Справа № 240/19502/25
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

29 грудня 2025 року м. Житомир справа № 240/19502/25

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглядаючи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач), у якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо обмеження позивачу нарахування та виплати в повному обсязі призначеної пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплачувати позивачу призначену пенсію в повному обсязі з 01.01.2025 року в сумі 30778,73 грн. та з 01.03.2025 року в сумі 32278,73 грн. щомісячно без обмежень максимальним розміром та без урахування коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених статтею 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів від 03.01.2025 року №1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", з урахуванням фактично проведених виплат.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є отримувачем пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". З 01.01.2025 року пенсія йому нарахована у розмірі 30778,73 грн., а з 01.03.2025 року у розмірі 32278,73 грн. (з врахуванням індексації), проте, відповідач безпідставно з 01.01.2025 року та з 01.03.2025 року виплачує пенсію у розмірі, встановленому станом на 01.03.2024 року, а саме 30778,73 грн., який застосовується як сума пониження пенсії на період дії постанови КМУ № 1 від 03.01.2025 року.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення (виклику) учасників справи.

Після відкриття провадження у справі судом було встановлено, що позивачем при зверненні до суду пропущено шестимісячний строк звернення до суду, встановлений частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), без подання заяви про поновлення цього строку та зазначенням поважних причин його пропуску.

В зв`язку з цим, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 року позовну заяву було залишено без руху з встановлення позивачу строку для усунення її недоліків шляхом подання до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав та документально підтверджених доводів для поновлення строку звернення з вказаним позовом до суду або нового (уточненого) адміністративного позову із викладенням прохальної частини у відповідності до вимог вказаних в ухвалі.

23.15.2025 року до суду надійшла заява позивача про поновлення процесуального строку звернення до суду.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що судом при винесенні ухвали від 10.12.2025 року не взято до уваги норму частини 3 статті 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ, згідно з якою перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Також, за твердженням позивача, судом не враховано позицію рішення Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 522/2738/17 від 06.02.2019 року, яким урегульовано питання застосування спеціальної норми частини 3 статті 51 Закону № 2262-ХІІ.

Як вказує позивач, про проведення перерахунку пенсії відповідач його не повідомив, а тому про обмеження своїх прав позивач дізнався лише 08.07.2025 року після отримання пенсії та відповідних розрахунків за січень-березень 2025 року й до цього часу неможливо було навіть припустити, що права позивача будуть порушені державним органом, який повинен неухильно забезпечувати права громадян.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд у складі у постанові від 08.10.2025 року у справі № 560/12997/24, оцінюючи вимогу позивачки про зобов`язання відповідача здійснити з 01 лютого 2023 року перерахунок та виплату позивачці пенсії, виходячи з грошового забезпечення, зазначеного у довідці №4.2/1377-2024/Т-1056 від 11.06.2024 року, звернув увагу на висновок Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, у спорах цієї категорії, який неодноразово знаходив своє застосування у справах, що стосувалися визначення моменту виникнення у особи права на перерахунок пенсії та початку нарахування відповідних виплат, зокрема, у постанові Верховного Суду від 01 липня 2025 року у справі №420/23756/24:

- для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

- пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Також Верховний Суд у справі № 560/12997/24 надав оцінку приписам статті 51 Закону України №2262-XII, дійшовши висновку про застосування у спірних правовідносинах шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України.

При цьому, Верховний Суд звернув увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а вказала, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Водночас, як зазначив Верховний Суд, поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19).

За висновком Верховного Суду, пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

З огляду на це, колегія суддів Верховного Суду не вбачала належних правових підстав для відступу від правової позиції, сформульованої Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, щодо тлумачення положень статті 122 КАС України у справах, що стосуються, зокрема, перерахунку пенсій та дійшла висновку, що при зверненні з позовом до суду 06.09.2024 року, права позивачки щодо виплати пенсії можуть бути захищені судом лише з 06.03.2024 року - тобто в межах шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, а не з 01.02.2023 року.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, суд першої інстанції у цій справі не створює самостійно тлумачення відповідних правових норм, а лише користується тими висновками, які висловив Верховний Суд у подібних правовідносинах у справі № 560/12997/24 в постанові від 08.10.2025 року і які є обов`язковими в силу приписів частини 5 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Предметом спору у даній справі є вимога позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01.01.2023 року та з 01.03.2025 року без обмеження її максимальним розміром та без застосування понижуючих коефіцієнтів, передбачених постановою КМУ №1 від 03.01.2025 року.

Суд виходить з того, що при щомісячному отриманні пенсії особа має можливість оцінювати її розмір у часі, і у разі відсутності змін або їх невідповідності очікуванням виявити належну зацікавленість у з`ясуванні складових та порядку її нарахування.

Зі змісту заяви позивача вбачається, що останній пов`язує порушення свого права зі зменшенням розміру пенсії за січень березень 2025 року, про що він дізнався лише в липні 2025 року.

Разом з тим, суд зауважує, що таке зменшення розміру пенсії не могло відбутися приховано, оскільки пенсія є періодичною грошовою виплатою і факт виплати пенсії у меншій сумі, так само, як і факт її невиплати у встановлений строк, є очевидним для отримувача в момент, коли така виплата мала бути здійснена. Отже, позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права не пізніше моменту отримання пенсії в іншому розмірі або моменту її невиплати за відповідний місяць, а не з дати отримання розрахунків. Отримання розрахунків лише підтверджує обставини, які були відомі або мали бути відомі позивачу раніше.

Звертаючись з позовом до суду 05.08.2025 року, позивач не вказав обставин, які об`єктивно перешкоджали йому вчасно звернутись до пенсійного органу з метою з`ясування причин зміни розміру пенсійних виплат або їх відсутності, а також не навів жодних поважних причин, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду за захистом порушеного права у період, що передує шести місяцям звернення до суду, а саме з 01.01.2025 по 04.02.2025 року.

Слід зазначити, що неповідомлення відповідачем про проведення перерахунку пенсії саме по собі не позбавляло позивача можливості дізнатися про зміну розміру пенсійної виплати, оскільки така зміна була очевидною за фактом отриманих коштів. І саме з фактом отримання пенсії у меншому розмірі пов`язується початок перебігу строку для захисту порушеного права.

Позивач обмежився загальним твердженням про те, що дізнався про своє порушене право після отримання відповіді пенсійного органу.

Проте, суд зауважує, що отримання будь-яких відповідей від суб`єкта владних повноважень як за власними зверненнями учасника суспільних відносин, так і унаслідок одержання правової допомоги адвоката, формування власної правової позиції з приводу відповідності закону реально вчиненого управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень за своєю суттю є не моментом настання обізнаності із порушенням права, а моментом початку реального захисту порушеного права.

Суд звертає увагу, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 року у справі № 240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема, у постановах від 29.10.2020 року у справі № 816/197/18, від 20.10.2020 року у справі № 640/14865/16-а, від 25.02.2021 року у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах. Зазначила, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Стосовно тверджень позивача про неврахуванням судом норми частини 3 статті 51 Закону України № 2262-ХІІ слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" при настанні обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та їх сім`ям, перерахунок цих пенсій провадиться відповідно до строків, встановлених ч. 4 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Отже, ч. 3 ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" поширює свою дію виключно на випадки здійснення перерахунку пенсій внаслідок підвищення грошового забезпечення особам, на які поширює свою дію вказаний закон.

Проте, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин зазначеної норми.

Також суд вказує на те, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному окремому випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Хоча норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Іншими словами, для поновлення строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних, не залежних від волевиявлення позивача обставин, що перешкоджали його вчасному зверненню з адміністративним позовом.

В зв`язку з цим позивач має довести суду наявність таких обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, та підтвердити їх належними доказами, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Матеріали позову заявника та подана заява про поновлення строку звернення до суду не містять ані доводів, ані доказів у підтвердження цих доказів щодо об`єктивної неспроможності позивача дізнатись про вчинення суб`єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу виплати ним пенсії з обмеженням під час отримання першої пенсії після проведеного перерахунку з 01.01.2025 року.

Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За наведених обставин та правового регулювання, суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Тому в частині вимог про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за період з 01.01.2025 по 04.02.2025 року (період, що передує шести місяцям до дня звернення до суду) позовні вимоги слід залишити без розгляду.

В іншій частині позовних вимог розгляд справи слід продовжити.

З огляду на приписи частини 5 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку, усунувши підстави, з яких позов було залишено без розгляду.

Керуючись статтями 123, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в частині позовних вимог про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, заявлених за період з 01.01.2025 по 04.02.2025 року.

Продовжити розгляд справи в іншій частині позовних вимог.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Н.М. Майстренко