Справа № 160/12128/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/12128/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року (головуючий суддя Конєва С.О.)

у справі №160/12128/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування позивачеві додаткової винагороди у період з 02.11.2023 по 16.11.2023 у зв`язку з перебуванням на лікуванні після отриманого поранення - протиправною;

- визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування позивачеві додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень за жовтень та листопад 2023 року у зв`язку з участю у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України протиправною;

- визнати бездіяльність відповідача протиправною щодо невиплати грошового забезпечення позивачеві, передбаченого Наказом №336 від 24.11.2023, а саме: грошової премії у розмірі 580% від посадового окладу з 01.11.2023-24.11.2023, яка надається за сумлінне виконання службових обов`язків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 та окремого доручення Міністра оборони України №2683/з від 01.02.2023; надбавки за особливості проходження військової служби відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України від 07.06.2018 №260 та окремого доручення Міністра оборони України №2683/з від 01.02.2023 в розмірі 87,8% з 01.11.2023 по 24.11.2023; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяких іншим особам; одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25% місячного забезпечення, за 9 місяців військової служби;

- зобов`язати відповідача виплатити додаткову винагороду у період з 02.11.2023 по 16.11.2023 у зв`язку з перебуванням на лікуванні після отриманого поранення;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачеві додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень за жовтень та листопад 2023 у зв`язку з участю у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачеві грошове забезпечення, передбачене Наказом №336 від 24.11.2023, а саме: грошову премію у розмірі 580% від посадового окладу з 01.11.2023-24.11.2023, яка надається за сумлінне виконання службових обов`язків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 та окремого доручення Міністра оборони України №2683/з від 01.02.2023; надбавку за особливості проходження військової служби відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України від 07.06.2018 №260 та окремого доручення Міністра оборони України №2683з від 01.02.2023 в розмірі 87,8% з 01.11.2023 по 24.11.2023; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяких іншим особам; одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25% місячного забезпечення, за 9 місяців військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 позивач отримав травму, знаходився на лікуванні у період з 02.11.2023 по 16.11.2023, що підтверджено медичною карткою хворого №3641 КП «Міська лікарня №4» Запорізької міської ради, отже позивач, вважає, що за час перебування його на лікуванні він має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої п.1-2 Постанови КМУ №168 згідно до абз.4 п.10, п.11 Наказу Міністерства оборони України №566 від 26.09.2023, однак, довідки про обставини травми за формою, затвердженою додатком 5 до Положення №402 на запит його адвоката відповідачем надано не було, як і не отримано додаткову винагороду за весь час лікування, що, на переконання позивача, є протиправною бездіяльністю відповідача. Крім того, позивач посилається і на те, що у жовтні та листопаді 2023 року він здійснював заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф та згідно з постановою №168 мав отримати 100 000 грн, проте, отримав за жовтень лише 29 550 грн, за листопад 2023 року не отримав 100 000 грн, що підтверджено банківською випискою. Також позивач вказав і на те, що у зв`язку із виключенням його зі списків особового складу, відповідно до Витягу з наказу №336 від 24.11.2023 йому були призначені відповідні премії та надбавки, а саме: премія у розмірі 580% від посадового окладу з 01.11.2023 по 24.11.2023; надбавка за особливості проходження військової служби в розмірі 87,8% з 01.11.2023 по 24.11.2023; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань відповідно до розд. XXIV Порядку №260; одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25% місячного забезпечення, за 9 місяців військової служби, які так і не були виплачені в порушення п.4 розділу ХХХІІ Порядку №460, п.1, п.7 розділу ХХІУ Порядку №260, що є протиправною бездіяльністю відповідача, яка призвела до порушення його прав на отримання вищенаведених складових його грошового забезпечення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, у зв`язку з перебуванням його на стаціонарному лікуванні після отриманого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 02.11.2023 по 16.11.2023 (включно), протиправною.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, у зв`язку з перебуванням його на стаціонарному лікуванні після отриманого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 02.11.2023 по 16.11.2023 (включно).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Суд, виходячи з правового регулювання спірних відносин, дійшов висновку, що позивач має право на нарахування та виплату йому додаткової винагороди з розрахунку 100 000,00 грн на місяць як особа, що отримала поранення 01.09.2023 (травму), пов`язане із захистом Батьківщини, за всі періоди перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), оскільки лікування пов`язане саме з отриманим пораненням (травмою) 01.09.2023, тому відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо здійснення таких виплат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що позивач повинен був звернутись до свого безпосереднього начальника із рапортом про нарахування та виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, яке це зазначає Статут внутрішньої служби ЗСУ в частині звернення військовослужбовця зі службових чи інших питань до свого безпосереднього начальника. Крім того, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3641 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська лікарня №4№ Запорізької міської ради в період з 02.11.2023 по 16.11.2023 із встановленим діагнозом: Травматична контузія виростків стегнової та малогомілкової кісток зліва, часткове пошкодження медіальної колатеральної зв`язки ПХЗ. Больовий синдром. Контрактура лівого колінного суглоба. Однак, згідно із довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_1 , останній 01.09.2023 одержав вибухову травму, цефалічний синдром, тінітус. Наведене, на думку скаржника, свідчить про те, що у період з 02.11.2023 по 16.11.2023 позивач проходив стаціонарне лікування не пов`язане з отриманою 01.09.2023 травмою, а тому підстави для виплати додаткової винагороди відсутні.

Скаржник також наголошує на тому, що позивачем без поважних причин пропущений строк звернення до суду у цій справі, який, на думку відповідача, для оскарження виплати додаткової винагороди за листопад 2023 року становив до 29.02.2024, відповідно до ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ.

Дана адміністративна справа розглянута судом апеляційної інстанції відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій же частині.

Рішення суду в частині не задоволених позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до копії Витягу з наказу №336 від 24.11.2023 позивача звільнено з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини - перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років - п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 24.11.2023.

Зазначеним наказом також наказано виплатити позивачеві, зокрема:

- грошову премію у розмірі 580% від посадового окладу з 01.11.2023-24.11.2023, яка надається за сумлінне виконання службових обов`язків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 та окремого доручення Міністра оборони України №2683/з від 01.02.2023;

- надбавку за особливості проходження військової служби відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України від 07.06.2018 №260 та окремого доручення Міністра оборони України №2683/з від 01.02.2023 в розмірі 87,8% з 01.11.2023 по 24.11.2023;

- одноразову грошову допомогу у разі звільненні з військової служби в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25% місячного забезпечення, за 9 місяців військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460.

У цьому ж наказі зазначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Порядку від 07.06.2018 №260 за 2023 рік позивач не отримував.

Позивач зазначає, що наведені складові грошового забезпечення згідно з наказом №336 від 24.11.2023 йому виплачені не були, а також відповідачем і не нараховано та не виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 за період з 02.11.2023 по 16.11.2023 у зв`язку із перебуванням на лікуванні після отриманого поранення, додаткову винагороду у сумі 100 000 грн, передбачену постановою КМУ №168 за безпосередню участь у бойових діях за жовтень та листопад 2023 року, премію у розмірі 580%, надбавку за особливості проходження військової служби, одноразову допомогу при звільненні та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань безпідставно в порушення вимог Порядку №260, постанови Кабінету Міністрів України №460 та постанови Кабінету Міністрів України №168.

Вважаючи вищенаведену бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті вищенаведених складових його грошового забезпечення за згаданий вище період протиправною, позивач звернувся до суду із позовом у цій справі.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Спірним є питання нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, у зв`язку із перебуванням позивача на лікуванні після отриманого поранення,

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.

Відповідно до частини 1 статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга статті 9 Закону №2011-ХІІ).

Питання виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» ( далі - Постанова КМУ №168).

За приписами пункту 1-1 Постанови КМУ №168 (на момент виникнення спірних відносин) установлено, що на період дії воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно до пункту 1-2 Постанови КМУ №168 (на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197.

Наказом Міністерства оборони № 44 від 25.01.2023 Порядок № 260 доповнено новим розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану», який застосовується з 01 лютого 2023 року.

Відповідно до п.11 розділу XXXIV Порядку № 260 в редакції на час виникнення спірних відносин у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

За правилами п.12 розділу XXXIV Порядку № 260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

З аналізу наведених норм слідує, що військовослужбовець має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн розмірі за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я за наявності таких умов: 1) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; 2) перебування такого військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого; 3) перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК.

В спірному випадку позивач вважає наявним у нього право на нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 в розмірі до 100 000 грн за час перебування на лікуванні в період з 02.11.2023 по 16.11.2023 у зв`язку з отриманням поранення.

Виходячи з матеріалів справи, судом з`ясовано, що 01.09.2023 позивач одержав вибухову травму. Цефалгічний синдром. Тінітус. За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме: виконання бойових завдань у складі 2 десантно- штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 , на території України, в результаті обстрілу зі ствольної артилерії противника, що підтверджується Довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 10.09.2024 №693/22869 (а.с.100).

У подальшому, у зв`язку із отриманням вказаного поранення, повний діагноз: «травматична контузія виростків стегневої та малогомілкової кісток зліва, часткове пошкодження медіальної колатеральної зв`язки ПХЗ. Больовий синдром. Контрактура лівого колінного суглоба», позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська лікарня №4 Запорізької міської ради у період з 02.11.2023 по 16.11.2023, що підтверджується копією Виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3641 ОСОБА_1 (а.с.23-24).

Таким чином, встановлені у справі обставини свідчать про те, що у зв`язку із отриманим пораненням під час захисту Батьківщини, позивач у вказаний вище період знаходився на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я, тобто, такі обставини підпадають під визначені Постановою Кабінету Міністрів України №168 умови для виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., отже, позивач має право на отримання встановленої пунктом 1-2 наведеної Постанови Кабінету Міністрів України №168 додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн. розмірі за час перебування на лікуванні з 02.11.2023 по 16.11.2023 (включно).

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача права на нарахування та виплату вказаної вище додаткової винагороди, оскільки позивач отримав поранення 01.09.2023 (травму), пов`язане із захистом Батьківщини, і лікування, на якому перебував позивач з 02.11.2023 по 16.11.2023 (включно), пов`язане саме з отриманим пораненням (травмою) 01.09.2023, тому відповідач у спірних відносинах допустив протиправну бездіяльність.

Щодо доводів відповідача з приводу пропуску позивачем строку звернення до суду із позовом у цій справі, суд апеляційної інстанції враховує, що таке питання вже було предметом з`ясування у цій справі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року у цій справі позов ОСОБА_1 повернуто у зв`язку з невиконанням позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, не надання відповідної заяви про поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом із зазначенням інших підстав для поновлення строку з доказами поважності причин його пропуску.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.08.2024 у цій справі, суд ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року в справі № 160/12128/24 скасував.

Суд апеляційної інстанції в постанові від 14.08.2024, враховуючи , частина друга статті 233 КЗпП в чинній редакції передбачає, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116), а такого письмового повідомлення позивачу військовою частиною не надавалось, дішов висновку про передчасність висновку суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції докази, які б свідчили про про письмове повідомлення позивача про нараховані та виплачені при звільненні суми, сторонами не подавались, а як, встановлено вище, у наказі військової частини НОМЕР_1 № 336 від 24 листопада 2023 року (по стройовій частині) відсутні відомості про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 233 КЗпП України у редакції чинній станом на момент звернення позивача до суду (09 травня 2024 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

День, коли особа дізналася про порушення свого права це установлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день установити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку початок перебігу тримісячного строку звернення до суду, з урахуванням приписів статті 233 КЗпП України (у чинній редакції), слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми тощо.

Такий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23, а також у постанові від 18.04.2025 у справі № 260/1955/24.

Отже, за відсутності відповідних доказів повідомлення позивача стосовно спірної додаткової винагороди, твердження відповідача про пропуск строку звернення до суду у цій справі є помилковими.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення в його оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у справі №160/12128/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко

суддя А.В. Суховаров