Справа № 520/19552/25
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 грудня 2025 року № 520/19552/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ СОКІЛ до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ СОКІЛ (далі по тексту позивач, ТОВ ТОРГОВИЙ ДІМ СОКІЛ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної митної служби України (далі по тексту відповідач, митниця), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 25.03.2025 року № UA209000/2025/000092/2, прийняте Львівською митницею Державної митної служби України;

- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 25.03.2025 року № UA209120/2025/000014, прийняту Львівською митницею Державної митної служби України;

- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 12.04.2025 року № UA209000/2025/000111/2, прийняте Львівською митницею Державної митної служби України;

- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14.04.2025 року № UA209120/2025/000025, прийняту Львівською митницею Державної митної служби України;

- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 27.05.2025 року № UA209000/2025/000202/2, прийняте Львівською митницею Державної митної служби України;

- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27.05.2025 року № UA209120/2025/000055, прийняту Львівською митницею Державної митної служби України;

- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ СОКІЛ (, місцезнаходження юридичної особи: 62495, Україна, Харківська обл., смт. Васищеве, вулиця Промислова, будинок 22) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 942 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок дві) гривні 62 копійок за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Львівської митниці Державної митної служби України (, місцезнаходження юридичної особи: Україна, 79000, Львівська обл., місто Львів, вул. Костюшка Т., будинок 1).

- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ СОКІЛ (, місцезнаходження юридичної особи: 62495, Україна, Харківська обл., смт. Васищеве, вулиця Промислова, будинок 22) понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Львівської митниці Державної митної служби України (, місцезнаходження юридичної особи: Україна, 79000, Львівська обл., місто Львів, вул. Костюшка Т., будинок 1).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що товариство при здійсненні митного оформлення товарів надало всі необхідні та достатні документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (надалі за текстом - МК України), які чітко ідентифікували товари та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість відповідач, в порушення норм МК України, безпідставно прийняв оскаржуване рішення та неправомірно застосував другорядний метод визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи викладені у ньому.

Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено такі обставини справи.

Щодо першої партії товару позивач зазначає та підтверджується матеріалами справи, що 04.02.2019 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТОРГОВИЙ ДІМ «СОКІЛ» (Україна, покупець) та Peters & Burg Kft (Угорщина, продавець) укладений контракт № С-4 купівлі продажу товару.

Згідно п.3.1 контракту № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 року передбачено, що у кожному випадку умови поставки указуються в інвойсі.

Відповідно до додаткової угоди № 5 від 18.12.2020 до вищезазначеного контракту викладено в новій редакції розділ 4 п.4.2: Сума контракту визначається згідно Специфікацій (Додатків) до Контракту, що є невід`ємною частиною Контракту. Відповідно до додаткової угоди № 7 від 31.12.22 до контракту № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 зазначено, що розділ 3 п.3.5 викладено в новій редакції: Відправником товару за контрактом також можуть бути інші довірені особи. В такому разі дані про відправників мають бути зазначені в супровідних документах (інвойсах, пакувальних листах, СМР, морських коносаментах, тощо).

Продавець надіслав на адресу покупця прайс лист від 01.11.2024 року, згідно якого фірма Peters & Burg Kft пропонує до поставки протягом 2024-2025 року наступні препарати: гербіцид Герб 900 КЕ, 3,29 дол. США за л/1, вказані ціни діють на умовах поставки CFR Gdansk, Польща.

На виконання контракту № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 року сторонами підписано додаток № 47 від 01.11.2024 року «Специфікація» згідно якого виходить, що загальна кількість до поставки Товару складає: гербіцид Герб 900 КЕ, 3,29 дол. США за л/1, кількість товару 60 000, загальна вартість у дол. США 197 400,00 та продавцем було виставлено ТОВ «ТД «СОКІЛ» інвойс № PET8-SZ-1180063 від 27.12.2024.

У вказаному інвойсі визначено строк оплати за товар та умови поставки CFR Gdansk, Польща. На виконання вказаного контракту на митну територію України через поручні судна на адресу в названому порту відвантаження ТОВ «ТД «СОКІЛ» було здійснено поставку товару.

Факт відвантаження продавцем товару покупцю на виконання додатку № 47 від 01.11.2024 року «Специфікація» до контракту № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 року та вказаного вище інвойсу підтверджується експортною декларацією країни відправлення та коносаментом № 285111550 від 12.12.2024 року, автотранспортною накладною (CMR) № 7954 від 14.03.2025.

З метою митного оформлення товару, імпортованого на підставі вищевказаного Контракту, Позивач надав до Львівської митниці Державної митної служби України електронну митну декларацію ІМ 40 АА № 25UA69U6 від 20.03.2025 року з документами на підтвердження заявленої митної вартості.

20.03.2025 року позивач надав до відповідача електронну митну декларацію ІМ 40 АА № 25UA69U6 на товар: гербіцид Герб 900 КЕ, 3,29 дол. США за л/1, та наступні документи: сертифікат якості без номеру від 03.12.2024, пакувальний лист № PET8-ML-1179226 від 27.12.2024, інвойс № PET8-SZ-1180063 від 27.12.2024, коносамент № 285111550 від 12.12.2024 року, автотранспортна накладна (CMR) № 7954 від 14.03.2025, сертифікат про походження товару №25С3100А7811/00006 від 09.01.2025, рахунок-фактура № СФ-43299 від 17.03.2025, довідка про транспортні витрати № 21747 від 17.03.2025, контракт № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 року, додаток № 47 від 01.11.2024 року «Специфікація», внутрішній договір складського зберігання № 01/02-23 МС від 01.02.23 по 31.12.27, ліцензійний договір на використання об`єкта права інтелектуальної власності № 02/01-ТДС/ЛТД-ліц. Від 02.01.25 по 31.12.26, договір транспортного експедирування № 2512 від 01.01.2025, посвідчення А09938 з 30.03.23 по 31.12.32, копія митної декларації країни відправлення № 04875341 від 10.12.2024.

Позивач вказує, що у цій декларації митну вартість було заявлено за першим (основним) методом визначення вартості у розмірі 2 630 466 грн. 53 коп., яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 60 667,60 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 108 332 грн. 40 коп.

За результатами митного контролю, керуючись вимогами ч.2, ч. 3, ч.4 ст.53, ст. ст. 54, 57 МК України, Відповідачем надісланий запит про надання додаткових документів від 20.03.25, а саме: 1) договір із третіми особами про поставку товарів, пов`язаний з основним договором; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг по контракту; 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 9) страхові документи (за наявності).

20.03.2025 декларантом надані наступні додаткові документи митному органу: висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 511 від 21.03.2025, калькуляцію від 25.03.2025, прайс-лист від 01.11.2024, копію митної декларації країни відправлення № 04875341 від 10.12.2024.

25.03.2025р. позивачу було відмовлено у митному оформленні товару, видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 25.03.2025 року № UA209120/2025/000014.

Щодо другої партії товару позивач зазначає та підтверджується матеріалами справи, що 04.02.2019 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТОРГОВИЙ ДІМ «СОКІЛ» (Україна, покупець) та Peters & Burg Kft (Угорщина, продавець) укладений контракт № С-4 купівлі продажу товару.

