Справа № 160/18897/25
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява від ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошового забезпечення, додаткової винагороди та інших коштів, які належать її батькові молодшому сержанту ОСОБА_2 , у відповідності п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження виплати грошового забезпечення сім?ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтегрованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Збройних сил України здійснити ОСОБА_1 виплати грошового забезпечення, додаткової винагороди та інших коштів, які належать її батькові молодшому сержанту ОСОБА_2 , у відповідності п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтегрованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» з дня зникнення безвісті 12.12.2023.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є донькою безвісті зниклого ОСОБА_2 . Так, 12.12.2023 під час виконання службових обов`язків із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в районі населеного пункту Орлянка Куп`янського району Харківської області батько позивачки, молодший сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стрілець-санітар 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти 2 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 , зник безвісті, сповіщення сім`ї №9789 від 15.12.2023. Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.02.2021 у справі №216/6875/20 установлено, що ОСОБА_1 перебуває на утриманні її безвісті зниклого батька ОСОБА_2 . Зокрема, вказаним судовим рішенням зобов`язано ОСОБА_2 утримувати позивача шляхом стягнення на її користь аліментів у розмірі частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно на навчання, починаючи стягнення з 02.12.2020 по 01.07.2025. Згідно з пунктом 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ями військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (далі Порядок №884), виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Згідно зі статтею 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Позивач звертає увагу, що на момент зникнення ОСОБА_2 позивач навчалась в Національному фармацевтичному університеті за денною формою навчання, а також продовжує навчання на момент подання цього позову, за рахунок коштів державного бюджету. Отже, позивач знаходилась на утриманні свого безвісті зниклого батька - ОСОБА_2 та одержувала від нього допомогу (аліменти на навчання), яка була для неї постійним джерелом засобу до існування. Таким чином, на переконання позивача, ОСОБА_1 є особою, яка визначена у пункті 7 Порядку №884, тобто, яка перебуває на утриманні військовослужбовця та має право на виплати грошового забезпечення свого батька ОСОБА_2 07.03.2025 позивач звернулася із заявою до ВЧ НОМЕР_1 про виплату грошового забезпечення особі, що знаходилась на утриманні безвісті зниклого військовослужбовця, на що їй було надано відповідь від 13.03.2025 №4698/23/30/502, якою відмовлено в задоволені її вимог, оскільки належні грошові кошти молодшого сержанта ОСОБА_2 отримує його дружина, ОСОБА_3 . Крім того, відповідачем додатково повідомлено, що на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ВП №65358946 від 01.11.2024, ВЧ НОМЕР_1 проводить стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 50% заробітної плати та інших доходів щомісячно на навчання, з них 25% заробітної плати та інших доходів поточних аліментів, та 25% в рахунок погашення заборгованості. В той же час, зазначене не відповідає даним, що містяться у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 28.02.2025, з якого вбачається, що такі виплати здійснювалися лише 4 місяці, зокрема: травень, червень, липень та серпень 2024. Позивач звертає увагу, що згідно з пунктом 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 7 Порядку №884 позивач має право на частину виплат грошового забезпечення та додаткових винагород, належних її батькові - ОСОБА_2 , оскільки вона знаходилась на його утриманні. Позивач зауважує, що виплати, передбачені для членів сім`ї військовослужбовця, мають бути розподілені між кількома особами, які мають право на них.
Ухвалою суду від 07.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Ухвалою суду від 13.10.2025 зобов`язано ОСОБА_1 надати до суду протягом десяти календарних днів з дня отримання копії цієї ухвали належним чином засвідчену копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з боржника ОСОБА_2 за період з 01.03.2025 по 30.06.2025 (включно).
На виконання вимог вказаної ухвали, позивачем надано витребувані докази.
Відповідач суду відзив на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.
На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Виходячи з положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
З матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_2 , виданою 22.12.2023 Центрально-міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського Управління юстиції у Дніпропетровській області.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.02.2021 у справі №216/6875/20 позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання задоволено; постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, на навчання, починаючи стягнення з 02.12.2020 до 01.07.2025.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано.

Згідно з копією сповіщення сім`ї від 15.12.2023 №9789, виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 , стрілець-санітар 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний на військову службу 22.12.2022 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зник безвісти 12.12.2023 під час виконання службових обов`язків із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в районі населеного пункту Орлянка Куп`янського району Харківської області.

З витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 30.04.2024 №10 вбачається, що ОСОБА_2 вважається зниклим безвісти.

На відповідне звернення позивача щодо виплати їй належного грошового забезпечення на зниклого безвісти 12.12.2023 молодшого сержанта ОСОБА_2 , ВЧ НОМЕР_1 листом від 13.03.2025 №4698/23/30/502 відмовлено у проведенні таких виплат, оскільки належні грошові кошти молодшого сержанта ОСОБА_2 отримує його дружина, ОСОБА_3 . Додатково повідомлено, що на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ВП №65358946 від 01.11.2024, ВЧ НОМЕР_1 проводить стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 50% заробітної плати та інших доходів щомісячно на навчання, з них 25% заробітної плати та інших доходів поточних аліментів, та 25% в рахунок погашення заборгованості.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 вказаного Закону).

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:

- дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Законом України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №3995-ІХ від 08.10.2024 щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» зазначену правову норму викладено в наступній редакції:

«За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.»

Дані зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №3995-ІХ від 08.10.2024 введені в дію 01.02.2025.

Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Згідно з пунктом 8 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Пунктом 3 розділу ХХХ Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, зокрема безвісно відсутніми (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі Порядок № 884).

Цей Порядок механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - військовослужбовці), особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках, та особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

У Порядок №884 були внесені зміни 19.04.2025.

Спірні відносини охоплюють період з 12.12.2023, тому суд бере до уваги редакцію Порядку №884 до та після внесення відповідних змін у часових межах їх дії.

Положення Порядку №884 до внесених 19.04.2025 змін, зокрема, містили такі норми:

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації):

до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;

протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими (пункт 6 Порядку №884).

Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей (пункт 7 Порядку №884).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (установи, організації), місця служби або дезертирували, не здійснюється (пункт 8 Порядку №884).

Після змін, внесених у Порядок №884 19.04.2025 його норми викладені в іншій редакції.

Так, пунктом 2 Порядку №884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 3 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Відповідно до пункту 4 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає заяву про виплату та додані до неї документи і приймає рішення про виплату належної частки грошового забезпечення заявникам або про відмову у виплаті грошового забезпечення.

Від виплати грошового забезпечення можуть відмовитися визначені особи, зазначені: в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, - на користь інших визначених осіб, зазначених в такому абзаці; в абзаці п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, - на користь інших визначених осіб, зазначених в такому абзаці.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей щодо військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або дати складення актового запису про смерть включно.

Пунктом 6 Порядку №884 визначено, що виплата грошового забезпечення здійснюється:

особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.

Відповідно до пункту 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення не здійснюється у разі: добровільної здачі в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирства військовослужбовців; наявності (набуття) у визначних осіб громадянства Російської Федерації чи Республіки Білорусь, або у разі постійного проживання на території таких країн, або засудження за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є повнолітньою дитиною ОСОБА_2 .

При цьому, в матеріалах справи також міститься копія довідки, виданої Національним фармацевтичним університетом МОЗ України від 19.02.2025 №1578, в якій зазначено, що ОСОБА_6 є студенткою 5 курсу 01 групи спеціальності 226 «Фармація, промислова фармація», освітньої програми «Фармація», освітнього ступеня магістр, термін навчання 4 р. 10 міс. денної форми навчання, за рахунок коштів державного бюджету. Передбачений час закінчення університету 01.07.2025.

Відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України (далі СК України), сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до статті 187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Така заява може бути ним відкликана. На підставі заяви одного з батьків аліменти відраховуються не пізніше триденного строку від дня, встановленого для виплати заробітної плати, пенсії, стипендії. На підставі заяви одного з батьків аліменти можуть бути відраховані і тоді, коли загальна сума, яка підлягає відрахуванню на підставі заяви та виконавчих документів, перевищує половину заробітної плати, пенсії, стипендії, а також якщо з нього вже стягуються аліменти на іншу дитину.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Як було зазначено вище, рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.02.2021 у справі №216/6875/20 позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка продовжує навчання задоволено; постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, на навчання, починаючи стягнення з 02.12.2020 до 01.07.2025.

Позивач знаходилась на утриманні військовослужбовця, а саме, свого батька ОСОБА_2 та одержувала від нього допомогу, яка була для неї джерелом засобів до існування, оскільки так як позивач навчалась в Національному фармацевтичному університеті МОЗ України.

Таким чином, позивач є особою яка зазначена в пункті 6 Порядку №884, тобто особою, яка перебуває на утриманні військовослужбовця та має права на виплати грошового забезпечення свого батька - військовослужбовця ОСОБА_2 .

Також, з листа-відповіді ВЧ НОМЕР_1 від 13.03.2025 №4698/23/30/502 вбачається, що належні грошові кошти молодшого сержанта ОСОБА_2 отримує його дружина, ОСОБА_3 . Додатково повідомлено, що на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ВП №65358946 від 01.11.2024, ВЧ НОМЕР_1 проводить стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 50% заробітної плати та інших доходів щомісячно на навчання, з них 25% заробітної плати та інших доходів поточних аліментів, та 25% в рахунок погашення заборгованості.

