Справа № 320/33254/25
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року справа №320/33254/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Гарантований покупець" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Державне підприємство "Гарантований покупець" з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 квітня 2025 року №760/Ж10/31-00-04-01-02-27 за формою Н, складене Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, яким до Державного підприємства «Гарантований покупець» за порушення пункту 201.10 статті 201, пункту 89 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України застосовано штрафну (фінансову) санкцію у виді штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки, на підставі яких прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає спірне рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм чинного законодавства.

Позивачем надано відповідь на відзив, в якій останній наполягав на заявлених позовних вимогах, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено судове засідання по розгляду справи по суті.

Відповідачем подано до суду письмові пояснення у яких він підтримав свою позицію викладену у відзиві.

Позивачем подано до суду додаткові пояснення які останній просив взяти їх до уваги при прийнятті рішення по даній справі.

Представником позивача подано до суду клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження. Представник відповідача питання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження залишив на розсуд суду.

У зв`язку з поданими клопотаннями та на підставі ст.194, 205 КАС України, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Державне підприємство «Гарантований покупець» є державним комерційним підприємством, яке утворено з метою забезпечення купівлі всієї електричної енергії, виробленої на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії,

за встановленим зеленим тарифом відповідно до законодавства, а також отримання прибутку від провадження господарської діяльності.

ДП «Гарантований покупець» є платником податку на прибуток на загальних засадах.

На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст.75 Податкового кодексу України, в порядку, визначеному п. 76.2 ст.76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку дотримання порядку реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до таких накладних з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних ДП «Гарантований Покупець».

За результатами перевірки складено Акт від 05.03.2025 №706/Ж5/31-00-04-01-02-22/43068454, яким зафіксовано порушення граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН, визначених п. 201.10 ст. 201, п.п. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України. В акті камеральної перевірки зазначено, що відповідальність за вказане порушення передбачена п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України.

Позивачем направлено заперечення на вищезазначений Акт від 05.03.2025 №706/Ж5/31-00-04-01-02-22/43068454 до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, які залишені без задоволенні.

На підставі Акту камеральної перевірки від 05.03.2025 №706/Ж5/31-00-04-01-02-22/43068454 відповідачем сформовано та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення від 07.04.2025 №760/Ж10/31-00-04-01-02-27.

До даного податкового повідомлення-рішення складено розрахунок штрафу за порушення термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, в якому визначено розмір штрафу у розмірі 40% в залежності від кількості днів порушення термінів щодо розрахунків коригування до податкових накладних.

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку шляхом звернення зі скаргою до Державної податкової служби України, рішенням якої від 18.06.2025 №17599/6/99-00-06-03-01-06 оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Позивач не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням звернувся з даним позовом до суду.

Матеріалами справи встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - НЕК «Укренерго») та ДП «Гарантований покупець» діє договір врегулювання небалансів електричної енергії від 25.06.2019 №0414-01051 (далі - Договір гро небаланси).

Договір про небаланси є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії сторони відповідальної за баланс, у тому числі її балансуючої групи, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому, відповідно до статті 634 Цивільного кодексу України.

У зв`язку із помилково проведеним зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 31.01.2020 за липень, серпень, вересень, жовтень 2019 року у сумі 203 200 771,14 грн НЕК «Укренерго» зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) для отримувача (покупця) ДП «Гарантований покупець» податкову накладну від 31.01.2020 №2373 на загальну суму 203 200 771,14 грн, в т.ч. ПДВ - 33 866 795,19 грн.

Частиною першою статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку. (редакція Закону до внесення до нього змін Законом від 14.07.2021 року № 1639-ІХ).

Частиною четвертою статті 75 Закону передбачено, що постачальники послуг з балансування та сторони відповідальні за баланс, у яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 307, у редакції чинній до внесення змін постановою НКРЕКП від 24.01.2024 № 178, не передбачено здійснення розрахунків шляхом зарахування зустрічних вимог.

Отже, в порушення вимог статті 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» та статті 601 Цивільного кодексу України, НЕК «Укренерго» здійснило не правомірне припинення зобов`язань за липень-жовтень 2019 року шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог та склало помилкову податкову накладну від 31.01.2020 № 2373 на загальну суму 203 200 771,14 грн, в т.ч. ПДВ-33 866 795,19 грн. та зареєструвала її в ЄРПН на отримувача (покупця) ДП «Гарантований покупець».

Неправомірність припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог підтверджується, листом НКРЕКП від 17.01.2020 №704/28.2/7-20.

У зв`язку із сторнуванням помилково проведених зарахувань зустрічних однорідних вимог від 31.01.2020 за липень, серпень, вересень, жовтень 2019 року у сумі 203 200 771,14 грн НЕК «Укренерго» складено розрахунок коригування від 31.12.2021 №4809 до податкової накладної від 31.01.2020 №2373 на загальну суму коригування «-» 203 200 771,14 грн, в т.ч. ПДВ - 33 866 795,19 грн, який було направлено через систему електронного документообігу «М.E.DOC» ДП «Гарантований покупець» для здійснення подальшої його реєстрації в ЄРПН.

ДП «Гарантований покупець» 18.01.2023 отримало розрахунок коригування від 31.12.2021 №4809, того ж дня його було перевірено та одразу відправлено на реєстрацію в ЄРПН - 18.01.2023 року, та зареєстровано в ЄРПН під реєстраційним номером .

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, визначаються положеннями Податкового кодексу України.

Розділ V Податкового кодексу України регулює порядок нарахування та сплати податку на додану вартість, визначає платників податку, встановлює порядок реєстрації в якості платників ПДВ, визначає об`єкти оподаткування та розміри ставок податку, операції, які звільнені від оподаткування, а також, правила складання податкової накладної та/або розрахунку коригування до неї та правила їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючи органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючи органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України. Відповідно до пп. 75.1.1 п. 75.1 статті 75 ПКУ Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно з пп. 14.1.60 п. 14.1 ст. 14 ПК України Єдиний реєстр податкових накладних - це реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконаної влади, що реалізує державну податкову політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Відповідно до пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний, зокрема, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до пункту 192.1 статті 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:

постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації;

отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Пункт 201.10 статті 201 ПК України визначає, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

08.02.2023 набрав чинності Закон України від 12.01.2023 № 2876-ІХ «Про внесення змін до розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України щодо відновлення обмеження перебування грального бізнесу на спрощеній системі оподаткування», відповідно до якого, зокрема, внесено зміни до підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Так, підрозділ 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 89, згідно з яким тимчасово, протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням таких граничних строків: для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 18 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Отже, зміст наведених норм дає підстави вважати, що пункт 192.1 статті 192 ПК України визначає підстави та порядок складання РК, натомість пункт 201.10 статті 201 ПК України та пункт 89 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України уточнюють процедуру реєстрації РК у певний часовий період.

Формулювання «з дня отримання» що міститься у наведених вище нормах є чітким і вказує на те, що відлік строку починається з моменту, коли РК надійшов до покупця, а не з дати його складання чи іншої події. Ці норми не містять нечітких чи умовних конструкцій, які могли б ускладнити їх розуміння чи їх застосування.

Як вбачається зі змісту РК №4809, його складено НЕК «Укренерго» до податкової накладної від 31.01.2020 №2373 на загальну суму 203 200 771,14 грн, в т.ч. ПДВ - 33 866 795,19 грн. з метою сторнування помилково здійснених господарських операцій від 31.01.2020 щодо припинення зобов`язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог за липень, серпень, вересень, жовтень 2019 року. Датою складання РК №4809 значиться 31.12.2021.

За даними, відображеними в інтерфейсі користувача ДП «Гарантований покупець» системи електронного документообігу «M.E.DOC», РК №4809 надійшов 18.01.2023.

При використанні програмних засобів системи «M.E.DOC» («фільтрів») для здійснення пошуку документів з такими параметрами: Дата документу - за період з «грудня 2021», статус «Всі», тип «Всі», контрагент, назва «Укренерго», напрямок «Отриманий», стан обробки «Всі» на вкладці «Реєстр податкових документів» відображається єдиний документ з назвою «Додаток №2 №4809 від 31.12.2021» до податкової накладної №2373 від 31.01.2020», ім`я файлу « 0227J20213100.XML».

Дані про дату та фактичний час отримання ДП «Гарантований покупець» РК №4809, відображені у закладці протоколу документа «Очікується доставка» містять лише одну дату отримання РК - 10:41 18.01.2023.

Така ж інформація щодо дати отримання РК відображена в протоколі руху документу з ім`ям « 0227J20213100.XML», сформованому 09.04.2025.

Інформація щодо інших документів, які направлялись НЕК «Укренерго» через систему електронного документообігу «М.E.DOC», в інтерфейсі користувача ДП «Гарантований покупець» системи електронного документообігу «М.Е.РОС» не відображена.

Разом з цим, згідно листа ТОВ «М.E.DOC» №28/04-1825 від 28.04.2025, комп`ютерна програма «М.E.DOC» (КП «М.E.DOC») є прикладною програмою, що встановлюється на комп`ютері користувача. Інформація щодо відправлених документів та отриманих від контролюючого органу квитанцій до електронних звітів зберігається локально на жорсткому диску комп`ютера підприємства, доступ до якої користувач може отримати через інтерфейс КП «М.E.DOC».

Також ТОВ «М.E.DOC» здійснено аналіз наданих ДП «Гарантований покупець» протоколів руху по документах, на підставі яких сформовано додаток, із зазначенням детальної інформації щодо дати та часу, способу отримання та відправки розрахунків коригування з КП «М.E.DOC». Для аналізу ДП «Гарантований покупець» листом від 11.04.2025 №54/1714 надано такі документи: копія РК №4809 та квитанції про реєстрацію; протокол по документу «Додаток №2 №4809 від 31.12.2021»; скріншот вкладки протоколу «Отримано»; скріншот вкладки протоколу «Очікується доставка».

За результатами розгляду поданих ДП «Гарантований покупець» документів ТОВ «М.E.DOC» надано відповідь, що документ №4809 від 31.12.2021, ім`я файлу « 0227J20213100.XML», відправлено через сервер ДПС, дата та час отримання документа від контрагента 18.01.2023 10:41, дата час відправки документа в ДПС з використанням прямого з`єднання 18.01.2023 10:45.

Отже, відповідно до інформації, яка наявна в інтерфейсі користувача ДП «Гарантований покупець» системи електронного документообігу «М.E.DOC», датою отримання РК №4809 є 18.01.2023. Аналіз даних протоколів руху документу, які зберігається локально на жорсткому диску комп`ютера підприємства, підтверджують, що будь-які інші документи, що стосуються вказаного РК, до цієї дати через інтерфейс КП «М.E.DOC» не надходили.

Зазначені обставини повністю спростовують висновки : контролюючого органу, викладені у Акті перевірки та листі від 07.04.2025 №541/Ж12/31-00-04-01-02-29 щодо дати фактичного отримання ДП «Гарантований покупець» РК №4809.

Згідно частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності з нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо сфери дії статті 192 ПК України у схожих за змістом правовідносинах сформовані Верховним Судом у постановах від 28.04.2020 у справі № 810/198/16, від 03.03.2023 року у справі № 300/1765/19, у яких Верховний Суд вказав, що отримувач має можливість зареєструвати РК за умови виконання постачальником свого обов`язку зі своєчасного надіслання складеного ним РК на зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг отримувачу.

У постановах від 23.01.2025 у справі № 280/4889/24 та від 12.03.2025 у справі №160/12120/24, Верховний Суд сформував правовий висновок щодо застосування пункту 201.10 статті 201 ПК України, відповідно до якого строки реєстрації РК, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, обраховуються від дня отримання такого РК до податкової накладної отримувачем (покупцем), а не від дати складання такого розрахунку. Ці висновки конкретизовані Верховним Судом у постанові від 12.03.2025 у справі №380/3834/24, де з урахуванням відповідних змін у законодавстві зазначено, що для РК, складених постачальником : товарів/послуг до податкової накладної на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, відлік строку на їх реєстрацію в ЄРПН розпочинається відповідно до змісту пункту 201.10 статті 201 та пункту 89 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України саме з дня отримання РК.

Такий підхід до правозастосування обумовлений тим, що відповідно до вищенаведених положень законодавства РК складається безпосередньо продавцем/постачальником, після чого направляється покупцю/отримувачу послуг, який здійснює його реєстрацію. Покупець не впливає на дату складання РК продавцем та на факт їх надсилання, що виправдовує підхід законодавця щодо обчислення строку реєстрації РК саме з дати їх отримання.

Отже, оскільки РК є документом, що ініціюється та формується виключно постачальником, покупець не може нести відповідальність за затримки, які виникають до моменту отримання цього документа. Не покладає на нього такої відповідальності і чинне законодавство.

Щодо проведення камеральної перевірки не у спосіб, визначений ПК України, суд зазначає таке.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, що передбачено пунктом 75.1 статті 75 ПК України.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених ПК України, а фактичні перевірки - ПК України та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

За приписами пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся додаткова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Відтак, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника, даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що для її проведення не потрібен наказ керівника податкового органу або інший спеціальний дозвіл чи направлення, не потрібно згоди платника податків, а також його присутності. Мета камеральної перевірки - виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання чи інших порушень. Камеральній перевірці підлягає уся податкова звітність суцільним порядком. Камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, до підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей камеральною перевіркою не охоплюється.

Аналогічні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постанові від 18.12.2024 по справі № 817/1182/16.

Усталеним є підхід, за якого платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 року у справі № 816/228/17, у якій серед іншого вказано, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Отже, за правовим висновком Верховного Суду процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.

Враховуючи викладене, протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень. Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22.09.2020 року у справі № 520/8836/18.

Як вбачається з Акту перевірки, контролюючим органом проведено камеральну перевірку на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І, пункту 75.1 статті 75 розділу II ПК України, у порядку визначеному пунктом 76.2 статті 76 розділу II ПК України. Відповідно до розділу І Акту перевірки, при перевірці використано ІКС «Єдине вікно подання електронної звітності» (Єдиний реєстр податкових накладних), АІС «Податковий блок». Будь-які інші джерела інформації при перевірці контролюючим органом не використовувались.

З Акту перевірки також вбачається, що під час її проведення обставини щодо фактичної дати отримання позивачем РК №4809 взагалі не досліджувалось. В Акті перевірки не було вказано дату фактичного отримання ДП «Гарантований покупець» РК від постачальника, яка є основою для формування висновків щодо можливого порушення підприємством граничних термінів реєстрації РК № 4809 в ЄРПН. Акт перевірки не містить посилання на джерело інформації, яке було використане при камеральній перевірці органом ДПС для визначення фактичної дати отримання РК направленого «НЕК «Укренерго» для реєстрації в ЄРПН ДП «Гарантований покупець».

Таким чином, на час проведення перевірки у контролюючого органу було відсутнє об`єктивне підґрунтя для висновку про пропуск позивачем строку реєстрації РК №4809 в ЄРПН.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду викладеної, зокрема, в постановах від 16.07.2024 у справі № 320/4281/23, від 26.04.2024 у справі № 320/11734/22, аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності під час камеральної перевірки не здійснюється. Натомість інші обставини, які впливають на своєчасність, достовірність, повноту нарахування і сплати податків, повинні бути предметом перевірки контролюючим органом під час здійснення іншого виду перевірок, а саме - документальних перевірок в порядку, передбаченому статтями 77, 78 ПК України.

Отже, документи, які контролюючий орган витребував у юридичних осіб платників податків, не могли бути предметом дослідження камеральної перевірки.

Наведені обставини свідчать, що висновки про порушення позивачем податкового законодавства були сформовані на підставі даних, джерело та спосіб отримання яких виходять за межі та предмет камеральної перевірки.

При цьому, надане листом від 31.05.2024 року №54/3089 до ЦМУ ДПС по роботі з ВПП документальне підтвердження дати фактичного надходження РК № 4809 в програму «М.Е.Dос» ДП «Гарантований покупець» не було прийнято контролюючим органом до уваги.

Поклавши в основу камеральної перевірки дані, які отримані поза межами процедури перевірки, і крім цього, джерело та спосіб отримання яких виходять за межі та предмет камеральної перевірки, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені ПК України.

Таке порушення є істотним, та призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки. Відповідно Акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не може визнаватися допустимим доказом, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Щодо відсутності підстав для подання ДП «Гарантований покупець» скарги на постачальника за затримку в надсиланні РК, в порядку передбаченим статтею 201 ПК України, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, податкова накладна № 2373 від 31.01.2020 року була складена постачальником без факту здійснення господарської операції до складу податкового кредиту підприємства сума ПДВ за цією податковою накладною не була включена.

За наведених обставин у ДП «Гарантований покупець» були відсутні підстави для витребування від НЕК «Укренерго» розрахунку коригування на зменшення суми компенсації вартості товарів у законодавчо встановлені терміни для його реєстрації та подання у складі податкової звітності з ПДВ скарги на постачальника за ненадання такого розрахунку коригування.

Витребування покупцями розрахунків коригування з метою відновлення суми реєстраційного ліміту постачальників за помилково складеними податковими накладними не передбачено ПК України та іншими нормативно-правовими актами. Тобто, продавець самостійно приймає рішення щодо доцільності направлення покупцю розрахунку коригування на зменшення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість за помилково складеною податковою накладною з метою відновлення суми власного реєстраційного ліміту в системі електронного адміністрування ПДВ.

Зазначене узгоджується з тлумаченням відповідних положень статті 201 ПК України.

Так, згідно абзацу двадцять п`ятого пункту 201.10 статті 201 ПК України, у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця.

Отже, відповідно до положень, визначених у абзаці двадцять п`ятому пункту 201.10 статті 201 ПК України, механізм подання скарги передбачений передусім для випадків, коли постачальник припускається помилки в реквізитах ПН/РК або порушує строки їх реєстрації в ЄРПН, що безпосередньо впливає на права покупця. Однак у ситуації, коли постачальник складає РК в один день, а надсилає його покупцеві пізніше, формально не відбувається порушення строків реєстрації самим постачальником, оскільки обов`язок реєстрації РК у разі зменшення суми компенсації покладається саме на покупця.

Таким чином, подання скарги на постачальника за затримку в надсиланні РК не матиме правового ефекту, адже пункт 201.10 ПК України не охоплює таких випадків і не встановлює відповідальності постачальника за несвоєчасне направлення РК покупцеві. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.04.2020 у справі № 810/198/16 тау постанові від 13.08.2018 у справі № 818/1447/16.

Щодо відсутності механізму перевірки дати отримання розрахунків коригування суд зазначає наступне.

За змістом абзацу 9 пункту 201.10 статті 201 ПК України датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Зміст наведеної норми дає підстави вважати, що вона регулює саме фіксацію у квитанції дати надання РК в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, а не отримання такого РК. Ця норма стосується моменту реєстрації РК в ЄРПН, коли документ уже подано на реєстрацію, а не етапу його передачі від постачальника до покупця. Дата і час, зафіксовані у квитанції, є підтвердженням факту обробки РК системою ЄРПН і не мають прямого відношення до визначення моменту, коли покупець фактично отримав РК від постачальника для подальшої реєстрації.

Отже, абзац 9 пункту 201.10 статті 201 ПК України не може застосовуватися для визначення дати отримання РК покупцем, оскільки він регулює інший етап документообігу - взаємодію з ДПС після подання РК на реєстрацію.

Відповідно до конституційних основ, діє принцип, за якого суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Тобто, діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціальнодозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, що забезпечує введення владних функцій у законні рамки.

Виходячи з цього, суб`єкт владних повноважень, діючи на виконання саме приписів чинного закону, не може довільно тлумачити норми ПК України чи виходити за межі своїх повноважень. Контролюючий орган не має права самостійно встановлювати додаткові умови чи строки, не передбачені ПК України та іншими нормативно-правовими актами. Його повноваження обмежуються контролем за дотриманням чітко визначених законом процедур, а перевищення цих меж суперечить принципу верховенства права.

Зазначене підкреслює, що відповідальність покупця за своєчасну реєстрацію РК має базуватися виключно на об`єктивно встановленій даті отримання документа, а не на діях чи бездіяльності інших суб`єктів, зокрема постачальника чи ДПС.

Аналогічні правові відносини викладені у постанові Верховного Суду від 12.03.2025 по справі №380/3834/24. У цій справі Верховний Суд вказав і на те, що відсутність прямої норми в ПК України, що визначає порядок контролю за тим, коли отриманий відповідний РК, не є перешкодою для визначення моменту отримання РК. Зокрема, в рамках, коли вже спір підлягає вирішенню в судовому порядку, суди мають чітко визначені повноваження щодо дослідження доказів. Адміністративний суд, застосовуючи засади адміністративного судочинства, з метою виконання передбаченого частиною 1 статті 2 КАС України завдання, має повноваження досліджувати та оцінювати всі наявні докази, які можуть свідчити про дату фактичного отримання РК покупцем, і з урахуванням заперечень сторін встановити конкретну дату отримання РК.

Щодо відсутності підстав для застосування штрафних (фінансових) санкцій суд зазначає наступне.

Штрафи, передбачені пунктом 120-1.1 статті 120.1 Кодексу, можуть застосовуватись, тільки якщо платник зобов`язаний був скласти і зареєструвати податкову накладну/розрахунок коригування відповідно до вимог пункту 201.1 статті 201 Кодексу (на дату виникнення податкових зобов`язань), тобто якщо мали місце фактичні, реальні господарські операції, підтверджені документально первинними документами.

Податкова накладна № 2373 від 31.01.2020 року була складена НЕК «Укренерго» помилково - без здійснення господарської операції за відсутності первинних документів, які б підтверджували факт постачання товару чи надходження коштів від Підприємства як авансу. Тому, податкова накладна № 2373 від 31.01.2020 року та розрахунок коригування до неї № 4809 від 31.12.2021 року не були відображені у податковій звітності з податку на додану вартість ДП «Гарантований покупець» та не вплинули на суму податкових зобов`язань Підприємства.

Відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2022 року у справі № 540/997/22, постанови Верховного Суду від 14.05.2020 року у справі № 804/3513/17 помилкова реєстрація податкових накладних/розрахунків коригування не призводить до штрафних наслідків, передбачених пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України. У цих справах суди, зокрема, виснували, що відсутність факту виникнення податкових зобов`язань виключає обов`язок позивача зареєструвати податкову накладну від 07 вересня 2016 року №146. Помилкова реєстрація такої податкової накладної не тягне за собою жодних наслідків, які передбачені пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України.

Водночас Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 03.05.2023 року у справі 580/4038/22, врахувавши правову позицію Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 у справі №813/4556/16, вказав, застосування до платника наслідків несвоєчасної реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, передбаченої статтею 120-1 ПК України, можливе лише за наявності його вини. У свою чергу, відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Наведені висновки судів в цілому узгоджуються з доступними для загального використання всіма платниками податків в інформаційній системі даних Єдиного реєстру індивідуальних податкових консультацій представлені діючі індивідуальні податкові консультації ДПС України щодо звільнення платника від відповідальності у вигляді штрафів, передбачених пунктом 1201.1 статті 1201 Кодексу у разі відсутності у платника обов`язку складати податкову накладну/ розрахунок коригування (помилкове складання): №2004/6/99-99-07-05-06-15/ІПК від 04.05.2018 року; № 3352/6/99-99-15-03-02-15/ІПК від 19.07.2019 року; № 5115/ІПК/99-00-05-06-02-06 від 10.12.2020 року.

Враховуючи викладене, та зокрема те, що податкова накладна № 2373 від 31.01.2020 була складена НЕК «Укренерго» помилково, вказана податкова накладна та РК у податковій звітності з податку на додану вартість ДП «Гарантований покупець» не відображалась при умові доведеності факту порушення граничного строку реєстрації РК в ЄРПН з боку останнього, у контролюючого органу були відсутні підстави для застосування штрафних (фінансових) санкцій передбачених пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України. А ні Акт перевірки, ні відповідь на заперечення та рішення за результатами розгляду скарги не містить викладу обставин, які доводять наявність вини в діях позивача.

Стосовно твердження відповідача, що датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції, суд не погоджується через те, що вони є неналежними до підстав позову визначених позивачем.

Згідно частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Обов`язковими для врахування судами нижчих інстанцій є висновки щодо застосування норм права у правовідносинах, які є подібними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 сформулювала висновок про те, що з метою оцінювання правовідносин на предмет подібності суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером врегульованих нормами права та договорами, змістом прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 по справі № 607/1662/21 колегія суддів звернула увагу на те, що висновки, які містяться в рішеннях судової палати, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати - над висновками палати чи колегії суддів, а висновки Великої Палати - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду згідно з постановою від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

За обставинами даної справи, спір стосується виконання позивачем обов`язку визначеного пунктом 192.1 статті 192 ПК України, а саме, щодо реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, складеного постачальником товарів/послуг до податкової накладної, який передбачає зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальникові.

У справі №808/2289/17, яку розглядав Верховний Суд, спір стосувався несвоєчасної реєстрація саме податкової накладної, тобто, питання виконання позивачем обов`язку визначеного пунктом 192.1 статті 192 ПК України, у межах цієї справи не досліджувалося. Позовні вимоги у цій справі обґрунтовувалися обставинами, які є відмінними від обставин даної справи, а саме, що несвоєчасна реєстрація податкових накладних здійснена товариством не з вини підприємства, а через несвоєчасну зміну показників в Системі електронного адміністрування податку на додану вартість, зокрема через несвоєчасне внесення до Системи інформації про суму податку на додану вартість сплаченого Товариством при ввезенні товарів на митну територію України. При цьому обставини щодо несвоєчасного виконання постачальником товару обов`язку щодо надсилання розрахунку коригування отримувачу (покупцеві) не були підставою позовних вимог у вказаній справі. Також Верховним Судом у цій справі не досліджувалося питання наявності/відсутності механізму підтвердження дати та часу отримання надісланого постачальником розрахунку коригування отримувачем (покупцем).

За обставинами справи №520/3640/19, яку розглядав Верховний Суд, спір також стосувався несвоєчасної реєстрація саме податкової накладної, тобто, питання виконання позивачем обов`язку визначеного пунктом 192.1 статті 192 ПК України, у межах цієї справи не досліджувалося. Як і у справі №808/2289/17, позовні вимоги обґрунтовувалися позивачем відсутністю вини підприємства, а питання механізму обчислення строків реєстрації розрахунку коригування до податкової накладної, який попередньо надсилається постачальником товарів/послуг не досліджувалися.

Отже, пославшись на необхідність врахування при вирішенні даної справи правових висновків, сформованих Верховним Судом у постановах від 24.04.2018 по справі №808/2289/17 та від 01.07.2020 по справі №520/3640/19, відповідач не продемонстрував наявності необхідних умов для їх врахування, зокрема, не обґрунтував подібність правовідносин у вказаних справах зі спірними правовідносинами. Відображення певної сукупності норм матеріального права та часткового (вирваного з контексту) мотивування постанов Верховного Суду, без будь-якої конкретизації і системного зв`язку зі спірними правовідносинами, демонструє суто формальний підхід, та не може свідчити про наявність підстав для врахування відповідних мотивів при вирішенні даної справи.

Натомість відповідач жодним чином не спростовує, підстави позову визначені позивачем.

Зазначені підстави позову узгоджується з висновками Верховного Суду щодо застосування пункту 192.1 статті 192 ПК України у взаємозв`язку з положеннями пункту 201.10 статті 201 та пункту 89 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, викладеними у постановах від 28.04.2020 у справі №810/198/16, від 23.01.2025 у справі №280/4889/24, від 03.03.2023 у справі №300/1765/19, від 12.03.2025 у справі №160/12120/24 та від 12.03.2025 у справі №380/3834/24.

Заперечуючи проти позову відповідач серед іншого вказує на необґрунтованість підстав позову в частині посилання позивача на відсутність підстав для застосування штрафних (фінансових) санкцій. При цьому просить врахувати правові висновки, сформовані Верховним Судом у постановах від 30.01.2024 по справі №280/4484/22, від 06.02.2024 у справі №160/10740/23, від 21.08.2024 по справі №440/8796/23, від 29.09.2024 по справі №500/261/24. З даного приводу суд зазначає таке.

Обґрунтовуючи підстави позову у відповідній частині позивач виходив з підстав та обставин, зміст яких наведений в п.п. 1.7 цієї відповіді. Зокрема, позивач з посиланням на правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 14.05.2020 у справі №804/3513/17 про те, що відсутність факту виникнення податкових зобов`язань, що мало місце у даному спорі, виключає обов`язок платника зареєструвати податкову накладну, а помилкова реєстрація такої податкової накладної не тягне за собою жодних наслідків, які передбачені пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України. Крім цього, застосування до платника наслідків несвоєчасної реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, передбачених статтею 120-1 ПК України, можливе лише за наявності його вини.

Тобто, вказані підстави позову зводяться до того, що відсутність факту виникнення податкових зобов`язань виключає можливість застосування до позивача фінансової санкції в цілому, а не у певній частині.

Висновки викладені у постанові від 14.05.2020 у справі №804/3513/17 послідовно підтримані Верховним Судом у постановах від 10.12.2020 у справі № 520/10744/19 та від 22.06.2022 по справі 620/6781/20.

Відзив не містить обґрунтування нерелевантності висновків Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права у зазначених вище постановах. Також відсутні постанови Верховного Суду про відступ від висновків, які викладені у вищевказаних справах.

Натомість за обставинами справ №280/4484/22, №160/10740/23, №440/8796/23, та №500/261/24, які розглядав Верховний Суд, позивачі оспорювали саме розмір фінансової санкції, застосованої контролюючим органом, посилаючись на положення пункту 90 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, а не підстави її застосування.

Таким чином, заперечення відповідача, які ґрунтуються на твердженні про необґрунтованість підстав позову в частині посилання позивача на відсутність підстав для застосування штрафних (фінансових) санкцій, є такими що не стосуються підстав позову, визначених позивачем, а висновки Верховного Суду сформовані у постановах від 30.01.2024 по справі №280/4484/22, від 06.02.2024 у справі №160/10740/23, від 21.08.2024 по справі №440/8796/23, від 29.09.2024 по справі №500/261/24 не підлягають врахуванню при вирішенню даного спору, оскільки є нерелевантними до спірних правовідносин.

На підставі наведених вище обставин суд дійшов висновку про те, що в межах спірних правовідносин відповідачем не доведено законності та правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 07.04.2025 №760/Ж10/31-00-04-01-02-27.

Відповідно до статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, в свою чергу позивачем доведено протиправність останніх у сукупності поданими суду доказами та наведеними доводами.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до вимог пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 30 280 грн 00 коп. Таким чином, зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 30 280 грн 00 коп. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідач. Інших витрат до розподілу не заявлено.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 квітня 2025 року №760/Ж10/31-00-04-01-02-27 за формою Н, складене Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, яким до Державного підприємства «Гарантований покупець» за порушення пункту 201.10 статті 201, пункту 89 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України застосовано штрафну (фінансову) санкцію у виді штрафу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь Державного підприємства «Гарантований покупець» судовий збір у розмірі 30280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.