Продавець надіслав на адресу покупця прайс лист від 01.11.2024 року, згідно якого фірма Peters & Burg Kft пропонує до поставки протягом 2024-2025 року наступні препарати: гербіцид Герб 900 КЕ, 3,29 дол. США за л/1, вказані ціни діють на умовах поставки CFR Gdansk, Польща.

На виконання контракту № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 року сторонами підписано додаток № 47 від 01.11.2024 року «Специфікація» згідно якого виходить, що загальна кількість до поставки Товару складає: гербіцид Герб 900 КЕ, 3,29 дол. США за л/1, кількість товару 60 000, загальна вартість у дол. США 197 400,00 та продавцем було виставлено ТОВ «ТД «СОКІЛ» інвойс № PET8-SZ-1180065 від 27.12.2024.

У вказаному інвойсі визначено строк оплати за товар та умови поставки CFR Gdansk, Польща. На виконання вказаного контракту на митну територію України через поручні судна на адресу в названому порту відвантаження ТОВ «ТД «СОКІЛ» було здійснено поставку товару.

Факт відвантаження продавцем товару покупцю на виконання додатку № 47 від 01.11.2024 року «Специфікація» до контракту № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 року та вказаного вище інвойсу підтверджується експортною декларацією країни відправлення та коносаментом № 285111550 від 12.12.2024 року, автотранспортною накладною (CMR) № 5456 від 14.03.2025.

З метою митного оформлення товару, імпортованого на підставі вищевказаного Контракту, Позивач надав до Львівської митниці Державної митної служби України (далі «відповідач») електронну митну декларацію ІМ 40 АА № 25UA60U0 від 10.04.2025 року з документами на підтвердження заявленої митної вартості.

10.04.2025 року позивач надав до відповідача електронну митну декларацію ІМ 40 АА № 25UA60U0 на товар: гербіцид Герб 900 КЕ, 3,29 дол. США за л/1, та наступні документи: сертифікат якості без номеру від 03.12.2024, пакувальний лист № PET8-ML-1179228 від 27.12.2024, інвойс № PET8-SZ-1180065 від 27.12.2024, коносамент № 285111550 від 12.12.2024 року, автотранспортна накладна (CMR) № 5456 від 14.03.2025, сертифікат про походження товару № 24С3100А7811/50145 від 31.12.2024, рахунок-фактура № СФ 43359 від 21.03.2025, довідка про транспортні витрати № 21749 від 21.03.2025, контракт № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 року, додаток № 47 від 01.11.2024 року «Специфікація», додаткова угода № 11 від 15.01.2024, додаткова угода № 5 від 18.12.2020, додаткова угода № 15 від 03.02.2025, додаткова угода № 7 від 31.12.2022, внутрішній договір складського зберігання № 01/02-23 МС від 01.02.2023, ліцензійний договір на використання об`єкта права інтелектуальної власності № 02/01-ТДС/ЛТД-ліц. від 02.01.25 по 31.12.26, договір транспортного експедирування № 2512 від 01.01.2025, посвідчення А09938 з 30.03.23 по 31.12.32.

Позивач вказує, що у цій декларації митну вартість було заявлено за першим (основним) методом визначення вартості у розмірі 2 612 341 грн. 16 коп., яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 60 667,60 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 108 279 грн. 90 коп.

За результатами митного контролю, керуючись вимогами ч.2, ч. З, ч.4 ст.53, ст. ст. 54, 57 МК України, Відповідачем надісланий запит про надання додаткових документів від 10.04.25 як і по 1 партії товару, за пп.1-8 ч.3 ст.53 МК України.

10.04.2025 декларантом надані наступні додаткові документи митному органу: висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 511 від 21.03.2025, калькуляцію від 25.03.2025, прайс-лист від 01.11.2024, копію митної декларації країни відправлення № 04875341 від 10.12.2024 та цю ж декларацію з перекладом на українську мову.

14.04.2025р. позивачу було відмовлено у митному оформленні товару, видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14.04.2025 року № UA209120/2025/000025.

Щодо третьої партії товару позивач зазначає та підтверджується матеріалами справи, що 04.02.2019 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТОРГОВИЙ ДІМ «СОКІЛ» (Україна, покупець) (далі «позивач», «ТОВ «ТД «СОКІЛ») та Peters & Burg Kft (Угорщина, продавець) укладений контракт № С-4 купівлі продажу товару (далі «контракт»).

Продавець надіслав на адресу покупця прайс лист від 01.11.2024 року, згідно якого фірма Peters & Burg Kft пропонує до поставки протягом 2024-2025 року наступні препарати: гербіцид Герб 900 КЕ, 3,29 дол. США за л/1, вказані ціни діють на умовах поставки CFR Gdansk, Польща.

На виконання контракту № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 року сторонами підписано додаток № 47 від 01.11.2024 року «Специфікація» згідно якого виходить, що загальна кількість до поставки Товару складає: гербіцид Герб 900 КЕ, 3,29 дол. США за л/1, кількість товару 60 000, загальна вартість у дол. США 197 400,00 та продавцем було виставлено ТОВ «ТД «СОКІЛ» інвойс № PET8-SZ-1180064 від 27.12.2024.

У вказаному інвойсі визначено строк оплати за товар та умови поставки CFR Gdansk, Польща. На виконання вказаного контракту на митну територію України через поручні судна на адресу в названому порту відвантаження ТОВ «ТД «СОКІЛ» було здійснено поставку товару.

Факт відвантаження продавцем товару покупцю на виконання додатку № 47 від 01.11.2024 року «Специфікація» до контракту № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 року та вказаного вище інвойсу підтверджується експортною декларацією країни відправлення та коносаментом № 285111550 від 12.12.2024 року, автотранспортною накладною (CMR) № 6476 від 14.03.2025.

З метою митного оформлення товару, імпортованого на підставі вищевказаного Контракту, Позивач надав до Львівської митниці Державної митної служби України (далі «відповідач») електронну митну декларацію ІМ 40 АА № 25UA18U1 від 27.05.2025 року з документами на підтвердження заявленої митної вартості.

27.05.2025 року позивач надав до відповідача електронну митну декларацію ІМ 40 АА № 25UA18U1 на товар: гербіцид Герб 900 КЕ, 3,29 дол. США за л/1, та наступні документи: сертифікат якості без номеру від 03.12.2024, пакувальний лист № PET8-ML-1179227 від 27.12.2024, інвойс № PET8-SZ-1180064 від 27.12.2024, коносамент № 285111550 від 12.12.2024 року, автотранспортна накладна (CMR) № 6476 від 14.03.2025, сертифікат про походження товару № 25С3100А7811/00005, рахунок-фактура № СФ-43426 від 24.03.2025, довідка про транспортні витрати № 21750 від 24.03.2025, контракт № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 року, додаток № 47 від 01.11.2024 року «Специфікація», », внутрішній договір складського зберігання № 01/02-23 МС від 01.02.23 по 31.12.27, ліцензійний договір на використання об`єкта права інтелектуальної власності № 02/01-ТДС/ЛТД- ліц. Від 02.01.25 по 31.12.27, договір транспортного експедирування № 2512 від 01.01.2025, посвідчення А09938 з 30.03.23 по 31.12.32.

Позивач вказує, що у цій декларації митну вартість було заявлено за першим (основним) методом визначення вартості у розмірі 2 630 274 грн. 50 коп., яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 60 667,60 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 108 279 грн. 90 коп.

За результатами митного контролю, керуючись вимогами ч.2, ч. 3, ч.4 ст.53, ст. ст. 54, 57 МК України, Відповідачем надісланий запит про надання додаткових документів від 27.05.25 як і по 1,2 партії товару, за пп.1-8 ч.3 ст.53 МК України.

27.05.2025 декларантом надані наступні додаткові документи митному органу: висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 511 від 21.03.2025, калькуляцію від 25.03.2025, прайс-лист від 01.11.2024, копію митної декларації країни відправлення № 04875341 від 10.12.2024 та цю ж декларацію з перекладом на українську мову.

27.05.2025р. позивачу було відмовлено у митному оформленні товару, видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27.05.2025 року № UA209120/2025/000055.

Позивач вказує, що незважаючи на надані документи, відповідачем були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів, якими визначено більшу митну вартість товару, ніж заявлена позивачем.

З метою уникнення простою транспорту та необхідністю подальшої реалізації товару позивач вимушений був оформити товар за ціною, визначеною митним органом, під гарантію за ст.55 МКУ: 1) у строк до 24.06.25 за ЕМД ІМ 40 АА № 25UA5U0 від 26.03.2025; 2) у строк до 13.07.2025 за ЕМД ІМ 40 АА № 25UA35U7 від 14.04.2025; 3) у строк до 27.08.2025 за ЕМД ІМ 40 АА № 25UA85U3 від 29.05.2025.

Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями про коригування митної вартості товарів та Картками відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

За змістом частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.

Положеннями частини 7 статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

За змістом частини 8 статті 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених МК України для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів, зокрема митна вартість товарів та метод її визначення.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом частин 1, 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII та главою 8 цього Кодексу.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

За змістом частин 1-3 статті 57 МК України передбачають, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті

За змістом частини 5 статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з частиною 10 статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності.

Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Частиною 2 статті 58 МК України встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини 1 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За змістом пункту 1 частини 4 статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Пунктами 1, 2 частини 5 статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, і у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 53 МК України у визначених МК України випадках декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. При цьому вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в статті 53 МК України заборонено.

Водночас частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що у випадках коли документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до пункту 3 частини 5 статті 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

За змістом частин 1-2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Статтею 64 МК України встановлено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

У разі якщо митним органом застосовується стаття 64 МК України, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

З вищевказаних норм МК України вбачається, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів та розрахунків, поданих декларантом, а також відсутність обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо протиправності рішень про коригування митної вартості та доводам відповідача, покладеним в основу прийнятих спірних рішень, суд зазначає таке.

З приводу аргументу митного органу в усіх трьох рішеннях про те, що: «відповідно до п 4.1 Договору від 04.02.2019 № С-4 ціна товару визначається у доларах США та включає: вартість товару, тари, упаковки, маркування. Однак, у специфікації № 47 від 01.11.2024 до договору не зазначені відомості щодо вартості тари, упаковки та маркування», суд зазначає наступне.

Відповідно до п.4.1 Контракту ціна товару визначається в доларах США (USD) та включає: вартість товару, тари, упаковки, маркірування. Усі цінові показники за Контрактом зазначаються у Специфікації. У додатку № 47 від 01.11.2024 року «Специфікація» до контракту № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 року вказано кількість, ціну, одиницю виміру товару гербіциду Герб 900 КЕ, а безпосередньо в ціну товару вже включено вартість товару, тари, упаковки, маркування.

Відповідно до п.8.1 Контракту, пакування, в якому відвантажується товар повинно забезпечувати, за умови належного поводження з вантажем, цілісність товарів при транспортуванні та зберіганні.

Згідно з п.8.2 Контракту, товар поставляється в оригінальній упаковці, а саме, у пластмасових каністрах ємністю 1л, 5л, 10л, 20л, 100л, 200л, пакетах, а також у картонних коробках.

Згідно з п.8.3 Контракту, тара та пакування входить до вартості товару та не повертається.

Позивач надав митному органу під час процедури митного оформлення калькуляцію від 25.03.2025 року, в якій зазначено, що ціна товару гербіциду Герб 900 КЕ складається з самого товару 3,00 доларів США, витрати на митне оформлення та зберігання на складі 0,07 доларів США, транспорт 0.1 доларів США, та інші витрати 0,12 доларів США (тара, упаковка).

Тобто, продавець і покупець в Контракті чітко узгодили між собою, що вартість тари (упаковки), а також маркування товару включається до ціни товару, яка підлягає сплаті.

Згідно зі статтею 685 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар у тарі та в упаковці, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу або не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.5 ст.242 КАС України).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду в Постанові від 01 квітня 2021 року по справі № 910/5447/20 виходить, що за відсутності законодавчої вказівки щодо оплати тари та (або) упаковки товару слід виходити з того, що обов`язок продавця щодо належного затарювання та (або) упаковки товару встановлено диспозитивною нормою. А відтак, якщо інше не передбачено умовами договору, продавець зобов`язаний відповідно до законодавчих приписів затарювати та (або) упаковувати товар без стягнення будь-якої додаткової плати. Його витрати на тару та (або) упаковку товару включаються до ціни договору купівлі-продажу. Диспозитивний характер норми частини 1 статті 685 Цивільного кодексу України дозволяє на умовах конкретного договору встановлювати інший порядок, у тому числі й оплату витрат продавця на затарювання та (або) упакування товару.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 01 березня 2023 року в справі № 420/18880/21 (адміністративне провадження № К/990/36541/22) дійшов обґрунтованого висновку, що за умовами Договору, пакування не оплачувалося покупцем окремо від ціни товару, з огляду на що посилання митного органу на відсутність у поданих декларантом до митного оформлення документах будь-якої інформації щодо включення/не включення вартості упаковки (пакування) до складових митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів є безпідставними.

Такий підхід щодо застосування положень МК України демонструвався Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 09 листопада 2022 року у справі № 815/2162/17, від 17 січня 2023 року у справі №160/7901/18 та від 18 грудня 2019 року у справі №160/8775/18.

Також, у Постанові від 23.10.2018р. по справі № 826/19038/13-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вірно зазначив те, що вартість упаковки та вартість пакувальних матеріалів включена у вартість товару, що виключає необхідність у її підтвердженні декларантом під час митного оформлення товару в контексті положень

пункту "в" частини десятої статті 58 Митного кодексу України.

Враховуючи, що умовами поставки обов`язок пакування покладається на постачальника товару та при поставці товару витрати з упаковки та пакування включено до вартості товару, а під час митного оформлення документів не встановлено додаткових витрат на упаковку чи використання пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із упакуванням (упаковка включена у ціну товару). Витрати на пакування не є складовими митної вартості та не підлягають додаванню декларантом з метою визначення митної вартості товару, та не можуть вплинути на правильність визначення митної вартості.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в Постанові від 30.07.2024 року у справі № 420/32440/23 (провадження № К/990/22352/24).

Таким чином, висновки митного органу про те, що декларантом, не надано митному органу відомостей про включення пакування та маркування товару до митної вартості та що у специфікації не зазначені відомості щодо вартості тари, упаковки, маркірування, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки включення таких складових до ціни (вартості) товару передбачено

самим контрактом та специфікацією до нього.

Згідно п.3.1 контракту № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 року передбачено, що у кожному випадку умови поставки указуються в інвойсі.

У коносаментах та інвойсах за всіма трьома партіями товару зазначено, що умови поставки товару CFR Gdansk, Польща.

Згідно правил Інкотермс - 2010 за умов поставки CFR, COST AND FREIGHT (... named port of destination), ВАРТІСТЬ І ФРАХТ (... назва порту призначення), Термін "вартість і фрахт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження.

Продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які

додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки,

переходять з продавця на покупця.

Термін CFR зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 815/4215/17 (адміністративне провадження № К/9901/47801/18) дійшов правового висновку про те, що: «CFR (абревіатура від Cost and Freight, в перекладі - "вартість і фрахт") умови поставки, що входять в загальні міжнародні правила Інкотермс 2010. При цьому продавець зобов`язаний повністю оплатити витрати, викликані доставкою вантажу від пункту поставки (місця виробництва, заводу і т.д.), завантаженням товару на борт судна і транспортуванням вантажу в порт призначення, зазначений в договорі.

Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що ціна товару, що поставляється, вже включає в себе вартість упаковки та маркування».

Таким чином, за умов поставки CFR згідно з Правилами Інкотермс вартість упаковки, тари, маркування входить у загальну ціну товару, про що зазначено в контракті та інвойсі до нього.

З приводу аргументу митного органу в усіх трьох рішеннях про те, що «У рахунках - фактурах від 17.03.2025 № СФ-43299, від 24.03.2025 № СФ-43426 зазначено, що вони дійсні до сплати до 21.03.25, до 28.03.25 та відповідачу не надано платіжні документи про це»; - «Відповідно до п.3 договору про перевезення від 01.01.2025 № 2512 послуги експедитора оплачується клієнтом на умовах 100% передоплати, якщо інше не зазначено у заявці на перевезення, проте платіжні документи щодо сплати транспортних витрат та заявку на перевезення декларантом не надано»; - «Декларантом не враховані під час розрахунку митної вартості товару витрати на його страхування під час перевезення морським видом транспорту».

Суд зазначає, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати, так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом.

Митний кодекс (ст. 53 МКУ) чітко визначає перелік обов`язкових документів. Заявка не входить до цього переліку, і митниця не має права вимагати її подання, зокрема й платіжні документи щодо сплати транспортних витрат.

Заявка-замовлення на перевезення не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару. Також варто зазначити, що на законодавчому рівні відсутнє визначення складових (реквізитів) заявки до договору.

Згідно зі ч.2 ст.53 Митного кодексу України, витрати на транспортування можуть підтверджуватися будь-якими документами, що дозволяють їх ідентифікувати.

Декларант надав митному органу повний та вичерпний пакет документів, що підтверджують транспортні витрати: договір транспортного експедирування № 2512 від 01.01.25, рахунки-фактури № СФ-43299 від 17.03.2025, № СФ 43359 від 21.03.2025, № СФ-43426 від 24.03.2025, довідки про транспортні витрати № 21747 від 17.03.2025, № 21749 від 21.03.2025, № 21750 від 24.03.2025, експортні декларації країни виробника.

В свою чергу, при поданні митної декларації декларантом було надано документи, що підтверджують вартість товару за ціною договору (контракту) та не містять числових розбіжностей.

У відповідності до ч. 1, 2 статті 53 МКУ декларантом разом з митними деклараціями були подані всі документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Наказ Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» від 24.05.2012 №599 визначає, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

До зазначених документів може належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно- експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів.

Вказаний наказ Мінфіну визначає наявність рахунок-фактури достатнім документом, що підтверджує вартість транспортних послуг.

Частини 2 та 3 статті 53 Митного кодексу України не визначають заявку на перевезення документом, що обґрунтовує заявлену митну вартість та повинен безумовно чи на вимогу митниці подаватися до митного контролю.

Згідно з ч.4,5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Аналогічна позиція щодо вимагання від імпортерів надання заявки на перевезення висловлена Верховним Судом у постанові від 16.11.2018 у справі №813/1012/17, а саме: «… серед документів, перелічених у ч. 2 ст. 53 МК України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки така не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість.».

Обґрунтовуючи заявлені транспортні витрати позивачем до митного контролю було подано договір на перевезення, рахунки-фактури про надання транспортно- експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно- експедиційні послуги, договір транспортного експедирування, довідку про транспортні витрати.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду досліджував питання доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення згідно умов МК України, зокрема у постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 вказано: «Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/ або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів».

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові від 07.07.2023р. по справі № 803/718/17 Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду.

Таким чином, декларантом було надано весь пакет товаросупровідних документів, які підтверджують транспортні витрати.

Наказ Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» від 24.05.2012 №599 визначає, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом достатньо надати рахунок- фактуру.

Платіжні документи не мають прямих зв`язків із ціною (митною вартістю), а рахунок-фактура й довідка вже виконують функцію підтвердження транспортних витрат. При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №815/329/17, фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

У Постанові від 28.04.2023 року по справі № 200/9362/20-а Верховний Суд дійшов обґрунтованого висновку, що: «…Суд не приймає посилання митного органу на ненадання позивачем документів на підтвердження сплати рахунку-фактури (інвойса), оскільки ненадання таких документів у разі несплати рахунку за товар не може бути підставою для сумнівів саме у правильності визначення митної вартості товару, про що правильно зазначили судові інстанції».

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі N 200/6521/20-а, від 25 травня 2021 року у справі N 200/7957/20-а, від 11 листопада 2021 року у справі N 200/6403/20-а, від 27 січня 2022 року у справі N 200/6413/20-а.

Щодо витрат на страхування під час перевезення морським видом транспорту позивач зазначає, що згідно ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За умовами договору транспортного експедирування № 2512 від 01.01.2025 не передбачено страхування під час перевезення товару морським видом транспорту без погодження (замовлення) клієнтом.

У заявках на перевезення вантажу морським транспортом по трьом партіям до договору транспортного експедирування № 2512 від 01.01.2025 не міститься доручення Клієнта на страхування.

У довідках про транспортні витрати № 21747 від 17.03.2025, № 21749 від 21.03.2025, № 21750 від 24.03.2025, безпосередньо зазначено митному органу, що страхування не здійснювалось (до них рахунки-фактури № СФ-43299 від 17.03.2025, № СФ 43359 від 21.03.2025, № СФ-43426 від 24.03.2025).

У довідках про транспортні витрати № 21747 від 17.03.2025, № 21749 від 21.03.2025, № 21750 від 24.03.2025 передбачено: компенсація портових витрат за межами України, послуги з міжнародного перевезення за маршрутом, транспортно-експедиторське обслуговування по території України (У т.ч ПДВ (20%) 1 050,00 грн.), а тому аргумент митного органу про те, що «відповідна сума стосується послуг на всьому маршруті переміщення вантажу» є необґрунтованим.

Таким чином, позивач під час розрахунку митної вартості врахував всі витрати експедитора за межами території України, в тому числі витрати експедитора у складі витрат на «транспортно-експедиторське обслуговування за межами державного кордону України». Окремо експедитором виокремлено витрати на «експедиторську винагороду» в межах території України у відповідних довідках про транспортні витрати та рахунках.

Крім того, місцем надання експедиторських послуг відповідно до підпункту (ж) пункту 186.3 статті 186 Податкового кодексу України є місце реєстрації отримувача послуг.

Оскільки ТОВ «ТД «СОКІЛ» зареєстроване на території України, то експедиторські послуги по всьому маршруту перевезення вважаються наданими на території України, а тому, не підлягають включенню до митної вартості товару.

За вищенаведеного, можна дійти висновку, що митний орган не ознайомлювався належним чином з наданими декларантом документами по транспортним витратам за перевезенням товару, що вказує на безпідставність витребування додаткових документів митним органом без належного обґрунтування.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 804/7882/16 (касаційне провадження № К/9901/49318/18) про те, що: «…У заявці на перевезення вантажу морським транспортом від 15.05.2014 №6990/55198 не міститься доручення на страхування. В судовому засіданні в суді першої інстанції представник позивача підтвердив, що доручення експедитору на здійснення страхування вантажу не надавалося.

…Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що твердження відповідача щодо неможливості перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості товару є такими, що не ґрунтуються на законодавстві та спростовується наданими позивачем документами».

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в Постанові від 16.09.2022 року у справі № 200/6506/20-а (адміністративне провадження N К/9901/36393/20) дійшов висновку, що митниця дійшла помилкового висновку про необхідність надання позивачем банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, оскільки частиною 4 ст. 53 Митного кодексу України передбачено надання наведених документів за їх наявності.

У Постанові від 15.02.2023 року у справі № 815/2552/16 Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду зазначив, що: «відхилені посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості».

Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в Постанові від 21.03.2023 року у справі № 815/5817/17 (касаційне провадження N К/9901/55119/18).

З приводу аргументу митного органу по 2 та 3 партії товару про те, що рахунки від 21.03.2025 № СФ-43359, від 24.03.2025 № СФ-43426 містить відомості щодо вартості перевезень до перетину кордону України та після його перетину, які сформовані з порушенням принципів пропорційного розподілу», суд зазначає наступне.

Декларант перевезення вантажу у контейнерах за маршрутом порт Гданськ (Польща) -с. Добряни, Львівська обл.(Україна) уклав договір транспортного експедирування № 2512 від 01.01.2025 з ТОВ «ТГЛ Україна».

Згідно з ч. 1, 3 ст. 929 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання є вільними щодо вибору контрагента, укладання з ними господарського договору та визначення змісту такого договору.

Відповідач у власних рішеннях про коригування митної вартості товарів посилається на обов`язковість застосування суб`єктами господарювання на території України методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України N 65 від 05.02.2001 (далі Методичні рекомендації N 65).

Отже, п.2 Методичних рекомендацій N 65 передбачено, що рекомендації можуть застосовуватись для цілей планування, ведення обліку і калькулювання собівартості перевезень вантажів і пасажирів, робіт і послуг, пов`язаних з транспортним процесом, як на транспортних підприємствах, так і на інших підприємствах, що виконують зазначені роботи (послуги), незалежно від форм власності і підпорядкування, але з врахуванням технологічних і організаційних особливостей кожного підприємства.

Відтак, зазначений нормативний акт має рекомендаційний характер та не є обов`язковими для застосування суб`єктами господарювання під час здійснення своєї підприємницької діяльності.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 24 грудня 2020 року у справі N 814/2980/15 (адміністративне провадження N К/9901/13620/18), зазначивши: «Методичні рекомендації з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 N 65, на які посилається відповідач, носять

рекомендаційний характер».

Зі змісту договору транспортного експедирування № 2512 від 01.01.2025 не вбачається використання ТОВ «ТГЛ Україна» зазначених Методичних рекомендації N 65 під час формування вартості наданих послуг.

Витрати на транспортування підтверджені документально, до митного органу подано наступні документи: договір про надання транспортно-експедиційних послуг, рахунки-фактури, довідки про транспортні витрати.

При цьому під час формування вищевказаних довідок про транспортні витрати та рахунків-фактур ці рекомендації не враховувались, а відтак посилання митного органу на порушення "принципів" розподілу транспортних витрат, які зазначені у методичних рекомендаціях, не можуть вважатися обґрунтованими та доведеними.

Отже, надані документи надають можливість встановити розмір транспортних витрат, у тому числі витрат транспортування оцінюваного товару до кордону України, які є складовою митної вартості, узгоджуються між собою та розбіжностей не містять.

З приводу аргументу митного органу в усіх трьох рішеннях про те, що у додатково наданій експортній декларації країни відправлення № 04875341 від 10.12.2024 та наданих документах до митного контролю відправником товару виступає Shanghai chengqiao international trade C.o.. Ltd, проте в графі 2 електронної митної декларації відправник - Shanghai сheng bridge international trade Co.,Ltd, суд зазначає наступне.

Надана позивачем при декларуванні декларація країни експортера № 04875341 від 10.12.2024 з Китаю до України має форму електронного документа та містить усі необхідні ідентифікатори створення цього електронного документу країною відправлення (зокрема штрих-кодовий ідентифікатор), що в свою чергу надає митному органу право, відповідно до приписів п.5 ч.5 ст.54 МКУ, перевірити її автентичність, а в разі наявності відповідних сумнівів, звернутися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості, а не покладати на декларанта не передбачені законодавством обов`язки щодо підтвердження виконання уповноваженими установами інших країн встановлених ними процедур.

Згідно п.3.1 контракту № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 року передбачено, що у кожному випадку умови поставки указуються в інвойсі, а за цими трьома партіями товару поставка товару здійснювалася на умовах CFR.

Згідно п.6.3 контракту № С-4, до товаросупровідних документів належать: інвойси, СМР, коносаменти, тощо.

Разом з ЕМД ІМ 40 АА № 25UA60U0 від 10.04.2025 року декларантом надано митному органу додаткову угоду № 7 від 31.12.22 до контракту № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019, в якій зазначено, що розділ 3 п.3.5 викладено в новій редакції: Відправником товару за контрактом також можуть бути інші довірені особи.

В такому разі дані про відправників мають бути зазначені в супровідних документах (інвойсах, пакувальних листах, СМР, морських коносаментах, тощо).

Згідно правил Інкотермс 2010, традиційно бортовий коносамент є єдиним прийнятним документом, який може надавати продавець відповідно до термінів CFR і CIF. Коносамент виконує три важливі функції, як-от: - доказ поставки товару на борт судна; - доказ укладення договору перевезення; - засіб передання прав на товар у дорозі іншій стороні шляхом передачі їй паперового документа. Інші транспортні документи, крім коносаменту, будуть виконувати перші дві з зазначених функцій, але не матимуть впливу на процес доставки товару в місце призначення й не даватимуть можливості покупцю продати товар у дорозі шляхом передачі документів своєму покупцю. Натомість, інші транспортні документи вказуватимуть сторону, що має право на одержання товару в місці призначення.

Транспортні документи повинні засвідчувати не тільки доставку товару перевізнику, але й те, що товар, наскільки може підтвердити перевізник, був отриманий у повній справності й доброму стані.

За умов поставки CFR згідно правил Інкотермс 2010, продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення.

Згідно із ч.2 ст.53 МК України, митна вартість підтверджується за ціною договору, інвойсами, рахунками-фактурами, тощо. Експортну декларацію можна враховувати лише як додаткове джерело, супровідний документ.

Розбіжність у найменуванні відправника між експортною декларацією та супровідними документами (інвойс, коносамент, CMR) є формальною, оскільки всі документи підтверджують єдину операцію постачання товару.

Митний орган мав діяти у відповідності до принципу доброчесності (favor debitoris), згідно п.8 ч.1 ст.8 МК України, тобто при незначній розбіжності тлумачити її на користь декларанта.

Відносно заповнення граф експортної декларації № 04875341 від 10.12.2024: у графі «відправник» був указаний Агент- форвардер продавця, що займається оформленням вантажу саме у порту Китаю.

Відповідно до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, який затверджений Наказом Мінфіну України № 651 від 30.05.2012 року, в графі 33 зазначається код товару згідно з УКТ ЗЕД - Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності.

Так, експортна декларація країни виробника - це документ, оформлений в країні експорту товару в Угорщині у відповідності до законодавства Угорщини, без застосувань норм українського законодавства.

Водночас правильність оформлення митних документів продавцем-експортером не може впливати на право покупця визначити митну вартість товарів при імпорті за ціною контракту і не може слугувати підставою для сумнівів у заявленій митній вартості.

Експортна митна декларація містить достатньо відомостей, які дозволяють її ідентифікувати як товаросупровідний документ конкретної поставки товару номерів контейнерів MRSU0255456, HASU1076476, GLDU5477954 повністю співпадає та зазначений: в інвойсах № PET8-SZ-1180063, № PET8-SZ-1180064, № PET8-SZ-1180065 від 27.12.2024, в рахунках фактурах № СФ-43299 від 17.03.2025, № СФ 43359 від 21.03.2025, № СФ-43426 від 24.03.2025, в коносаменті № 285111550 від 12.12.2024 року, також вага товару, умови поставки CFR, кількість одиниць, номер позиції, ціна товару, зазначений й номер контракту С-4.

Відповідно до приписів ст. 53 МК України експортна декларація не є документом, що підтверджує числові значення митної вартості товарів. Надана експортна декларація не може бути використана для підтвердження митної вартості товару, це лише додатковий товаросупровідний документ конкретної поставки товару, що містить інформацію про товар та шлях його прямування.

Надання позивачем додаткових документів за сформованим відповідачем переліком повинно забезпечувати можливість визначення останнім митної вартості товарів.

Зазначення відповідачем одночасно усіх можливих причин, що передбачені частиною 6 статті 54 Митного кодексу України, не можна вважати належним обґрунтуванням коригування митної вартості товарів та подальшої відмови у митному оформленні товарів.

Враховуючи вищезазначене, відповідач, обґрунтовуючи свою вимогу про надання додаткових документів, не зазначив, яким чином відомості саме про особу відправника товару, а не про місцезнаходження складу, з якого він відправлявся, впливають на заявлену митну вартість, та причини неможливості перевірки неправдивих, на його думку, відомостей, на підставі отриманих від уповноваженої особи документів, в т.ч. причину відмови взяти до уваги інформацію з CMR, коносаменту.

З урахуванням наведеного відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, які містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Позивач додатково долучає лист від 21.07.2025 продавця про те, що відносно заповнення деяких граф експортної декларації № 04875341 від 10.12.2024: графа «Відправник» був указаний Агент-форвардер продавця, що займається оформленням вантажу саме у порту Китаю.

З огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Сумніви митного органу у числових складових митної вартості товарів спростовані наданими до митного оформлення документами, а також проведеним судовим розглядом, що свідчить про необґрунтованість спірних рішень про коригування митної вартості, що має наслідком його скасування, так само як і спірних карток відмови як похідних позовних вимог.

Зазначення відповідачем додаткових документів, що передбачені частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, не можна вважати належним обґрунтуванням коригування митної вартості товарів та подальшої відмови у митному оформленні товарів.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2024 року по справі № 815/762/18 вказано, що «…Експортна декларація - це митний документ, що підтверджує експорт товарів з країн, законність вивезення продукції з країни-експортера і ввезення в країну-імпортер.

Судовими інстанціями установлено, що виявлені митним органом розбіжності по суті є формальними, несуттєвими та жодним чином не впливають на рівень заявленої митної вартості, відтак, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів скаржника, що подані позивачем документи не дозволяли у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни, є необґрунтованими та не відповідають встановленим фактичним обставинам справи».

З урахуванням приписів ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів, і має бути оформлена відповідно до чинного законодавства країни відправлення й, до того ж, не впливає на митну вартість як таку.

У наданій митній декларації країни відправлення від 10.12.2024 №04875341 (у т.ч. з перекладом на українську мову) митному органу зазначено, що у графі «спосіб транзакції» умовами поставки товару вказано вірно «CFR», а посилання митного органу на те, що вказано код « 3» є формалізованим та відповідач не проводив відповідні консультації з декларантом.

Зазначення коду 3 (FOB) у китайській експортній декларації не відповідає фактичним умовам поставки, визначеним у договорі купівлі-продажу (умови CFR).

Такий код має інформаційний характер і не змінює суті зобов`язань сторін, не впливає на визначену митну вартість товару декларантом, а також заповнювалася не декларантом (в Китаї).

Як вже було зазначено вище, згідно п.3.1 контракту № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 року передбачено, що у кожному випадку умови поставки указуються в інвойсі.

Також, умови поставки відображені в коносаменті та в контракті № С-4 купівлі -продажу товару від 04.02.2019 року в п.1.1 вказано умови поставки товару CFR.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач провів необхідну консультацію у належний спосіб.

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першогометоду відповідачем не спростована.

З приводу аргументу митного органу в усіх трьох рішеннях про те, що Висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 21.03.2025 № 511, прийнято до уваги митницею, але не може бути підставою для підтвердження митної вартості, суд зазначає наступне.

Позивач на виконання вимог п. 8 ч. 3 ст. 53 МК України надав відповідачу належним чином завірений висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 21.03.2025 № 511 як додатковий документ, в якому проведено аналіз відповідності цінових умов контракту № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 між ТОВ «ТД «СОКІЛ» (Україна) та компанією Peters & Burg Kft (Угорщина) поточній кон`юнктурі ринку.

Згідно з інвойсами № PET8-SZ-1180063, № PET8-SZ-1180064, № PET8-SZ-1180065 від 27.12.2024, Додатком № 47 від 01.11.2024 до контракту С-4, предметом імпорту є засіб захисту рослин, країна походження Китай. гербіцид Герб 900 КЕ, за ціною 3,29 дол. США за л/1, вказані ціни діють на умовах поставки CFR Gdansk, Польща.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги аналіз цінової інформації постачальників відповідної продукції, можна вважати, що рівень цін на засіб захисту рослин країна походження Китай. гербіцид Герб 900 КЕ, за ціною 3,29 дол. США за л/1, вказані ціни діють на умовах поставки CFR Gdansk, Польща, відповідає поточній кон`юнктурі ринку.

Джерела інформації: цінова інформація компанії Peters & Burg Kft (Угорщина), інтернет ресурси alibaba.com, agrotorg.in.ua, agroplant.com.ua, agro-trade.com.ua, та інші.

Більш того, у митного органу в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками на момент коригування митної вартості товарів по трьом партіям була наявна інформація про ЕМД ІМ 40 АА № 25UA12U6 від 27.02.25, за якою декларантом ТОВ «ТД «СОКІЛ» розмитнювався товар гербіцид Герб 900 КЕ, (ацетохлор) 900 г/л, по ціні 3,19 доларів США за літр, тобто за нижчою ціною, ніж по цим трьом партіям по справі.

При цьому, декларант зауважує, що експертний висновок носить консультаційний характер та по своїй суті є результатом практичної діяльності фахівця оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, а тому такий висновок може вказувати лише на можливу достовірність контрактної вартості товару, з урахуванням того, що розбіжностей з іншими документами, наданими при розмитненні, висновки експерта не містять.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в складі Касаційного адміністративного суду в Постанові від 31.07.2024 року у справі № 815/2564/18 (касаційне провадження N К/9901/25881/19).

Митний кодекс України не передбачає обов`язкового проведення оцінки товару суб`єктом оціночної діяльності з метою підтвердження заявленої митної вартості. Митним законодавством України не передбачено надання декларантом митниці будь-яких копій/витягів інформаційних джерел, що використовуються спеціалізованою експертною організацією при наданні експертного висновку.

Також, Митний кодекс України не передбачає надання декларантом висновків про здійснення аналізу цін на світовому ринку на ідентичні та подібні товари.

Документи подані декларантом за переліком, передбаченим частиною другою статті 53 МК України, а наведена в них інформація щодо митної вартості та її складових (кількісні та якісні характеристики товару, його ціни) не містить розбіжностей, піддається обчисленню і підтверджує ціну товару.

Згідно ч.2,3 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Таким чином, позивач зауважує на тому, що Верховний Суд у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, доки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

Національний стандарт №1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Державне підприємство «УКРПРОМЗОВНІШЕКСПЕРТИЗА» не є суб`єктом оціночної діяльності, не здійснює діяльність з оцінки майна та не здійснюєрецензування звітів про оцінку майна, тому не зобов`язане у своїй діяльності керуватися вищевказаним Стандартом.

Відповідно, висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 21.03.2025 № 511 не є результатом оцінки майна у розумінні ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001р. № 2658- III, тому не повинен відповідати вимогам Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003р. №1440. Такі поняття як «оцінка майна і майнових прав» та «цінова експертиза» не є тотожними.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.02.2019 у справі № 825/648/17, у постанові від 15.10.2024 у справі № 520/6058/24.

З приводу аргументу митного органу по 1 та 3 партії товару про те, що у наданих до митного оформлення документах відсутня інформація щодо способу здійснення оплати за товар, а умови здійснення платежу за товар не визначені», суд зазначає наступне.

Так дійсно, у п.5.1. контракту від 04.02.2019 року № С-4 зазначено, що платежі за Товар, визначені цим Контрактом, мають бути здійсненні у доларах США шляхом банківського переказу за поставлену партію Товару протягом 9 місяців з моменту реалізації Товару Продавцем, або шляхом передоплати.

Позивач вказує, що аргумент митного органу про відсутність інформації щодо способу здійснення оплати за товар є безпідставними та таким, що спростовується приписами п.5.1. контракту від 04.02.2019 року № С-4, в якому вказано відповідний спосіб: «у доларах США шляхом банківського переказу за поставлену партію Товару».

Доводи митного органу є недоцільними з огляду на те, що декларант не зобов`язаний надавати митному органу документ про передоплату чи після оплату на рахунок продавця відповідно до ч.2 ст.53 МК України й до умов Контракту, Специфікації до Контракту.

В інвойсах № PET8-SZ-1180063, № PET8-SZ-1180064, № PET8-SZ-1180065 від 27.12.2024 зазначено, що оплата здійснюється у відповідності до умов контракту.

В п.5.2 Контракту вказано, що у випадку попередньої сплати за товар терміни поставки такого товару не повинні перевищувати 120 календарних днів з дати передоплати.

Тобто, передплата за товар не є обов`язковою умовою згідно зазначеного пункту Контракту, що в свою чергу, фактично спростовує аргументи митного органу в частині не надання декларантом відомостей про здійснення/нездійснення передплати за товар на виконання вимог п.4 ч.2 ст.53 МКУ, оскільки оплата за товар на момент подання митної декларації не здійснювалась.

Слід звернути увагу на те, що згідно з умовами п.7.1 Контракту виходить наступне: товар повинен поставлятися протягом 14 календарних днів після отримання Продавцем по факсу письмової заявки від покупця. Датою поставки товару є дата прибуття товару на склад згідно п.3.1 Контракту. Товари поставляються завчасно погодженими партіями.

Відповідно до п.13.4 Контракту, цей Контракт набуває чинності з моменту його підписання і діє до моменту виконання зобов`язань у повному обсязі. Тобто, сторони Контракту передбачили строк дії Контракту - до моменту виконання зобов`язань з поставки товару, який здійснюється партіями за письмовими заявками від покупця.

Відповідно до п.13.8 Контракту, усі правовідносини, що виникають у зв`язку із цим Контрактом, які їм не врегульовані регулюються положеннями Конвенції Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу Товарів від 11 квітня 1980 року. Усі питання, що входять до сфери застосування названої Конвенції і які врегульовані в цьому контракті інакше, ніж це визначено Конвенцією, мають регламентуватися виключно положеннями цього Контракту, а не названою Конвенцією. У разі, якщо при застосуванні вищевикладених правил якесь питання залишається неврегульованим, то застосовуються норми чинного в Україні національного законодавства.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений частиною другою статті 53 Митного кодексу України, серед яких рахунок- фактура (інвойс).

Відповідно до вимог Розділу ІІІ Правил заповнення митної декларації затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. № 599, документальним підтвердженням заявленої вартості товару є рахунок-фактура (інвойс), зазначений у графі 4 ДМВ, або рахунок-проформа, який також зазначається в графі 4 ДМВ, банківські платіжні документи, якщо рахунок сплачено, договір (контракт) купівлі- продажу товару, а також інші документи, перелік яких наведено в статті 53 Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 30 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу Товарів від 11 квітня 1980 року (далі Конвенція), продавець зобов`язаний поставити товар, передати документи, що стосуються його, та передати право власності на товар відповідно до вимог договору та цієї Конвенції.

Згідно з ч.7 ст.180 Господарського кодексу України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №815/329/17, фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в Постанові від 16.09.2022 року у справі № 200/6506/20-а (адміністративне провадження N К/9901/36393/20) дійшов висновку, що митниця дійшла помилкового висновку про необхідність надання позивачем банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, оскільки частиною 4 ст. 53 Митного кодексу України передбачено надання наведених документів за їх наявності. Крім цього, витребувана відповідачем калькуляція надавалася позивачем разом і декларацією, у прийнятті якої відповідач відмовив.

Таким чином, декларантом надані митному органу для митного оформлення товару усі необхідні документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи містять достовірні числові дані, які підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України.

З приводу доводів митного органу в усіх трьох рішеннях щодо Джерел інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, суд зазначає наступне.

Митний орган у своїх рішеннях про коригування митної вартості зазначив, що керувався наступними джерелами інформації: митна декларація від 30.12.2024 № 24UA87U7, де митна вартість товару зі схожими характеристиками становить 3,8047 дол. США за кг.; мд № UA204150/004087 30.12.2024 де митна вартість товару зі схожими характеристиками становить 3,8047 дол. США/кг; митна декларація від 21.04.2025 № 25UA37U5, де митна вартість товару зі схожими характеристиками становить 3,70 дол. США за кг.

У свою чергу позивач звертає увагу, що у митного органу в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками на момент коригування митної вартості товарів по трьом партіям була наявна інформація про ЕМД ІМ 40 АА № 25UA12U6 від 27.02.25, за якою декларантом ТОВ «ТД «СОКІЛ» розмитнювався товар гербіцид Герб 900 КЕ, (ацетохлор) 900 г/л, по ціні 3,19 доларів США за літр, тобто за нижчою ціною, ніж по цим трьом партіям по справі (декларант навпаки по вищій ціні тепер закупив), проте відповідачем залишено це поза увагою.

Вказує, що дії митного органу такими, що суперечать принципам митної справи: законності; рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання; додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб; заохочення доброчесності.

Втім митний орган не обґрунтував відмову у визнанні задекларованої декларантом за основним методом митної вартості товару з огляду на те, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень.

Сторони господарського договору, а саме контракту № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 року, покупець і продавець у праві врегулювати відносини з купівлі-продажу товару на гербіцид Герб 900 КЕ на власний розсуд, керуючись принципами свободи договору, свободи підприємницької діяльності, тощо.

Тобто, сторони контракту № С-4 купівлі продажу товару від 04.02.2019 року самостійно визначають ціну товару у договірних правовідносинах відповідно до ситуації на світовому ринку, на ринку в Україні та Китаї, Угорщині, тощо, до тривалих господарських правовідносин між покупцем та продавцем (акції, пропозиції, сприятливі довгострокові умови співпраці, вплив сезонності на продаж товару гербіцидів, фунгіцидів, пестицидів, тощо).

Частинами першою та другою статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Аналізуючи співвідношення між актами цивільного законодавства і договором, Велика Палата Верховного Суду у пункті 7.7 постанови від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 зазначила таке: "Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Верховний Суд у постанові від 21.10.2021 р. у справі N 420/4820/19 вказав, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.

Рішення про коригування митної вартості не може бути визнане законним у разі, якщо відмінність у вартості попередньо імпортованих товарів є єдиною причиною для такого коригування.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товарів має містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.

Однак рішення відповідача не містили передбачених законодавством відомостей про підстави невизнання заявленої митної вартості. Водночас, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у запиті орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598).

Враховуючи викладене, задоволенню підлягають вимоги позивача про визнання протиправним та скасування Рішення про коригування митної вартості товарів від 25.03.2025 року № UA209000/2025/000092/2, прийняте Львівською митницею Державної митної служби України; визнання протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 12.04.2025 року № UA209000/2025/000111/2, прийняте Львівською митницею Державної митної служби України; визнання протиправним та скасування Рішення про коригування митної вартості товарів від 27.05.2025 року № UA209000/2025/000202/2, прийняте Львівською митницею Державної митної служби України.

Суд зазначає, що недоведеність відповідності закону рішень митниці про коригування митної вартості товару з невідворотною неминучістю призводить до виникнення правових підстав для визнання протиправними карток відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні товарів.

Оскільки прийняття відповідачем оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товару слугувало підставою для видання карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то визнання рішень про коригування митної вартості товару протиправними та їх скасування є підставою для визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення

Отже, позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При ухваленні рішення суд враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25000,00 грн., суд зазначає таке.

Позивачем на підтвердження витрат з оплати правової допомоги, понесених ним при розгляді позовної заяви в суді подано наступні документи: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ХВ №002242, посвідчення адвоката, ордер серія АХ №1272961, договір про надання правової допомоги №0207/25-ПД-01 від 02.07.2025.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, надаючи оцінку заявленому представником позивача клопотанню, суд зазначає, що положеннями ч.1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також, суд зазначає, що згідно із положеннями ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як визначено приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Аналіз долучених до заяви документів свідчить, що в рамках надання послуг за договором про надання правової допомоги позивачу було надано послуги з професійної правничої допомоги.

Враховуючи положення ст. 134 КАС України суд зазначає, що до витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу належать ті, що пов`язані із розглядом справи.

Суд зазначає, що враховуючи вищевикладене та оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19 та 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи складність справи та предмет позову, співмірність складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд приходить до висновку, що сума, заявлена позивачем щодо сплати професійної правничої допомоги не є співмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), у зв`язку з чим слід дійти висновку про те, що заявлена позивачем до відшкодування сума у розмірі 25000,00 грн. є обґрунтованою, а отже підлягає стягненню на користь позивача.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позову, відповідно до ст.139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову 15942,62 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ СОКІЛ до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 25.03.2025 року № UA209000/2025/000092/2, прийняте Львівською митницею Державної митної служби України.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 25.03.2025 року № UA209120/2025/000014, прийняту Львівською митницею Державної митної служби України.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 12.04.2025 року № UA209000/2025/000111/2, прийняте Львівською митницею Державної митної служби України.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 14.04.2025 року № UA209120/2025/000025, прийняту Львівською митницею Державної митної служби України.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 27.05.2025 року № UA209000/2025/000202/2, прийняте Львівською митницею Державної митної служби України.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27.05.2025 року № UA209120/2025/000055, прийняту Львівською митницею Державної митної служби України;

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України (вул. Костюшка Т., буд. 1, м. Львів, 79000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ СОКІЛ (вул. Промислова, буд. 22, с-ще Васищеве, Харківський р-н, Харківська обл., 62495, ) сплачений судовий збір у розмірі 15942,62 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок дві гривні 62 копійки).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України (вул. Костюшка Т., буд. 1, м. Львів, 79000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ СОКІЛ (вул. Промислова, буд. 22, с-ще Васищеве, Харківський р-н, Харківська обл.,62495, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 29 грудня 2025 року.

Суддя Бадюков Ю.В.