З долученої до матеріалів позову копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з боржника ОСОБА_2 станом на 28.02.2025 вбачається, що за період з грудня 2020 до травня 2024 з розміру доходу боржника ( ОСОБА_2 ) проводилось стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 у розмірі 25% від розміру доходу/середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості; з липня 2024 по серпень 2024 в розмірі 50%; з вересня 2024 до червня 2025 (включно) в розмірі 25%.

Позивач, як на підставу отримання грошового забезпечення ОСОБА_2 посилається на:

- лист ВЧ НОМЕР_1 від 13.03.2025 №4698/23/30/502, яким повідомлено, що на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ВП №65358946 від 01.11.2024, ВЧ НОМЕР_1 проводить стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 50% заробітної плати та інших доходів щомісячно на навчання, з них 25% заробітної плати та інших доходів поточних аліментів, та 25% в рахунок погашення заборгованості;

- пункт 7 Порядку №884 (в редакції, чинній до 19.04.2025), де було визначено право на виплату грошового забезпечення віійськовослужбовця особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

З цього приводу, суд звертає увагу, що чинною з 19.04.2025 редакцією Порядку №884 порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовця встановлений пунктом 6 вказаного Порядку та передбачає право на виплату грошового забезпечення, зокрема:

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.

Посилання позивача на лист ВЧ НОМЕР_1 від 13.03.2025 №4698/23/30/502 та пункт 7 Порядку № 884 у редакції, чинній до 19.04.2025, не можуть бути безумовною підставою для визнання за нею права на отримання грошового забезпечення військовослужбовця після набрання чинності змінами до Порядку № 884.

Суд звертає увагу, що з 19.04.2025 правове регулювання виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон, заручників, інтернованих або зниклих безвісти, здійснюється відповідно до пункту 6 Порядку № 884 у новій редакції, якою чітко визначено вичерпне коло осіб, що мають право на такі виплати, а також встановлено обмеження щодо осіб, які отримують від військовослужбовця аліменти.

Зокрема, нова редакція Порядку № 884 прямо виключає з кола осіб, яким здійснюється виплата грошового забезпечення, тих осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти. При цьому факт здійснення утримань із грошового забезпечення ОСОБА_2 на підставі постанови державного виконавця про стягнення аліментів свідчить саме про наявність аліментних зобов`язань, а не про перебування особи на утриманні військовослужбовця в розумінні чинної редакції Порядку № 884.

Отже, з урахуванням відсутності зворотної дії нормативно-правових актів у часі та зважаючи на зміну законодавчого регулювання з 19.04.2025, суд доходить висновку, що положення пункту 7 Порядку № 884 у попередній редакції не можуть застосовуватися до правовідносин після набрання чинності новою редакцією, а наведені позивачем обставини самі по собі не підтверджують наявності у нього права на отримання грошового забезпечення відповідно до чинних норм Порядку № 884.

Оцінюючи доводи позивача щодо протиправності визначення розміру аліментів, суд виходить з того, що утримання із грошового забезпечення ОСОБА_2 здійснювалося на підставі рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.02.2021 у справі № 216/6875/20, яким чітко встановлено обов`язок зі сплати аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у визначений судом період.

Відтак розмір аліментних відрахувань визначався виключно судовим рішенням і не залежав від обсягу грошового забезпечення, яке підлягало виплаті членам сім`ї відповідно до Порядку №884. Обставина, що упродовж окремих місяців (травеньсерпень 2024 року) загальний обсяг утримань із доходів ОСОБА_2 становив 50%, пояснюється виконанням постанови державного виконавця щодо одночасного стягнення поточних аліментів у розмірі 25% та додаткових відрахувань у рахунок погашення наявної заборгованості за аліментами, що прямо передбачено законодавством про виконавче провадження.

Так, матеріали справи свідчать, що у зазначений позивачем період загальний розмір утримань у сумі 50% доходу складався з 25% поточних аліментів та 25% відрахувань у рахунок погашення наявної заборгованості за аліментами, що здійснювалося на підставі постанови державного виконавця в межах виконавчого провадження. Зазначені утримання не є виплатами, передбаченими Порядком № 884, та не пов`язані з визначенням кола осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення відповідно до цього Порядку.

Отже, сам по собі факт здійснення утримань у розмірі 50% грошового забезпечення упродовж окремих місяців не свідчить про порушення вимог законодавства, оскільки такі утримання проводилися правомірно в рахунок погашення аліментної заборгованості та не впливають на застосування норм Порядку №884 у спірних правовідносинах.

Таким чином, твердження позивача про протиправність нарахування аліментів у різних розмірах не ґрунтуються на матеріалах справи та нормах чинного законодавства, оскільки стягнення аліментів здійснювалося у межах та спосіб, визначені судовим рішенням і постановами органу державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар