Справа № 520/32197/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання об`єднання позовних вимог, з питання розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з питання залишення позову без розгляду в частині вимог

29 грудня 2025 року справа № 520/32197/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши клопотання представника відповідача про об`єднання позовних вимог, про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, про залишення позову без розгляду в частині вимог за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі за текстом - відповідач, суб`єкт владних повноважень, орган публічної адміністрації, ВЧ, Частина) визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства у межах справи №520/31998/25 заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 01.03.2018 з встановленням базового місяця січень 2008 року; 2) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 01.03.2018 з встановленням базового місяця січень 2008 року; 3) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 17.10.2023; 4) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у розмірі 4463,15 грн. в місяць за період з 01.03.2018 до 17.10.2023 відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078; 5) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 до 17.10.2023, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру, встановленого в поточному році прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року, 1 січня 2021 року, 1 січня 2022 року та 1 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт (згідно додатків до постанови КМУ № 704) відповідно; 6) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29.01.2020 до 17.10.2023, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру, встановленого в поточному році прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року, 1 січня 2021 року, 1 січня 2022 року та 1 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт (згідно додатків до постанови КМУ № 704) відповідно.

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що орган публічної адміністрації вчинив протиправні дії з приводу непроведення перерахунку грошового забезпечення із застосуванням при обчисленні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та ненарахування та невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2025 року у справі №520/31998/25 названий вище позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; витребувано докази; роз`єднано в окремі провадження об`єднані у позові вимоги.

Вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2023 до 17.10.2023, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру, встановленого в поточному році прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт (згідно додатків до постанови КМУ № 704); 6) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.01.2023 до 17.10.2023, виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру, встановленого в поточному році прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт (згідно додатків до постанови КМУ № 704) було виділено в окреме провадження, за наслідками виконання вимог п. 15.2 Розділу VII КАС України справі було присвоєно номер №520/32197/25.

Відповідачем 25.12.2025 до суду подано відзив на позов, у якому заявлені клопотання про об`єднання позовних вимог в одне провадження, про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та про залишення позову без розгляду в частині вимог.

Обґрунтовуючи клопотання про об`єднання позовних вимог, відповідач зазначає, що у даній справі відсутні підстави для їх роз`єднання, оскільки заявлені вимоги є взаємопов`язаними за підставами виникнення та доказовою базою. Зазначив, що визначальною умовою для роз`єднання позовних вимог є сприяння такому роз`єднанню виконанню завдань адміністративного судочинства, чого у даному випадку не вбачається.

Обґрунтовуючи клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відповідач зазначає, що справа має істотне значення для нього, оскільки відповідач є організацією, що фінансується з Державного бюджету України, а сума заявлених позовних вимог є значною. За таких обставин, на думку відповідача, розгляд справи за правилами загального позовного провадження забезпечить повний, всебічний та об`єктивний розгляд спору.

Обґрунтовуючи клопотання про залишення позову без розгляду в частині вимог, відповідач зазначає, що позивач пропустив встановлений законом строк звернення до суду без наведених та належно підтверджених поважних причин, у зв`язку з чим на підставі ст. 233 КЗпП України та з урахуванням положень ст. 122, п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України позовна заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки після припинення дії карантину 30.06.2023 тримісячний строк для звернення до суду у спорах щодо грошового забезпечення сплив 01.10.2023, тоді як позивач, звільнений зі служби 05.10.2023, звернувся до суду лише 06.12.2024, не навівши жодних об`єктивних, непереборних та підтверджених доказами обставин, які б унеможливлювали або істотно ускладнювали своєчасне звернення до суду.

Стосовно об`єднання справ в одне провадження суд зазначає, що положеннями ч.1 ст.21 та ч.1 ст.172 КАС України визначені підстави для одночасного заявлення у позові декількох вимог, а саме: 1) пов`язаність вимог підставою виникнення; 2) пов`язаність вимог поданими доказами; 3) пов`язаність вимог співвідношенням як основна вимога до похідної вимоги.

На відміну від ч.1 ст.21 та ч.1 ст.172 КАС України положеннями ч.2 ст.172 Кодексу адміністративного судочинства України визначені підстави для об`єднання в одне провадження декількох справ за позовами: одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; одного й того самого позивача до різних відповідачів; різних позивачів до одного й того самого відповідача.

При цьому, за змістом ч.2 ст.172 КАС України кваліфікуючою ознакою для об`єднання є існування згаданих законодавцем у ч.1 ст.172 КАС України умов.

Згідно з ч. 3 ст. 172 КАС України об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Водночас відповідно до ч. 6 ст. 172 КАС України суд вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог у самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдань адміністративного судочинства.

Отже, суд вправі відмовити в об`єднанні справ, якщо таке об`єднання може ускладнити або затягнути розгляд справи, перешкодити її своєчасному вирішенню чи не сприятиме ефективному захисту прав, свобод та інтересів учасників справи.

Судом достеменно установлено, що в одному позові заявником без належного обґрунтування їх взаємопов`язаності було сформульовано вимоги стосовно шести окремих та самостійних владних управлінських волевиявлень суб`єкта владних повноважень з приводу різних видів грошового забезпечення за різні часові проміжки проходження військової служби.

З огляду на це ухвалою суду від 09.12.2025 у межах справи №520/31998/25 зазначені вимоги були роз`єднані з метою забезпечення ефективного, своєчасного та повного розгляду кожної з них.

Суд враховує, що кожна зі справ має самостійний предмет доказування, потребує окремої оцінки фактичних обставин та правових підстав, а їх спільний розгляд не забезпечить процесуальної економії та може призвести до затягування строків судового розгляду. За таких обставин суд доходить висновку, що об`єднання справ в одне провадження не сприятиме виконанню завдань адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, підстави для об`єднання справ в одне провадження відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні відповідного клопотання слід відмовити.

Стосовно розгляду справи за правилами загального позовного провадження суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

У силу приписів ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

При вирішенні питання про прийняття позову до розгляду судом було з`ясовано, що відповідно до ч.4 ст.12, ч.4 ст.257 КАС України на даний спір не поширюється дія імперативного правила відносно форми адміністративного судочинства.

Також відповідно до положень ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Ознак існування значного суспільного інтересу до розгляду справи судом не виявлено, підстави для визнання спору складним відсутні, адже зміст, характер та правова природа спірних правовідносин, предмет доказування, обсяг та характер доказів ані поодинці, ані у поєднанні не зумовлюють складності даної справи.

Наявності інших факторів, котрі б спричиняли доцільність розгляду справи у порядку загального позовного провадження та перелічені у ч.3 ст.257 КАС України, судом не знайдено.

Для повного та всебічного встановлення обставин справи ані характер спірних правовідносин, ані предмет доказування в даному спорі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, а в обґрунтування зворотного відповідачем жодних доводів не наведено, унаслідок чого клопотання про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Доводів про існування у межах цієї справи виняткового випадку стосовно неможливості з`ясування судом об`єктивної істини без використання у якості джерел здобуття об`єктивних даних про обставини, котрі входять до предмету доказування, інших доказів, окрім письмових документів, текст процесуального документу відповідача не містить.

З огляду на викладе, суд з матеріалів справи не знаходить підстав для розгляду даної адміністративної справи ані за правилами загального позовного провадження, ані у судовому засіданні.

Стосовно пропуску заявником строку звернення суд зазначає, що строк звернення до суду у спорі про проходження публічної служби в частині оплати праці (виплати грошового забезпечення) установлений ст.233 Кодексу законів про працю України.

Згідно зі ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції до внесення змін Законом України від 01.07.2022р. №2352-ІХ відносно вимог найманого працівника про стягнення коштів в оплату праці (як у формі заробітної плати, так і у формі грошового забезпечення) взагалі не застосовувався будь-який строк давності.

Згідно з ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Винятки з цієї норми за ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ не підлягають поширенню на спірні правовідносини.

Згідно з п.1 Глави ХІХ Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 30.03.2020р. №540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови КМУ від 27.06.2023р. №651 з 24:00год. 30.06.2023р. на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Оскільки процесуальний строк звернення до суду, зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), не може сплинути, не розпочавши перебігу, то суд наголошує, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли строк згідно з ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ слід обчислювати з 01.07.2023р.

Таке тлумачення змісту ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ повністю корелюється із правовими позиціями постанови Верховного Суду від 21.03.2025р. у справі №460/21394/23, де указано, що правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).

Верховний Суд у постанові від 20.06.2025 у справі №520/30126/24 зазначив про те, що для правильного вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами за період після з 19.07.2022 слід з`ясувати наявність/відсутність у відповідача документального підтвердження ознайомлення позивача з розміром та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення, як-то докази направлення/видачі розрахункових листів, довідок про грошове забезпечення тощо.

Оскільки відповідачем не подано до суду доказів ознайомлення позивача з розміром та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення, тому, зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд у даному конкретному випадку наразі схиляється до висновку, що строк звернення до суду заявником не пропущено.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4, 12, 166, 172, 241-243, 248, 254, 256, 257, 262, 295 КАС України, суд

ухвалив:

1. Клопотання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про об`єднання позовних вимог в одне провадження - залишити без задоволення.

2. Клопотання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про розгляд справи у порядку загального позовного провадження - залишити без задоволення.

3. Клопотання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог - залишити без задоволення.

4. Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання, оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко