Справа № 170/790/24
Суддя: Стрілець Н. В.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 170/790/24
Провадження № 2-а/170/1/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року смт. Шацьк

Шацький районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Стрілець Н.В.,

за участю секретаря Остапчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Шацьк адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною і скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

28.10.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з указаним позовом. Позов обґрунтовано тим, що постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ОСОБА_2 №1422 від 01 серпня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень (сімнадцять тисяч гривень).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 23.07.2024 №1422 йому інкримінувалося те, що він, будучи військовозобов`язаним, перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , 25 червня 2024 року отримав повістку про виклик на 13 год. 25 червня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медогляду та оформлення військово-облікових документів, але на виклик не прибув без поважних причин, чим порушив вимоги п.п. 1, 3 ст. 1, п.9 ст. 29 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», п. 1, 3, 5 ст. 22, ст. 26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», п.п. 3.1, 3.2 «Положення про військово-лікарську експертизу ЗСУ», затверджену наказом Міністра Оборони України №402 від 14.082008 року та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У протоколі зазначено, що факт належного оповіщення його про виклик підтверджує акт відмови від отримання повістки від 25 червня 2024 року. Проте, позивач зазначає, що вищезазначену повістку йому ніхто не вручав, відповідно він не міг відмовитись від її отримання. У зв`язку з чим у нього були відсутні будь-які зобов`язання з`являтись до ІНФОРМАЦІЯ_2 у день та час, зазначений в сумнівній повістці. При складанні протоколу позивач скористався наданим йому правом і зазначив в протоколі, у розділі «Пояснення», що вину не визнає, правопорушення не вчиняв. Відповідно до оскаржуваної постанови його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-3 КУпАП, а саме: за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Норма ст. 210-1 КУпАП носить бланкетний характер.

Зі змісту постанови слідує, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 10 ст. 1 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" та п. 1 ч. 1 ст. 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію".

При цьому, як вже зазначено вище, згідно протоколу йому інкримінувалось інше, а саме: порушення вимог п.п. 1, 3 ст. 1, п. 9 ст. 29 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу", п.п. 1, 3, 5 ст. 22 , ст. 26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», п.п. 3.1, 3.2 «Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ», затверджену наказом Міністра Оборони України № 402 від 14.08.2008 року».

Разом з тим, в оскаржуваній постанові зазначено, що факт належного оповіщення ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується протоколом №1422 від 23.07.2024, актом відмови від отримання повістки, попередженням про необхідність прибуття для уточнення облікових даних, звернення в районне управління поліції.

Тобто, не факт вчинення правопорушення підтверджує протокол, а лише факт неналежного вчинення оповіщення про необхідність прибуття до зазначеного ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також незрозуміло про яке попередження про необхідність прибуття для уточнення облікових даних говориться в протоколі та кому воно скероване, ба таке він не отримував. Більше того, у протоколі йдеться, що він нібито отримав повістку для проходження медогляду та оформлення військово-облікових документів, а в цьому незрозумілому попередженні для уточнення облікових даних.

Позивач зазначає, що докази, крім сумнівного акту відмови від отримання повістки, вчинення ним адміністративного правопорушення за все одразу, відсутні.

Крім цього, відповідно до п.п. 1) п. 41 Порядку №560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акту відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки. Такі відеозаписи щодо вручення та/або відмови від отримання ним повістки відсутні. Просив визнати постанову №1422 від 01.08.2024 винесену щодо нього, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП протиправною та скасувати, провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В судовому засіданні 11.12.2025 позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кирилюк-Гуж Д.С. позов підтримали в повному обсязі, просили вимоги позивача задовольнити.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 подав суду відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 11.02.2025, тобто після закінчення терміну його подання, у якому вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає з огляду на такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, і перебуваючи на військовому обліку, під час дії особливого періоду, був оповіщений 25 червня 2024 року про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 і зобов`язаний, відповідно до норм закону, прибути на 13 год. 00 хв. 25 червня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних, проходження військово-лікарської комісії і подальшого можливого призову на військову службу. Проте у визначений йому час та дату без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до Рапорту оператора групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 солдатом ОСОБА_3 було виявлено порушення закону по мобілізації та направлено матеріали щодо ОСОБА_1 до органів Національної поліції для розшуку та доставлення його в ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

23.07.2024 ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 та складено протокол №1422 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_1 від підписання та отримання протоколу відмовився в присутності свідків, та пояснив, що вину не визнає.

Позивач ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 22, ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і вчинив таке порушення в умовах особливого періоду.

Суд зауважує, що у відзиві представник відповідача ОСОБА_4 також посилалась на положення «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року, зокрема й на пп. 1 п. 41, відповідно до якого належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акту відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Представник відповідача вважає, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, просив відмовити в задоволенні позову, справу розглянути у відсутності представника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До відзиву представник відповідача додав копію протоколу, копію акту про відмову від отримання повістки, рапорт оператора групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата ОСОБА_3 про виявлення порушення закону по мобілізації та направлення матеріалів щодо ОСОБА_1 до органів Національної поліції для розшуку та доставлення його в ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення, копію звернення до поліції.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю на таких підставах.

Суд установив, що згідно з оспорюваною постановою №1422 від 01.08.2024 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, тому постановив накласти на нього адміністративне стягнення у випад штрафу в сумі 17 000 гривень.

У постанові, зокрема, вказано, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним і перебуваючи на військовому обліку, під час дії особливого періоду, був оповіщений 25.06.2024 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 і зобов`язаний на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» з подальшими Указами Президента України про її продовження, прибути на 13 год. 25.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення облікових даних, проходження військово-лікарської комісії і подальшого можливого призову на військову службу по мобілізації. Проте ОСОБА_1 не прибув на 13 год. 25.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даним фактом неприбуття він порушив вимоги ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (громадяни, які перебувають в запасі зобов`язані прибувати за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду…) та п. 1 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» (громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 для визначення їх призначення на особливий період). Дане адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 в умовах особливого періоду.

В постанові зазначено, що факт належного сповіщення ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується протоколом № 1422 від 23.07.2024, актом відмови від отримання повістки, попередженням про необхідність прибуття для уточнення облікових даних, звернення в районне управління поліції.

З протоколу №1422 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, який 23.07.2024 склав старший солдат ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , вказано, що ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним, перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , 25 червня 2024 року отримав повістку про виклик на 13:00 год. 25 червня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медогляду та оформлення військово-облікових документів, в зв`язку з тим, що він перебуває на обліку військовозобов`язаних та підлягає призову на військову службу по мобілізації на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з проведенням загальної мобілізації. 25 червня 2024 року на 13 год. військовозобов`язаний ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин не прибув, чим порушив вимоги п.п. 1, 3 ст. 1, п.9 ст. 29 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», п. 1, 3, 5 ст. 22, ст. 26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», п.п. 3.1, 3.2 «Положення про військово-лікарську експертизу ЗСУ», затверджену наказом Міністра Оборони України №402 від 14.082008 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 йому ніхто не вручав, тому він і не міг відмовитись від неї. Про наявність повістки він взнав у серпні 2024 року, коли після повернення з лікарні до нього під`їхали поліцейські та повідомили про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Він особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В протоколі вказав, що вину не визнає, правопорушення не вчиняв. Саму Постанову по справі про адміністративне правопорушення №1422 отримав поштою 17.10.2025.

В судовому засіданні було досліджено копію повістки № 150 від 25. 06. 2025 на ім`я ОСОБА_1 , в якій зазначено, він має з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 25 червня 2024 року у 13:00 год. для уточнення облікових даних (проходження медичного огляду). Повістка підписана Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . В розписці відсутній підпис ОСОБА_1 (а.с.47).

З акту відмови від отримання повістки від 25.06.2024 зазначено, що під час здійснення оповіщення громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Текст повістки про явку на 13:00 год. 25.06.2024 до Відділу було доведено ОСОБА_1 о 12.30 год. 25 червня 2024 року. Оповіщення здійснювали: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с. 43).

Попередження про необхідність прибуття для уточнення облікових даних, про яке зазначено в Постанові №1422, як доказ належного оповіщення ОСОБА_1 , суду відповідачем не надано.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введенню воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який у подальшому неодноразово продовжено. З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних сил України та інших військових формувань, Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2022, який було затверджено законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 №2105-ІХ, було оголошено загальну мобілізацію, строк проведення якої у подальшому неодноразово продовжено.

Період з моменту оголошення рішення про мобілізацію чи з моменту введення воєнного стану в Україні визначається як особливий період (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

За змістом ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначає Міністерство оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України (ч. 5 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

На підставі ч. 1 ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, винні у порушені порядку військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачена статтею 210-1 КУпАП.

Вчинення таких дій в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань (частина 3 ст. 210-1 КУпАП).

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (зокрема за ст. 210-1 КУпАП) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ст. 235 КУпАП).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Базова юридична передумова відповідальності слідує з диспозиції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка є бланкетною нормою. Це прямо випливає з її змісту та усталеної судової практики.

Для притягнення особи до відповідальності обов`язково мають бути встановлені і доведені:1) конкретний обов`язок, покладений на особу законом; 2) факт належного повідомлення (виклику); 3) факт невиконання цього обов`язку; 4) вина особи.

Без встановлення першого елементу - обов`язку з`явитися - подія правопорушення відсутня в принципі.

Обов`язок з`явитися виникає виключно після належного вручення повістки. Це ключова правова позиція у цій справі.

Відповідно до:

-ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни, які перебувають у запасі, зобов`язані прибути за викликом до РТЦК та СП;

- п.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Але обидві норми не є самодостатніми, вони передбачають виклик, а не абстрактний обов`язок.

Виклик до ТЦК та СП передбачений Порядком №560 (редакція станом на 25.06.2024), відповідно до п.41 якого належним підтвердженням оповіщення є:

-особистий підпис про отримання повістки, або

-відеозапис вручення повістки, або

-відеозапис доведення акту відмови від отримання повістки, або

-відеозапис відмови від спілкування.

Хоча би один з цих елементів повинен бути наявний.

При досліджені в судовому засіданні вироку у кримінальній справі №170/649/25, встановлено обставини (преюдиція), і вони є важливими для розгляду цієї адміністративної справи, оскільки ці дві справи пов`язані одним часовим проміжком, і суд зобов`язаний враховувати цей вирок відповідно до ст.78 КАС України. Вирок суду у кримінальній справі, який набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду лише щодо встановлених у ньому фактичних обставин, а саме: місця; часу; характеру дій учасників події.

Саме ці обставини підлягають оцінці у цій адміністративній справі.

З вироку слідує, що група оповіщення діяла з метою перевірки військово-облікових документів в осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років. Більше того, у проміжок часу з 12 год 17 хв. до 12.33 хв. 25.06.2025 року (це відеофіксація з бодікамери поліцейського) ОСОБА_10 ще не був навіть ідентифікований, і відповідно о 12 год. 30 хв. йому не могла бути вручена/оголошена повістка, як зазначено в акті відмови від її отримання.

У вироку неодноразово зазначено, що представники ІНФОРМАЦІЯ_2 прибули з метою перевірки військово-облікових документів осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років. Ця формула послідовно повторюється у змісті вироку: у описі обставин події; показаннях потерпілого; показаннях свідків; мотивувальній частині вироку.

І жодного разу суд у вироку не констатує факт вручення повістки.

«Повістка» у вироку згадується лише декларативно, у ньому містяться формулювання на кшталт: «мали намір виписати повістку», «після конфлікту виписали повістку».

Однак ці формулювання не є встановленням юридичного факту вручення, не супроводжуються доказами та не конкретизовані жодним процесуальним елементом.

Також суд у вироку виснував, що відеофіксація вручення повістки з нагрудних камер РТЦК не здійснювалася, оскільки Четвертий відділ РТЦК не був забезпечений такими камерами, а фіксація здійснювалась на мобільний телефон військовослужбовця, на камери відеоспостереження магазину та на нагрудні камери поліцейських, які прибули після конфлікту.

Але і жоден з цих відеозаписів, які прямо постановою не передбачені до використання, не містить факту вручення повістки, відмови від отримання повістки та не фіксує доведення акту відмови до ОСОБА_1 .

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського, що визнаний речовим доказом у кримінальній справі, який також був досліджений судом у даній справі, яким охоплено період (час) нібито вручення повістки, фіксує лише реагування на конфлікт та пояснення сторін після події. Зокрема, відео розпочинається о 12:03 год, як працівник поліції заходить до магазину «Гріль», а станом на 12:17 год. поліцейським, ще не встановлено особу щодо якої представник ТЦК намагався здійснити перевірку облікових даних. На відео, яке закінчується о 12:33 год. не зафіксовано вручення повістки, відмови від її отримання та оголошення акту відмови.

В свою чергу, Акт відмови від отримання повістки є юридично нікчемний без відеофіксації. Оскільки відповідно до п.41 Порядку №560 акт відмови має юридичну силу лише у разі його відеофіксації, і за відсутності відеофіксації акту відмов не може вважатися доказом.

Без вручення повістки обов`язок з`явитися не виникає, без обов`язку немає бездіяльності, без бездіяльності немає події правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний на підставі досліджених доказів з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

При цьому адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП). Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для залучення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

На підставі оцінки доказів у їх сукупності, суд установив, що ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 всупереч вказаним вимогам закону розглянув справу про адміністративне правопорушення за відсутності належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів наявності у діянні ОСОБА_1 , щодо якого складено протокол, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. У зв`язку з цим оскаржувану постанову щодо ОСОБА_1 не можна вважати законною і обґрунтованою.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП, ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід скасувати і справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити.

Керуючись статтями 241-246, 286 КАС України, ст. 293 КУпАП, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною і скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Визнати протиправною і скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 № 1422 від 01 серпня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (протокол №1422 від 23 липня 2024 року), і закрити вказану справу про адміністративне правопорушення на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Н.В.Стрілець Згідно з оригіналом Суддя Шацького районного суду Волинської області Н.В.Стрілець