Справа № 520/22977/25
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 грудня 2025 року № 520/22977/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бадюкова Ю.В.,

при секретарі Трунов М.В.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представників:

позивача Зуб С.Ю.,

відповідача Захарова К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 )

до Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053, )

про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду адміністративним позовом до Державної податкової служби України в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

Стягнути з Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 04 серпня 2023р. по 01 грудня 2025р. в розмірі 978 751,08 грн. (Дев`ятсот сімдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят одна грн 08 коп.).

Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 року у справі № 520/1970/23, яке набрало законної сили та підлягало негайному виконанню, ОСОБА_1 таким рішенням суду була поновлена на посаді державної служби категорії «Б» - заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області з 03.01.2023 року, тобто з 04.08.2023 року вона повинна була працювати на такій посаді і по теперішній час.

Враховуючи той факт, що з боку Державної податкової служби України, як суб`єкта призначення ОСОБА_1 , станом на дату звернення до суду з таким позовом, та під час розгляду справи, наказу ДПС України про поновлення на посаді ОСОБА_1 на вимоги негайного виконання рішення суду не прийнято, з 04.08.2023 року і по теперішній час існує період вимушеного прогулу ОСОБА_1 як заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області.

Отже, в зв`язку з невиконанням з боку ДПС України рішення суду (протиправної бездіяльності), такий період є вимушеним прогулом та підлягає обрахуванню та стягненню з Державної податкової служби України.

Просила задовольнити позов.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання у справі. Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на адміністративний позов разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 р. клопотання представника Державної податкової служби України про розгляд справи у порядку загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін задоволено частково. Розгляд справи №520/22977/25 вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні.

До суду надійшов відзив на позовну заяву згідно якого відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Так, відповідач зазначає, що оскільки позивач не перебувала в трудових відносинах з апаратом ДПС, нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_1 здійснювались саме Головним управлінням ДПС у Харківській області, а Державна податкова служба України не здійснює ведення обліку робочого часу та нарахування заробітної плати працівникам територіальних органів.

Відповідно, такий наказ ДПС України на поновлення на посаді надсилається для виконання в ГУ ДПС у Харківській області для прийняття наказу про оголошення такого наказу ДПС України. Таким чином, вищезазначеним порядком ДПС України є суб`єктом призначення Позивачки в силу закону.

Територіальні органи ДПС, хоча і не є юридичними особами, але відповідно до положень про ці органи є органами державної влади, мають окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, є розпорядниками бюджетних коштів, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивачка її та представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав та мотивів, наведених у заяві про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду №520/1970/23 від 03 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року, позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ ДПС України від 21 квітня 2022 року №12-дс «Про накладання дисциплінарного стягнення», яким до ОСОБА_1 було вирішено застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Визнано протиправним та скасовано погодження Міністерства фінансів України від 13 грудня 2022 року №17030-17-62/29710 «Про погодження звільнення ОСОБА_1 » з посади заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області в зв`язку з недотриманням вимог законодавства про державну службу.

Визнано протиправним та скасовано наказ ДПС України від 14 грудня 2022 року №1849-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДПС у Харківській області від 19 грудня 2022 року №677-О/ВС «Про оголення наказу ДПС України від 14 грудня 2022 року №1849-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено позивачку на посаді заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області з 03 січня 2023 року. Стягнути з ГУ ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 січня 2023 року по 03 серпня 2023 року в сумі 245 090 грн. 88 коп. (двісті сорок п`ять тисяч дев`яносто грн. 88 коп.).

Допущено судове рішення в частині поновлення позивачки на посаді заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області та виплати заробітної плати за один місяці до негайного виконання.

Постановою Верховного Суду по справі № 520/1970/23 від 17.12.2024 касаційну скаргу Міністерства фінансів України задоволено. Касаційні скарги Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Харківській області задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі №520/1970/23 скасовані в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства фінансів України про визнання протиправним та скасування погодження Міністерства Фінансів України від 13 грудня 2022 року №17030-17-62/29710 «Про погодження звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного управління ДПС у Харківській області в зв`язку з недотриманням вимог законодавства про державну службу».

В цій частині прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року у справі №520/1970/23 залишено без змін.

Відповідно до рішення суду по справі № 520/1970/23 з боку ГУ ДПС у Харківській області було виконане рішення суду в частині стягнення суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з дати звільнення (03.01.2023р.) по дату прийняття рішення суду про негайне поновлення на посаді (03.08.2023р.) у розмірі 245 090,88 грн., яка з боку ГУ ДПС у Харківській області була виплачена ОСОБА_1 з відрахуванням всіх податків і зборів у сумі 197 298,17 грн.

З метою виконання судового рішення позивачка зверталась до ДПС України із заявою від 05.03.2025 р. на яку листом від 03.04.2025 № 9428/6/99-00-11-02-02-06 ДПС України повідомило про те, що ДПС України вживаються всі необхідні заходи щодо виконання рішення суду.

06.08.2025 року ОСОБА_1 повторно звернулась до ДПС Україниіз аналогічною заявою через особистий прийом про що свідчить копія відповідного штампу ЛПС України на копії заяви позивачки.

15.08.2025р. представник ОСОБА_1 адвокат Бут-Абдулаєва Т. В. звернулась до ГУ ДПС у Харківській області адвокатським запитом № 4-С з проханням надатиінформацію, чи надходили з ДПС України розпорядчі документи (Наказ) щодо поновлення за рішенням суду ОСОБА_1 на посаді державної служби категорії «Б» - заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області за період з 03.08.2023р. по дату надання відповіді на такий адвокатський запит.

На вказаний запит адвоката ГУ ДПС у Харківській області надала відповідь листом від 20.08.2025р. № 46460/6/20-40-11-22, яким повідомила, що розпорядчі документи ДПС України щодо поновлення ОСОБА_1 на такій посаді за рішенням суду за період з 03.08.2023р. по дату надання відповіді (20.08.2025р.) до ГУ ДПС у Харківській області не надходило.

Відповідно до отриманої від ГУ ДПС у Харківській області Довідки від 09.07.2025р. №74/С/20-40-10-02-11 «Про розмір середньої заробітної плати» станом на 02.01.2023р. (на дату звільнення) середньоденна заробітна плата складає 1612,44 грн.

На час розгляду справи рішення суду в справі № 520/1970/23 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді не виконано.

Вважаючи, що з 04.08.2023р. позивач перебуває у вимушеному прогулі, останній звернувся до суду із розглядуваним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 04 серпня 2023р. по 01 грудня 2025р. в розмірі 978 751, 08 грн. (Дев`ятсот сімдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят одна грн 08 коп.).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд відзначає наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною третьою статті 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч.ч.1 і 2 ст.370 КАС України).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно з ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, законодавець передбачив обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а невідкладно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно ст.236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст.236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати визначеної позивачем у позові або до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Стосовно стягнення саме з відповідача ДПС України середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 04.08.2023р. по 01.12.2025р. суд виходить з такого.

При вирішенні питання належного відповідача у цій справі, який у силу приписів статті 236 КЗпП України має нести відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі, суду необхідно установити: до повноважень якого з відповідачів належить вирішення питання поновлення Позивачки на посаді та ким у спірних правовідносинах мав бути виданий відповідний наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Так, у розумінні статті 236 КЗпП України власником (уповноваженим органом), який має обов`язок видати наказ (розпорядження) про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області є Державна податкова служба України, як її суб`єкт призначення в розумінні Закону України «Про державну службу».

Позивачка обіймала посаду заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області, яка є посадою номенклатури Державної податкової служби України, що підтверджується Порядком призначення, переведення, покладання виконання обов`язків та звільнення з посад працівників номенклатури Голови ДПС, затвердженого наказом ДПС України від 09.12.2020 № 704 (далі - Порядок № 704).

Отже, роботодавцем і суб`єктом призначення ОСОБА_1 на посаду є саме ДПС України, яка наділена повноваженнями на прийняття рішень під час проходження нею державної служби.

Посада державної служби на яку судовим рішенням поновлена ОСОБА_1 , передбачена штатним розкладом ГУ ДПС у Харківській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, де (в ГУ ДПС) і формується фонд оплати праці на посаді заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області. Відповідно, такий наказ ДПС України на поновлення на посаді надсилається для виконання в ГУ ДПС у Харківській області для прийняття наказу про оголошення такого наказу ДПС України.

Таким чином, вищезазначеним порядком ДПС України є суб`єктом призначення Позивачки в силу закону.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 31 Закону України «Про державну службу» - рішення про призначення на посади державної служби категорії "Б", які здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, приймається керівником державної служби - суб`єктом призначення, визначеним законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» визначено, що Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Відповідно до пункту 17 частини четвертої статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Керівник центрального органу виконавчої влади призначає на посади за погодженням з міністром, звільняє з посад заступників керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади.

Головне управління ДПС у Харківській області є територіальним органом відокремленим підрозділом ДПС України як центрального органу виконавчої влади, в якому посада заступників керівника ГУ ДПС є штатною посадою, таким чином, орган який видає наказ про призначення на посаду, не збігається з органом (територіальним органом) в якому він проходить державну службу, в якому така посада визначена штатним розкладом і де такий державний службовець отримує заробітну плату.

Відповідно до підпунктів 12, 16 Пункту 11 Положення про Державну податкову службу України, яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 Голова ДПС затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату ДПС, призначає на посаду та звільняє з посади, в тому числі покладає виконання обов`язків за вакантними посадами, за погодженням з Міністром фінансів керівників самостійних структурних підрозділів та їх заступників; - призначає на посаду та звільняє з посади за погодженням з Міністром фінансів керівників та заступників керівників територіальних органів ДПС, у тому числі у разі покладення виконання обов`язків за вакантними посадами.

На підставі зазначеного, належним відповідачем у цій справі є саме Державна податкова служба України як уповноважений орган, котрий має виплатити середній заробіток у разі затримки ним виконання судового рішення про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника та з урахуванням того факту, що Позивачка була звільнена з посади саме наказом ДПС України.

Вищеозначене повністю узгоджується з позицією Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеної у Постанові від 06 липня 2023 року по справі № 1.380.2019.002126 (адміністративне провадження № К/990/30326/22, К/990/14378/23), яке є релевантним в частині визначення належного відповідача в особі суб`єкту призначення такого державного службовця в порядку статті 31 Закону України «Про державну службу».

За таких обставин, наявні підстави для застосування положень статті 236 КЗпП України саме до Державної податкової служби України, якою не виконано покладений на неї законодавством обов`язок щодо негайного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 року у справі № 520/1970/23 про поновлення ОСОБА_1 на посаді, а тому відповідати за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Аналогічний правовий підхід застосований Верховним Судом у постанові від 27 квітня 2023 року у справі №460/4900/21, у постанові 18 грудня 2023 року у справі №640/27278/21.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі/посаді, є видання ДПС України відповідного розпорядчого акту, що дає можливість позивачу приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

У свою чергу, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивач на вказаній посаді не поновлений, що свідчить про затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та тягне за собою відповідальність ДПС України на підставі ст.236 КЗпП України у розмірі середнього заробітку позивача за весь час затримки виконання рішення суду.

Відтак, саме ДПС України є тим уповноваженим органом, який у разі затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, виплачує середній заробіток у разі затримки виконання судового рішення.

Приписи ст.236 КЗпП України не зобов`язують особу, щодо якої не виконується судове рішення про поновлення, чекати фактичного поновлення, а передбачає компенсацію (грошове вираження у вигляді санкції за невиконання рішення про поновлення на посаді) з моменту виникнення на те підстав, до обраної самою особою дати.

Відповідно, саме з ДПС України підлягає до стягнення заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за період з 04.08.2023 р. по 01.12.2025 р.

Також Верховний Суд у згаданій постанові від 06.07.2023 у справі 1.380.2019.002126 вказав про правомірність висновків судів попередніх інстанцій стосовно того, що належним відповідачем у цій справі є КМ України, оскільки відповідальним за затримку виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі є КМ України як суб`єкт призначення. Також Верховний Суд також погодився з висновками судів про те, що саме КМ України є уповноваженим органом, котрий виплачує середній заробіток у разі затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, суддів приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про не відповідність оскаржуваного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, з огляду на що наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Положеннями частини 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов підлягає до задоволення, то сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 04 серпня 2023р. по 01 грудня 2025р. в розмірі 978 751, 08 грн. (дев`ятсот сімдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят одна гривня 08 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 9787, 52 грн. (дев`ять тисяч сімсот вісімдесят сім гривень 52 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.12.2025 р.

Суддя Бадюков Ю.В.