Справа № 640/2431/22
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 640/2431/22

адміністративне провадження № К/990/50990/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу Кабінету Міністрів України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року у справі №640/2431/22 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністра енергетики України Галущенка Германа Валерійовича, Державної інспекції ядерного регулювання України, третя особа: Керівник Державної інспекції ядерного регулювання України Коріков Олег Миколайович про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування висновку, розпорядження та наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, Міністра енергетики України Галущенка Германа Валерійовича, Державної інспекції ядерного регулювання України, третя особа: Керівник Державної інспекції ядерного регулювання України Коріков Олег Миколайович, в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністра енергетики України Галущенка Г.В., які полягають в проведенні оцінювання та внесенні відповідних пропозицій щодо оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії "А", за 2021 рік, а саме Голови Держатомрегулювання - Головного інспектора з питань ядерної та радіаційної безпеки України ОСОБА_1 на розгляд до КМУ;

- визнати протиправним та скасувати висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності керівників центральних органів виконавчої влади у 2021 році (додаток 3 до розпорядження КМУ №1606-р від 09 грудня 2021 року) в частині оцінювання результатів службової діяльності Голови Держатомрегулювання - Головного інспектора з питань ядерної та радіаційної безпеки України ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження КМУ №1606-р від 09 грудня 2021 року "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності у 2021 році державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А", призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється КМУ" в частині затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності Голови Держатомрегулювання - Головного інспектора з питань ядерної та радіаційної безпеки України ОСОБА_1 (додаток 3 до розпорядження);

- визнати протиправним та скасувати розпорядження КМУ №1673-р від 15 грудня 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Держатомрегулювання" повністю;

- визнати протиправним та скасувати наказ Держатомрегулювання №338-о від 15 грудня 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 " в частині звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Держатомрегулювання та в частині увільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків Головного інспектора з питань ядерної та радіаційної безпеки України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді Голови Держатомрегулювання з 16 грудня 2021 року;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Держатомрегулювання середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 16 грудня 2021 року до моменту ухвалення рішення у даній справі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року скасовано та прийнято нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності керівників центральних органів виконавчої влади у 2021 році в частині оцінювання результатів службової діяльності Голови Державної інспекції ядерного регулювання України - Головного інспектора з питань ядерної та радіаційної безпеки України ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України №1606-р від 09 грудня 2021 року "Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності у 2021 році державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А", призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Кабінетом Міністрів України" в частині затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності Голови Державної інспекції ядерного регулювання України - Головного інспектора з питань ядерної та радіаційної безпеки України ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України №1673-р від 15 грудня 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної інспекції ядерного регулювання України".

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної інспекції ядерного регулювання України №338-о від 15 грудня 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 " в частині звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної інспекції ядерного регулювання України та в частині увільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків Головного інспектора з питань ядерної та радіаційної безпеки України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді Голови Державної інспекції ядерного регулювання України з 16 грудня 2021 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державної інспекції ядерного регулювання України середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 16 грудня 2021 року до 17 листопада 2025 року у розмірі 4 819 642,80 грн (1020 днів*4725,14 грн).

08 грудня 2025 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга Кабінету Міністрів України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року у справі №640/2431/22. Скаржник просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункти 3 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи касаційне оскарження з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Кабінет Міністрів України вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 44 Закону України «Про державну службу» під час вирішення питання наявності у Кабінету Міністрів України повноважень затвердити висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця на виконання вказаної статті з іншою оцінкою, що зазначена в пропозиціях, підготовлених на виконання Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженого постановою Уряду України від 23 серпня 2017 року № 640 (далі - Порядок № 640).

Перевіряючи підстави касаційного оскарження, Суд зауважує, що стаття 44 Закону України «Про державну службу» в цілому є загальною нормою та визначає загальні засади щорічного оцінювання результатів службової діяльності державних службовців як інструменту визначення якості виконання поставлених завдань і підстави для прийняття управлінських рішень щодо преміювання, кар`єрного планування та подальшого проходження державної служби. Вона встановлює, що оцінювання здійснюється за показниками результативності, ефективності та якості з урахуванням посадових обов`язків, дотримання правил етичної поведінки, антикорупційного законодавства, виконання індивідуальної програми професійного розвитку та умов контракту, визначає коло суб`єктів, уповноважених проводити оцінювання залежно від категорії посади, порядок ознайомлення державного службовця з його результатами та форму їх затвердження. Норма передбачає можливі види оцінок і правові наслідки їх отримання, зокрема право на преміювання у разі відмінної оцінки, можливість оскарження негативної оцінки та її наслідки у вигляді припинення державної служби, а також закріплює, що конкретний порядок проведення оцінювання визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії А, визначений пунктами 18-31 Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2017 року № 640.

Відповідно до положень Порядку, оцінювання ґрунтується на завданнях і ключових показниках, що формуються з урахуванням стратегічних документів державного рівня, положення про відповідний державний орган та інших покладених на посадовця повноважень. Завдання і ключові показники на відповідний рік визначаються уповноваженими посадовими особами залежно від статусу та підпорядкування державного службовця, доводяться до відома державного органу, зберігаються в особовій справі та надаються службовцю для ознайомлення. За потреби такі завдання можуть переглядатися або коригуватися у зв`язку зі змінами нормативно-правового чи стратегічного характеру, але не частіше одного разу на квартал.

Оцінювання здійснюється на підставі письмового звіту державного службовця про виконання визначених завдань і ключових показників та результатів оціночної співбесіди, яка проводиться уповноваженою особою. За підсумками співбесіди формуються пропозиції щодо оцінки результатів службової діяльності з визначенням негативної, позитивної або відмінної оцінки та відповідним обґрунтуванням. Державний службовець ознайомлюється з такими пропозиціями і має право подати зауваження. Остаточний висновок щодо оцінювання затверджується суб`єктом призначення та оформлюється відповідним наказом або розпорядженням, копія якого долучається до особової справи. Таким чином, процедура оцінювання є формалізованою, поетапною та спрямованою на забезпечення об`єктивної оцінки результатів службової діяльності державних службовців категорії А.

Таким чином, доводи скаржника у касаційній скарзі обґрунтовуються посиланням на загальні норми.

Крім іншого, скаржник не обґрунтовує, у чому саме полягає неправильне застосування такої норми судом апеляційної інстанції або наявність колізії у правозастосуванні, а відтак за своїм змістом доводи скаржника зводяться до незгоди з правовою оцінкою та висновками суду апеляційної інстанції.

Фактично наведені доводи полягають у викладенні Кабінетом Міністрів України власного бачення меж і змісту дискреційних повноважень суб`єкта призначення та відображають незгоду з тим, як суд апеляційної інстанції застосував норми права до встановлених у цій справі обставин.

Відсутність висновку Верховного Суду щодо конкретної норми права може бути підставою для касаційної скарги лише за умови, що сторона чітко визначає норму (пункт, частину), чітко обґрунтовує, чому відсутність такого висновку створює неоднакове застосування права та правову невизначеність, і доводить, що вирішення цього питання потребує формування саме такого висновку для правильного вирішення справи.

Таким чином, доводи скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду з питань застосування статті 44 Закону України «Про державну службу» під час вирішення питання наявності у Кабінету Міністрів України повноважень затвердити висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця на виконання вказаної статті з іншою оцінкою, що зазначена в пропозиціях, підготовлених на виконання Порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженого постановою Уряду України від 23 серпня 2017 року № 640 не пов`язані з наявністю колізій, можливістю неоднозначного тлумачення, їх різним застосуванням судами, натомість по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції.

Крім того, скаржник як на підставу касаційного перегляду посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у взаємозв`язку з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилаючись на пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у взаємозв`язку з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, Кабінет Міністрів України зазначив про недослідження судом апеляційної інстанції окремого доказу, а саме листа Міністерства енергетики України від 01 грудня 2021 року та порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права через невирішення позовної вимоги щодо дій Міністра енергетики.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведеної норми дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження судових рішень.

З огляду на викладене, ураховуючи приписи пункту 1 частини другої статті 353 КАС України, Суд уважає такі обґрунтування недостатніми для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Отже, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у взаємозв`язку з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу касаційного оскарження рішення судів попередніх інстанцій.

Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інших підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, скаржником не зазначено.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Кабінету Міністрів України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року у справі №640/2431/22 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністра енергетики України Галущенка Германа Валерійовича, Державної інспекції ядерного регулювання України, третя особа: Керівник Державної інспекції ядерного регулювання України Коріков Олег Миколайович про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування висновку, розпорядження та наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур