Справа № 260/8796/24
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 грудня 2025 року м. Ужгород№ 260/8796/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач 2), яким просить:

1) прийняти позовну заяву до розгляду та здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження;

2) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації;

3) визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.11.2024р. про призов ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації;

4) визнати протиправним та скасувати Наказ від 07.11.2024р. №361 ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та призначення на посаду Стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

5) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 виключити ОСОБА_1 із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 .

азом з позовом позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, якою просить: вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії Наказу від 07.11.2024р. №361 ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та призначення на посаду Стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 .

01 січня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відмовлено позивачеві в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

До позовної заяви подано клопотання позивача про витребування доказів, а саме: витребувати від ІНФОРМАЦІЯ_1 наказ від 06 листопада 2024 року про призов ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є студентом Мукачівського державного університету денної форми навчання за спеціальністю 013 «Початкова освіта» освітнього ступеня «Магістр», який є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній ч. 2 ст. 10 Закону України «Про освіту», у зв`язку з чим після його зарахування звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про надання відстрочки від призову разом з усіма необхідними документами. Незважаючи на це, 06 листопада 2024 року позивача було примусово доставлено працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_6 , хоча він перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 і пред`являв документи, що підтверджували його навчання та право на відстрочку, де його без належних правових підстав та з порушенням процедури було направлено на проходження військово-лікарської комісії, під час якої скарги на стан здоров`я та наявні медичні документи були проігноровані, у наданні часу для їх подання відмовлено, а за результатами такого огляду позивача визнано придатним до військової служби.

03 січня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження в справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов та докази, які в нього є в термін протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали.

16 січня 2025 року відповідачем 1, через систему «Електронний суд», подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідач 1 у відзиві по суті зазначає, що в умовах дії воєнного стану та загальної мобілізації, оголошених указами Президента України №64/2022 та №65/2022, позивач обліковувався в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів як такий, що підлягає призову, не мав належним чином оформленої відстрочки чи бронювання, не повідомив у встановленому законом порядку про наявність підстав для відстрочки, а подані ним докази направлення заяви викликають сумнів через неправильне зазначення адреси та відсутність ознак рекомендованого поштового відправлення, у зв`язку з чим право на відстрочку не було реалізоване до моменту набуття ним статусу військовослужбовця. Отже, відповідач вважає свої дії щодо призову позивача законними, наказ про призов таким, що відповідає вимогам законодавства, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

21 січня 2025 року відповідачем 2, через систему «Електронний суд», подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що не визнає позовних вимог позивача, вважає їх необґрунтованими, та наголошує на відсутності у позовній заяві будь-яких обґрунтувань порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача саме діями або бездіяльністю ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач 2 вказує, що в умовах дії воєнного стану та загальної мобілізації, запроваджених указами Президента України №64/2022 та №69/2022, позивач підлягав призову, не мав оформленого права на відстрочку, не оновлював військово-облікові дані, не подавав заяв та підтвердних документів до ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується даними АІТС «Оберіг» та офіційною відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім того, відповідач 2 зазначає, що надані позивачем копії конвертів та поштових відправлень викликають обґрунтовані сумніви у їх достовірності через відсутність поштових марок, штрихових ідентифікаторів та фіскальних чеків, а отже не підтверджують факту подання заяви про відстрочку. Відповідач 2 наголошує, що позивач був правомірно направлений на медичний огляд, визнаний придатним до військової служби, призваний та зарахований до особового складу, після чого набув статусу військовослужбовця, а наказ про призов є реалізованим індивідуальним актом, який не може бути скасований, оскільки це не призведе до відновлення прав позивача. з огляду на це, відповідач 2 вважає, що у спірних правовідносинах відсутні порушення прав позивача, а позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

03 лютого 2025 року, позивач скористався своїм правом та подав до суду відповідь на відзив, у якій вказує, що відповідачі бездоказово посилаються на нібито відсутність у них відомостей про підстави для відстрочки. Зазначає, що станом на момент мобілізації електронний кабінет «Резерв+» містив відомості про оформлену відстрочку, а також те, що він направив заяву про відстрочку 03.09.2024 та інформаційний запит 22.10.2024 простими поштовими відправленнями, що допускається Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою КМУ №270 від 05.03.2009 (п.8, п.62, п.66), а наявність марок на конвертах підтверджує оплату послуг.

У подальшому позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову шляхом викладення прохальної частини позовної заяви у наступній редакції:

1) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації;

2) визнати протиправним та скасувати Наказ від 06.11.2024р. №991 Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно - господарської діяльності) в частині призову та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації;

3) визнати протиправним та скасувати Наказ від 07.11.2024р. №3 61 ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та призначення на посаду Стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

4) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 виключити ОСОБА_1 із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду заяву позивача про зміну позовних вимог прийнято до розгляду.

10 лютого 2025 року відповідач 2 подав до суду заперечення на відповідь на відзив. Зазначає, що подана заява про зміну предмета позову та доводи, викладені у відповіді на відзив, не спростовують правомірності дій ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів порушення своїх прав, не довів наявність оформленої у встановленому порядку відстрочки станом на момент призову 06.11.2024, а наведені ним посилання на дані з застосунку «Резерв+» свідчать про формування відстрочки вже після набуття статусу військовослужбовця.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , є студентом та здобувачем вищої освіти Мукачівського державного університету за денною формою навчання за спеціальністю 013 «Початкова освіта» освітнього ступеня «магістр», що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту». Факт навчання підтверджується студентським квитком, довідками з Єдиної державної електронної бази з питань освіти, витягом з наказу про зарахування, довідкою університету та договором про навчання за кошти державного бюджету. Після зарахування адміністрація університету повідомила ІНФОРМАЦІЯ_8 про зміну облікових даних позивача, а саме про набуття ним статусу студента денної форми навчання, що відповідно до п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є прямою та безумовною підставою для надання відстрочки від призову під час мобілізації.

З метою належної реалізації свого права на відстрочку позивач після отримання всіх необхідних документів особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак там йому відмовили у прийнятті документів, посилаючись на завантаженість та порадивши звернутися пізніше. У зв`язку з цим 03 вересня 2024 року позивач направив на офіційну поштову адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 заяву про надання відстрочки разом з повним пакетом підтвердних документів, що відповідає формі та вимогам Порядку проведення призову, затвердженого постановою КМУ №560. Втім, у порушення пункту 60 цього Порядку комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 заява не була розглянута у встановлений строк, жодного рішення позивачу не повідомлено, а інформація про відстрочку не була належним чином відображена, що змусило його додатково звернутися із письмовим запитом 22 жовтня 2024 року, на який відповіді також надано не було.

06 листопада 2024 року позивач був примусово доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_6 , незважаючи на те, що він перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 і неодноразово повідомляв про свій статус студента та наявність підстав для відстрочки, підтверджуючи це документами. У приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 він був направлений на проходження військово-лікарської комісії, яка мала формальний характер, без належного врахування скарг на стан здоров`я та без надання можливості подати медичні документи, у зв`язку з чим його було визнано придатним до військової служби. Того ж дня було видано наказ про призов позивача на військову службу під час мобілізації, копію якого йому не вручали.

Надалі наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07.11.2024 року №361 позивача було зараховано до списків особового складу та призначено на посаду стрільця, що є похідним рішенням від незаконного наказу про призов. На думку позивача, відповідачі не виконали покладений на них законом обов`язок перевірити наявність у нього підстав для відстрочки від мобілізації, чим допустили протиправне втручання у його право на освіту та призвали на військову службу особу, яка відповідно до закону не підлягала призову, у зв`язку з чим, вважаючи оскаржувані накази протиправними звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

За положеннями ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.92 (далі Закон №2232-XII) (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. (ч. 3ст. 1 Закон №2232-XII).

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону №2232-XII).

Згідно з ч. 9 ст. 1 Закону №2232-XII, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону №2232-XII, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

За приписами частини 1 статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України. (ч. 2 ст. 2 Закону №2232-XII).

Згідно із ч. 6 ст. 2 Закону №2232-XII, одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період

За приписами ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.91 (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин), особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 (затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 (затвердженим Законом України №2105-IX від 03.03.2022) постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено та триває мобілізація.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» №389-VIII від 12.05.2015 (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 37 Закону №2232-XII, взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України підлягають, крім іншого, військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання.

Згідно з абзацами 1, 2 ч. 1 ст. 39 Закону №2232-XII, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.93 (далі Закон №3543-XII) (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 2 статті 4 Закону №3543-ХІІ встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону №3543-XII, громадяни зобов`язані, окрім іншого, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). (абз. 1 ч. 5 ст. 22 Закону №3543-XII).

Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. Військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, тобто період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, належить до військової служби за призовом.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 (далі Положення №154, тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За змістом положень пункту 9 Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема:

ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;

розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Згідно абазу 9 п. 81 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 за №560 (надалі по тексту також - Порядок №560, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

у разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Судом встановлено, витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» №991 від 06.11.2024 року позивача призвано для проходження військової служби за мобілізацією.

Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 по стройовій частині №389 від 07.11.2024 року 361 було призначено на посаду солдата та зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач вважає, що відповідачі не мали права призивати на військову службу у зв`язку із наявністю у останнього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Статтею 23 Закону №3543-XII передбачені підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають, зокрема, заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.

Слід зазначити, що у відповідності до положень п. п. 8 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вищенаведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 11.04.2024 по справі №520/7954/22, де зазначено, що «право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом, зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця».

Вказаний вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною в постановах від 22.05.2023 по справі №260/1851/22, від 18.01.2024 у справі №280/6033/22, від 11.04.2024 у справі №520/7954/22.

Суд зазначає, що станом на момент призову позивач не був заброньованою особою та не мав відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Суд зауважує, що наявність у позивача права на відстрочку не є безумовним свідченням того, що таке право ним буде реалізовано. Крім того, законодавством передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а не особи, які мають можливість розпочинати процедуру бронювання.

В той же час, саме на момент призову позивача в нього не було відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а твердження позивача про те, що станом на момент мобілізації у електронному кабінеті «Резерв+» містилися відомості про оформлену відстрочку є лише припущеннями і матеріалами справи ніяк не підтверджено.

Позивач безпідставно зазначає про ненадання відповідачами можливості позивачу реалізувати своє право на відстрочку, з огляду на те, що ні позовна заява, ні чинне законодавство не містять вимог для територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки надавати якийсь конкретний та/або орієнтовний час після досягнення особою 25-ти років з метою отримання нею відстрочки від призову і лише після закінчення цього (не визначеного) часу здійснювати призов таких громадян. Відтак, твердження що відповідачі діяли протиправно у тому числі з цих підстав є необґрунтованими та такими, що мають законодавчого обґрунтування.

Оскільки позивач є громадянином України, військовозобов`язаним, не мав відстрочки від призову та був придатним до військової служби, підлягав призову на військову службу під час мобілізації.

Отже, зважаючи на встановлені обставини справи, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд вважає, що позивач, будучи військовозобов`язаним, підлягав призову на військову службу під час мобілізації, а тому судом не встановлено порушення порядку призову позивача на військову службу за мобілізацією.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити про те, що до військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

- допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

- призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

- військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

- військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

- резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до положень частин другої, третьої статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону Закон №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, у період дії воєнного стану визначені пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я:

- на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

- за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;

г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме:

- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років».

д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);

з) у зв`язку із призначенням (обранням) на посаду або перебуванням на посаді судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.

Предметом регулювання статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі також - «Закон №3543-XII», у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) є відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-XII, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають, зокрема, заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.

Системний і буквальний способи тлумачення наведених норм дають суду підстави для висновку про те, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та звільнення з військової служби під час мобілізації є різними поняттями і ґрунтуються на положеннях різних інститутів військового права.

За колом осіб відстрочка стосується тільки військовозобов`язаних і по суті є відтермінуванням від призову на військову службу під час мобілізації до певного періоду. Своєю чергою, звільнення з військової служби стосується військовослужбовців, тобто осіб, які проходять військову службу.

Отже, за змістом і метою відстрочка військовозобов`язаних осіб не стосується правовідносин, пов`язаних зі звільненням військовослужбовців із військової служби.

Тому факт наявності підстав для отримання відстрочки після призову на військову службу, за умови, що особу зараховано до списків ІНФОРМАЦІЯ_3 , що автоматично свідчить про набування статусу військовослужбовця, не може розглядатися як поважна причина для звільнення з військової служби під час воєнного стану на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

До того ж, суд акцентує увагу й на обраний позивачем спосіб відновлення порушеного права, оскільки саме Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07.11.2025 №361 призначено на посаду солдата та зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є похідним від позовної вимоги вище.

Тобто, само по собі скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації», №991 від 06.11.2025 року без зазначеного вище наказу не повертає позивача у попереднє правове становище.

Застосувавши ці висновки до справи, суд констатує, що оскільки позивач був призваний на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану, то він втратив статус військовозобов`язаної особи і набув статусу військовослужбовця, а відтак обставини наявності підстав для відстрочки та подальшого отримання відстрочки не є підставою для звільнення з військової служби.

Приймає до уваги суд і те, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.

Подібний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. (ч. 2 ст. 77 КАС України).

За викладених обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець