перерахунку) пенсії конкретної особи. Застосування будь-якого іншого, «умовного» або «розрахункового» показника, який є меншим за фактичний, нівелює саму мету індексації збереження купівельної спроможності пенсії, та призводить до порушення права особи на належне пенсійне забезпечення.

Верховний Суд вказав на безумовний обов`язок органів Пенсійного фонду України, як суб`єктів владних повноважень, у разі виявлення колізії між нормами Закону та підзаконного нормативно-правового акта (постанови Уряду), застосовувати норми Закону як акта вищої юридичної сили. Дії пенсійного органу, який надає перевагу положенням Порядку № 124 всупереч прямій дії статті 42 Закону № 1058-IV, визнаються судом протиправними.

Таким чином, правова позиція Верховного Суду у цій категорії справ є однозначною: обмеження розміру підвищення пенсії шляхом маніпуляцій з показником середньої заробітної плати є неприпустимим, а пенсіонери мають право на перерахунок із використанням реальних показників заробітку.

Судом на підставі наявних у матеріалах справи доказів (протоколів призначення/перерахунку пенсії) беззаперечно встановлено, що Позивачу призначено пенсію за віком, починаючи з 27 жовтня 2021 року.

При первинному обчисленні розміру пенсійної виплати Відповідачем, на виконання вимог статті 40 Закону № 1058-IV, застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислений як середній показник за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (тобто за 2019, 2020 та 2021 роки). Розмір цього показника, зафіксований у пенсійній справі, становить 10 846,37 грн.

Отже, в силу імперативних приписів частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, саме ця сума 10 846,37 грн є тією базовою величиною (об`єктом індексації), яка підлягає щорічному збільшенню на коефіцієнти індексації, затверджені Кабінетом Міністрів України, з метою збереження купівельної спроможності пенсійної виплати.

Однак при проведенні щорічних перерахунків у 2023 2025 роках замість індексації реальної бази нарахування пенсії (10 846,37 грн), Відповідач керувався формулою, закладеною у підзаконному акті Порядку № 124. Ця формула передбачає використання умовно-розрахункового показника середньої заробітної плати станом на 2017 рік (3 764,40 грн), який навіть після застосування індексів за попередні роки залишається значно меншим за той, з якого фактично обчислена пенсія Позивача.

Внаслідок такої підміни понять («фактичного показника» на «показник 2017 року»), основний розмір пенсії Позивача не був підвищений на коефіцієнти, встановлені Урядом (1,197; 1,0796; 1,115). Суд розцінює такі дії суб`єкта владних повноважень як помилкові та такі, що викривляють саму суть державних соціальних гарантій, перетворюючи індексацію на формальну процедуру без реального підвищення виплат.

Щодо встановлення Відповідачем щомісячних фіксованих доплат (у розмірі 100 грн тощо), суд зазначає, що такі виплати не можуть вважатися належним виконанням вимог статті 42 Закону № 1058-IV. За своєю правовою природою індексація передбачає мультиплікативне збільшення (множення) основного показника заробітної плати, що змінює структуру пенсії та забезпечує базу для подальших перерахунків. Натомість фіксована доплата є статичною величиною, яка не інтегрується в формулу пенсії, не забезпечує її реального зростання відповідно до рівня інфляції та зростання середньої заробітної плати в країні, а отже, звужує обсяг прав пенсіонера.

Суд також відхиляє посилання Відповідача на підпункт 6 пункту 2 Постанови КМУ № 209 від 25.02.2025 як на підставу для застосування заниженого коефіцієнта збільшення (1,046) замість загального (1,115). По-перше, зазначена норма стосується пенсій, призначених у 2022 році, тоді як судом достовірно встановлено, що Позивач вийшов на пенсію у 2021 році, а відтак цей пункт до нього не може бути застосований навіть за формальними ознаками.

По-друге, Закон № 1058-IV не передбачає можливості диференціації коефіцієнтів індексації залежно від року призначення пенсії. Запровадження Кабінетом Міністрів України різних коефіцієнтів для різних категорій пенсіонерів у підзаконному акті суперечить принципу рівності застрахованих осіб та нормам статті 42 Закону, яка гарантує єдиний порядок збільшення показника середньої заробітної плати для всіх пенсіонерів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що застосування Відповідачем обмежень, встановлених підзаконними актами, всупереч прямій дії Закону, є протиправним та призвело до порушення права Позивача на належний рівень пенсійного забезпечення.

Для ефективного відновлення порушених прав Позивача, керуючись статтею 245 КАС України, суд вважає за необхідне обрати спосіб захисту шляхом зобов`язання Відповідача здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії. При цьому перерахунок має бути проведений, починаючи з 12.05.2025 (в межах строку звернення до суду, визначеного Позивачем у позовній заяві), із застосуванням наступного алгоритму індексації базового показника 10 846,37 грн:

збільшення на коефіцієнт 1,197 (відповідно до Постанови КМУ № 168);

послідовне збільшення отриманого результату на коефіцієнт 1,0796 (відповідно до Постанови КМУ № 185);

послідовне збільшення отриманого результату на коефіцієнт 1,115 (відповідно до Постанови КМУ № 209).

Такий спосіб захисту забезпечить реальне відновлення прав Позивача та унеможливить формальне виконання рішення суду Відповідачем.

Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Водночас, положеннями частини 2 статті 77 КАС України встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справі, що розглядається, Відповідач (Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області) як суб`єкт владних повноважень не виконав покладений на нього процесуальний обов`язок. Відповідач не надав суду переконливих доказів та правового обґрунтування, які б підтверджували законність відмови у проведенні індексації пенсії Позивача із застосуванням фактичного показника заробітної плати. Посилання Відповідача на норми підзаконного акта (Порядку № 124) спростовуються нормами акта вищої юридичної сили Закону № 1058-IV, а також усталеною судовою практикою Верховного Суду, яка є обов`язковою для врахування.

Суд також наголошує на принципі «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права (право на пенсію), державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У даному випадку дії Відповідача щодо застосування заниженого розрахункового показника призвели до порушення соціальних прав Позивача, що є неприпустимим у правовій державі.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд керується частиною 2 статті 245 КАС України та вважає, що ефективним засобом відновлення прав Позивача є не лише визнання бездіяльності протиправною, а й зобов`язання Відповідача вчинити конкретні дії провести перерахунок із застосуванням чітко визначених показників та коефіцієнтів. Такий спосіб захисту унеможливить подальше формальне виконання рішення суду та повторне порушення прав пенсіонера.

Враховуючи викладене, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Судом встановлено, що Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи. Оскільки позов задоволено повністю, зазначена сума підлягає стягненню з Відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2019-2021 роки в розмірі 10846,37 грн, на коефіцієнти у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796, у розмірі 1,115, починаючи з 12.05.2025 для забезпечення індексації пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () провести з 12.05.2025 перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) у відповідності до частини другої статті 42 Закону України № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2019-2021 роки в розмірі 10846,37 грн, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 відповідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» та провести виплату недоотриманих сум пенсії.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.12.2025 року.

Суддя Коморний О.І.