Справа № 640/31619/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства оборони України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги членам сім`ї померлого військовослужбовця Збройних Сил України, солдата ОСОБА_2 , викладене у п.3 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 167 від 30 листопада 2019 року;

- зобов`язати відповідача призначити та виплатити членам сім`ї померлого військовослужбовця Збройних Сил України, солдата ОСОБА_2 , передбачену ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) військовослужбовця у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , батьку померлого військовослужбовця Збройних Сил України, солдата ОСОБА_2 , викладене у п.3 Протоколу засідання комісії від 30.11.2019 №167. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 передбачену ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" частину одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму (половину від 500), встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті) солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що у призначенні одноразової грошової допомоги відмовлено, оскільки комісії не було надано документа, що свідчить про обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, зокрема, що вона не пов`язана з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства.

Позивач також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги на основі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті) солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 передбачену ст.16 Закону України «Про соціальний і правовій захист військовослужбовців і членів їх сімей» частину одноразової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму (половину від 500), встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що виходячи із засад справедливості і принципу верховенства права, розмір одноразової допомоги має визначатися із розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково врахував положення Порядку №975, оскільки підзаконний нормативно-правовий акт не може звужувати права, гарантовані законом вищої юридичної сили.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, введення в України воєнного стану та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є батьком, а ОСОБА_3 матір`ю загиблого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 30.11.2001 серії НОМЕР_1 (а.с.12).

ОСОБА_2 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України, був курсантом 1 курсу факультету протиповітряної оборони Сухопутних військ та згідно зі свідоцтвом про смерть від 04.07.2018 серії НОМЕР_2 , виданого Липоводолинського РВ ДРОЦС ГТУЮ у Сумській області, останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та виключений зі списків особового складу університету, усіх видів забезпечення, відповідно до наказу начальника Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба від 12.09.2018 №237 (а.с.13, 19).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 03.07.2018 року №161, причиною його смерті визначено "Кардіоміопатія не уточнена" (а.с.22).

Наказом начальника Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба від 03.08.2018 №1381 "Про результати розслідування за фактом смерті курсанта 614 навчальної групи солдата в/с ОСОБА_2 " встановлено, що солдат ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання на гостру серцево-судинну недостатність та кардіоміопатію не уточнену (а.с.20).

Згідно з витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 14.08.2018 №323, причиною смерті послужило захворювання - "Кардіоміопатія не уточнена", яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ТАК, пов`язане з проходженням військової служби (а.с.16).

Для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 позивач та його дружина ОСОБА_3 звернулися з відповідними заявами та необхідними документами до ІНФОРМАЦІЯ_1 , який передав дані матеріали до Міністерства оборони України за результатами розгляду яких відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.11.2019 №167, затвердженим т.в.о. Міністра оборони України 06.12.2019, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на час смерті він перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновком судово-медичної експерта від 03.07.2018 №161 Роменського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи (а.с.14).

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що в спірному випадку смерть солдата ОСОБА_2 настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а не в результаті вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, що мали своїм наслідком його смерть, тому відмова у призначенні та виплати позивачу одноразової грошової допомоги є протиправною. Таким чином, батьки позивача мають право на призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та обґрунтувань апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з п.1, 2 ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

Відповідно до ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Частиною 1 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників.

Згідно з Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.11.2019 №167, підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, визначено, що на час смерті ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи.

Так, відповідно до висновку експерта №161 від 03.07.2018 при судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупа ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт в концентрації: в крові - 0,74%о, в сечі - 0,92%о, що згідно зі спеціальними таблицями стосовно живої людини відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння (а.с.17-18).

В силу ч.1 ст.16-4 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Проаналізувавши зміст ст.16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», колегія суддів доходить висновку, що допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння на час настання смерті не є підставою для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги членам його сім`ї.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 09.09.2025 у справі №240/5502/24, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Матеріли справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження того, що перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння мала своїм наслідком його загибель.

Таким чином, висновок комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, що смерть ОСОБА_2 є наслідком перебування його у стані алкогольного сп`яніння є безпідставним, оскільки причиною його смерті стала «Кардіоміопатія неуточнена», яка не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із перебуванням у стані алкогольного сп`яніння.

До смерті ОСОБА_2 призвело саме захворювання «Кардіоміопатія неуточнена», внаслідок чого смерть військовослужбовця пов`язана з проходження військової служби, що підтверджується витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 14.08.2018 №323 (а.с.16).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у призначені та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги є протиправною.

Щодо доводів позивача в частині невірного визначення прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, колегія суддів виходить з наступного.

В силу п."а" ч.1 ст.16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

- 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;

- 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Положеннями ч.9 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, наведені норми Закону прямо передбачають повноваження Кабінету Міністрів України на визначення порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975; в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), згідно з пп.1, 2 п.4 якого одноразова грошова допомога призначається у разі, зокрема: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби.

Пунктом 5 Порядку №975 встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть).

Беручи до уваги, що норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не визначають на 1 січня якого року має бути врахований прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб, однак наділяють відповідними повноваженнями щодо визначення порядку призначення і виплати Кабінет Міністрів України, то передбачені нормами п.5 Порядку №975 порядок розрахунку одноразової грошової допомоги виходячи із 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть), жодним чином не звужують прав позивача, закріплений у Закону.

Чинні положення Порядку №975 також передбачають, що одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю (смертю) призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби у випадку, передбаченому підпунктом 2 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть (п.11 Порядку №975 в чинній редакції).

Вказані норми є діючими, в судовому порядку нечинними не визнавалися, а тому суд не знаходить підстав для їх незастосування під час вирішення спірних правовідносин.

В той же час, норми Законів України «Про Національну поліцію», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» регулюють інші правовідносини і не можуть бути застосовані у спірному випадку при визначенні розміру одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби.

За таких обставин, з врахуванням наведених норм права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на отримання частини одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму (половину від 500), встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня року, в якому настала загибель (смерть).

Інші доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянтів не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 29 грудня 2025 року

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма