Справа № 160/20729/25
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/20729/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 ( суддя Луніна О.С.) в адміністративній справі №160/20729/25 за позовом ОСОБА_1 до Управлінню соціальної та ветеранської політики Криворізька районна військова адміністрація Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціальної та ветеранської політики Криворізької районної військової адміністрації Дніпропетровської області (вул. Кобилянського, буд. 148-а, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50002, ) в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення №33/01/01 від 24.02.2025 року про відмову у призначенні допомоги на підставі діючого законодавства, а саме: н.7-7.1 «Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332 (зі змінами) ОСОБА_1 ;

зобов`язати Управління соціальної та ветеранської політики Криворізька районна військова адміністрація Дніпропетровської області призначити соціальну допомогу внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 ..

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він звернувся з заявою щодо призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі на адресу Управління соціальної та ветеранської політики Криворізької районної військової адміністрації Дніпропетровської області. Однак, отримав відповідь від відповідача № 33/01/01 від 24.02.2025 року, з повідомленням про відмову у призначенні допомоги на підставі діючого законодавства, а саме: відповідно до п.7- 7.1 «Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332 (зі змінами). Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою з інвалідністю, що підтверджено посвідченням НОМЕР_2 .

В матеріалах справи міститься довідка від 27.10.2023р. про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, з якої не можливо встановити її текст у зв`язку з поганою якістю зображення.

Позивач звернувся з заявою про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі на адресу Управління соціальної та ветеранської політики Криворізької районної військової адміністрації Дніпропетровської області. Доказів звернення матеріали справи не містять.

Листом від 24.02.2025р. за № 33/01/01 Управління соціальної та ветеранської політики Криворізької районної військової адміністрації Дніпропетровської області повідомлено позивача, що рішенням від 06.09.2024р. №58501-2024-1 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні допомоги на підставі діючого законодавства, а саме відповідно до п.7-7.1 Порядку надання допомоги на проживання внутрішнь опереміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2022р. №332.

Позивач оскаржує рішення №33/01/01 від 24.02.2025 року про відмову у призначенні допомоги, як таке, що порушує його право на соціальний захист.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Позов у цій справі обґрунтовано тим, що позивач звернувся з заявою щодо призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі на адресу Управління соціальної та ветеранської політики Криворізької районної військової адміністрації Дніпропетровської області. Однак, отримав відповідь від відповідача № 33/01/01 від 24.02.2025 року, з повідомленням про відмову у призначенні допомоги на підставі діючого законодавства, а саме: відповідно до п.7- 7.1 «Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332 (зі змінами).

При цьому позивачем обрано у цій справі спосіб захисту права шляхом скасування рішення №33/01/01 від 24.02.2025 року про відмову у призначенні допомоги на підставі діючого законодавства, а саме: н.7-7.1 «Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332 (зі змінами) ОСОБА_1 та сформульовано похідну вимогу - зобов`язати Управління соціальної та ветеранської політики Криворізька районна військова адміністрація Дніпропетровської області призначити соціальну допомогу внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 .

Отже, предметом спору у цій справі є дії Управління соціальної та ветеранської політики Криворізької районної військової адміністрації Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні допомоги на підставі діючого законодавства, а саме: н.7-7.1 «Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332.

Судом встановлено, що за наслідками розгляду скарги позивача про призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі, Управлінням соціальної та ветеранської політики Криворізької районної військової адміністрації Дніпропетровської області надіслано позивачу лист №33/01/01 від 24.02.2025 року, в якому повідомлено, що рішенням від 06.09.2024р. №58501-2024-1 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні допомоги на підставі діючого законодавства, а саме відповідно до п.7-7.1 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам , затвердженого постановою КМУ від 20.03.2022р. №332.

Суд акцентує увагу на тому, що лист Управління соціальної та ветеранської політики Криворізької районної військової адміністрації Дніпропетровської області надіслано позивачу лист №33/01/01 від 24.02.2025 року, по собі не породжує у позивача будь-якого додаткового обов`язку та не перешкоджає реалізації його права, та, як наслідок, не створює для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав.

Суд зазначає, що відмова відповідача у задоволенні заяви позивача, оформлена листом від 24.02.2025 року№33/01/01, є фактично актом вирішення спору в досудовому порядку, не створює юридичного наслідку для позивача, а відтак визнання такої відмови протиправної не призведе до відновлення порушеного права.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, або порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту

Колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Беручи до уваги наведене, а також зважаючи на те, що відмова відповідача у призначенні допомоги на підставі діючого законодавства, а саме: н.7-7.1 «Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 року № 332, оформлена листом від 24.02.2025 року №33/01/01, не створює правових наслідків для позивача у правовідносинах щодо призначення допомоги, суд констатує, що обраний спосіб захисту шляхом визнання протиправною такої відмови не відповідає змісту відповідного порушеного, на думку позивача, права, а тому у задоволенні відповідної позовної вимоги належить відмовити.

Відповідно також не підлягає задоволенню і похідна позовна вимога щодо зобов`язання Управління соціальної та ветеранської політики Криворізька районна військова адміністрація Дніпропетровської області призначити соціальну допомогу внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 ..

Крім того, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що оскаржуваний позивачем лист від 24.02.2025 за № 33/01/01 Управління соціальної та ветеранської політики Криворізької районної військової адміністрації Дніпропетровської області є по собі відповіддю на його звернення від 20.02.2025 на «Урядовий контактний центр» і такий лист не порушує його прав на отримання соціальної допомоги, а зміст його носить інформаційний характер, тоді як саме рішенням від 06.09.2024 №58501-2024-1 було відмовлено в призначенні соціальної допомоги, про що вказано в листі який оскаржує позивач.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 в адміністративній справі №160/20729/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 18 грудня 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2025року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова