Справа № 335/12408/25
Суддя: Новасардова І. В.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: у складі головуючого судді Новасардової І.В., за участю секретаря судового засідання Барановської В.О. розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

До Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, відповідно до якого просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №6272934 від 03.12.2025 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що 03.12.2025 приблизно о 15:40 він керував автомобілем Tesla Model 3, д.н.з. НОМЕР_1 , коли був зупинений екіпажем патрульної поліції №102. Інспектори не повідомили жодної з підстав, прямо передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», які б надавали право на зупинку транспортного засобу. Як зазначив позивач, що під час спілкування йому було формально ознайомлено з певними відеоматеріалами, однак на жодному з них відсутня фіксація порушення саме автомобілем Tesla Model 3, д.н.з. НОМЕР_1 . Права, передбачені ст. 268 КУпАП, йому належним чином роз`яснені не були. Оскаржувану постанову у день її винесення не вручено. Про факт винесення відносно нього постанови дізнався із застосунку ДІЯ, після чого отримав копію постанови 08.12.2025 нарочно. Позивач зауважив суду, що оскаржувана постанова ґрунтується не на належних та допустимих доказах, а на припущеннях працівників патрульної поліції. Відсутні докази того, що зафіксований транспортний засіб є автомобілем позивача, відсутні докази ідентифікації водія, а також безперервної відеофіксації події. Таким чином, висновки відповідача зроблені шляхом логічних припущень, що прямо заборонено ст. 62 Конституції України. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Під час зупинки транспортного засобу позивач не надавав працівникам патрульної поліції свої персональні дані та не пред`являв документи, що посвідчують особу. Персональні дані були озвучені ним під час телефонної розмови з працівниками служби 102 виключно з метою виклику інспекторів відділу моніторингу патрульної поліції для негайної перевірки та оцінки законності дій екіпажу патрульної поліції №102. ОСОБА_1 прямо повідомив інспекторів екіпажу, що використання таких даних є порушенням ст. 32 Конституції України та Закону України «Про захист персональних даних», однак ці зауваження були проігноровані. Таким чином, особа позивача не була належним чином ідентифікована, а постанова складена з використанням персональних даних поза межами законної процедури. У зв`язку з чим, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА №6272934 від 03.12.2025 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а також повернути понесені судові витрати.

Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 19.12.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження із особливостями, встановленими ст. ст. 268-272, 286 КАС України. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву 5 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 19 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, яка подана в межах розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

22.12.2025 на адресу суду від представника Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області Малія О.М. надійшов відзив, відповідно до якого вимоги позивача вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначено, що під час несення служби 03.12.2025, поліцейським управління патрульної поліції під час несення служби у Запорізькій області під час несення служби, було зупинено транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом, порушив вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», а також на законну вимогу поліцейського не пред`явив документи, зазначені в п.2.1 ПДР України, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги пункту 2.4.а ПДР України. В ході розгляду справи, було роз`яснено та дотримано права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, згідно статті 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджується відеозаписом доданим до матеріалів справи. Відповідач звернув увагу суду на тому, що після виявлення факту порушення вимог Правил дорожнього руху України позивачем, поліцейським було встановлено особу правопорушника, ступінь його вини; позивачу були роз`яснені його права, якими користується особа, що притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи. При розгляді справи, позивача було ознайомлено з матеріалами справи. Жодних переконливих доводів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано. Поліцейським УПП в Запорізькій області ДПП, під час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, правильно зазначено адресу місця вчинення з прив`язкою до найближчої адреси будинку від місця скоєння правопорушення. Таким чином, пояснення ОСОБА_1 щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, не дотримання законності поліцейського управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності, що є неприпустимим. Крім того, відповідач звернув увагу на те, що вимоги ОСОБА_2 про визнання оскаржуваної постанови протиправною та незаконною, яка є взагалі незрозумілою, оскільки відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Можливість визнання при цьому дій та рішення суб`єкта владних повноважень незаконними, законодавець не встановлює, у зв`язку з чим, вважаємо, що позовні вимоги в цій частині не мають бути задоволені судом. В задоволенні позовних вимог позивачу просить суд відмовити в повному обсязі, проводити розгляд справи без участі представника.

24.12.2025 через систему «Електронний суд» на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивачем зазначено, що жоден із наданих відеозаписів не містить фіксації моменту адміністративного правопорушення позивачем. У матеріалах справи відсутня безперервна відеофіксація від моменту нібито вчинення правопорушення до моменту зупинки транспортного засобу. Відсутність такої фіксації унеможливлює встановлення причинно-часового зв`язку між діями водія та подальшою зупинкою, а отже і доведення події правопорушення. Ідентифікація транспортного засобу та особи водія здійснюється виключно після зупинки, а не в момент нібито вчинення правопорушення. Таким чином, відсутні докази, що саме транспортний засіб позивача та саме позивач як водій вчинили інкриміновані дії. Доводи відповідача ґрунтуються на логічних припущеннях, а не на фактичних даних, зафіксованих у встановленому законом порядку. Такий підхід суперечить статті 62 Конституції України, відповідно до якої всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. З відеозаписів убачається, що: підстава зупинки формулюється постфактум; заперечення позивача щодо відсутності доказів ігноруються; рішення про притягнення до відповідальності ухвалюється без реального дослідження обставин. Права, передбачені ст. 268 КУпАП, роз`яснюються формально та вже після фактичного прийняття рішення. З аналізу відеозаписів убачається, що персональні дані позивача (прізвище, ім`я, по батькові та інші ідентифікаційні відомості) були отримані працівниками поліції не від самого позивача, що свідчить про їх отримання з інших джерел до належної процесуальної ідентифікації особи. При цьому на відеозаписах зафіксовано, що: позивач не надавав свої персональні дані добровільно; згоди на їх обробку або використання не надавав; правові підстави отримання та використання таких даних не роз`яснювалися. Таким чином, персональні дані були фактично використані до встановлення особи водія у законний спосіб, що свідчить про порушення вимог законодавства про захист персональних даних та про поза процесуальний характер дій посадових осіб. Крім того, на відеозаписах зафіксовано, що позивач безпосередньо повідомляє інспекторів про незаконність отримання його персональних даних, однак належної реакції з боку працівників поліції не відбулося, що підтверджує ігнорування заявлених заперечень. Просить врахувати дані пояснень під час ухвалення рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані сторонами докази, та при дотриманні норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку.

Згідно ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.287 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено.

Згідно ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що повинно бути доведене шляхом надання доказів.

Предметом спору у даній справі є оскарження законності складеної інспектором Департаменту патрульної поліції в Запорізькій області постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6272934 від 03.12.2025, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Згідно з даними, що містяться у вказаній постанові водій ОСОБА_1 , 03.12.2025 о 15:46 год., у м. Запоріжжя, вул. Дніпровські Зорі 1 керуючи ТЗ порушив вимоги знаку 2.2 Проїзд без зупинки заборонено та на вимогу працівників поліції не надав посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на ТЗ, чим порушив вимоги п. 2.4 а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Пунктом 2.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР), передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.4 (а) ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух», якою передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка»), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

Як слідує з наданого відеозапису, позивача було зупинено працівниками поліції.

З відеозапису вбачається, що поліцейський відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» проінформував водія про причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, а також на вимогу водія надав для огляду відеозапису на якому, на переконання поліцейського, зафіксовано порушення позивачем ПДР, що і було причиною зупинки ТЗ.

Відповідач не надавав на вимогу патрульних посвідчення водія, мотивуючи це тим, що йому не пред`явили відеозапис, на якому зафіксовано порушення ПДР, та не згоден, оскільки з нього не можливо встановити, що саме його машина зафіксована на такому відео. Саме з цих підстав позивач не надав своє посвідчення водія.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Разом з тим суд зазначає, що позивач після оголошення йому причин зупинки і надання відеозапису повинен був надати посвідчення водія і в подальшому, реалізовуючи свої процесуальні права, мав право не погоджуватись з правопорушенням, наданими доказами, заявляти клопотання, подавати власні докази, заперечувати проти доказів, а саме відеозапису. Тобто, незгода позивача з наданим відеозаписом не може бути визнана законною підставою не пред`являти посвідчення водія. Така незгода може бути висловлена в поясненнях, в т. ч. письмових. Вказані обставини оцінюються особою, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності в свою чергу має право оскаржити постанову у випадку, якщо будуть відхилені його доводи.

Як вбачається з відеозапису наданого відповідачем, та не заперечується позивачем, останній тричі відмовився пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб для перевірки на вимогу працівника поліції.

Вищенаведене вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 (далі - Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення складена з огляду на категоричну відмову позивача на вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб, що підтверджується матеріалами відеозаписів та не заперечується самим позивачем.

Щодо доводів позивача, що у працівника поліції були відсутні законні підстави для зупинки автомобіля позивача, суд зазначає наступне.

Статтею 32 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

У період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Згідно з ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Слід звернути увагу на те, що з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, на підставі Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, який діє і на даний час.

Згідно пункту 7 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України від 12.05.2015 № 389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:

-перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Пунктом 5 Порядку №1456 визначено право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Суд зазначає, що наявність чи відсутність у діях водія правопорушення, яке було підставою для його зупинення працівником поліції не звільняє його від обов`язку пред`явити для перевірки документи. Невиконання цього обов`язку є складом самостійного правопорушення, яке передбачено ч.1 ст.126 КУпАП.

Таким чином, позивачем не дотримано вказаних вимог законодавства, що свідчить про наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Щодо тверджень позивача, що на місці зупинки йому не вручалася постанова для ознайомлення. Суд зазначає, що під час перегляду відеозапису встановлено, що працівником поліції при позивачу складена та оголошена постанова була, на що останній зачинив вікно автомобіля та відмовився від підпису та вручення , про що було відмічено у постанові.

Отже, позивач був притягнутий до відповідальності саме за не пред`явлення на вимогу поліцейського поліса посвідчення водія певної категорії та реєстраційного документа ТЗ, що є окремою об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

В ході судового розгляду не встановлено порушення працівником поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та складення оспорюваної позивачем постанови.

Як зазначалося, за приписами п.2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Згідно з пп. «а» п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Суд наголошує, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Доводи позивача, що він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи. (Вказана Позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 127/19283/17 від 25.09.2019).

З огляду на викладене, суд встановив, що при винесенні спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і ін.

Проаналізувавши у сукупності здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що працівником патрульної поліції правомірність своїх дій, пов`язаних зі винесенням постанови у справі про адміністративні правопорушення серії ЕНА №6272934 від 03.12.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього штрафу в розмірі 425,00 грн., у межах санкції цієї норми доведена, оскільки суду було надано матеріали відео фіксації та постанова, які повністю підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 126 КУПАП.

Підсумовуючи зазначено, суд дійшов висновку та акцентує увагу позивача, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, в постановах від 16 серпня 2019 року по справі № 524/126/17, від 10 вересня 2019 року у справі № 537/2324/17, від 25 вересня 2019 року по справі № 127/19283/17, які суд в силу вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про застосування адміністративного штрафу є правомірною, тому підстави для її скасування у суду відсутні.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9, 77, 78, 241-246 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Новасардова