Справа № 320/40610/24
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Коренко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання протиправними та скасування наказів

В С Т А Н О В И Л А

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ №146 від 25.06.2024 «Про застосування дисциплінарного стягнення» Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ №1001 о/с «По особовому складу» від 05.07.2024 Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції;

- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №3 роти №1 батальйону №2 полку управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 06.07.2024;

- стягнути з Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на користь ОСОБА_1 всі види грошового забезпечення останнього за час вимушеного прогулу за період з 06.07.2024 по день ухвалення рішення суду.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладене на позивача є необґрунтованим, а наказ Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 05.07.2024 по особовому складу про звільнення виданий з порушенням вимог Закону України "Про Національну поліцію України", Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а тому є незаконним та таким, що грубо порушує права позивача.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , перебував на службі в органах внутрішніх справ - лейтенантом поліції та працював на посаді інспектора взводу №3 роти №1 батальйону №2 полку управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Разом з тим, з матеріалів справи судом вбачається, що 29.04.2024 до управління поліції особливого призначення №2 Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » надійшла доповідна записка старшого інспектора з особливих доручень відділу моніторингу УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють» підполковника поліції ОСОБА_2 за фактом невиконання наказу поліцейським взводу №3 роти № 1 батальйону №2 полку УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють» старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 .

У зв`язку з чим, наказом управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк «Цунамі») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 06.05.2024 №126 призначено службове розслідування у формі письмового провадження та утворено дисциплінарну комісію за фактом невиконання позивачем наказу.

Під час службового розслідування встановлено, що відповідно до законів України «Про Національну поліцію», «Про правовий режим воєнного стану», указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Положення про Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », затвердженого наказом Національної поліції України від 31.01.2023 №66 (зі змінами), наказу Національної поліції України від 10.04.2024 №890дск, наказів ДПОП «ОШБ «Лють» окремі поліцейські полку УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють», зокрема, позивач, на підставі наказу ДПОП «ОШБ «Лють» від 16.04.2024 №88дск, із 16.04.2024 до особливого розпорядження відряджені до Донецької та Луганської областей та перебували в оперативно-стратегічному угрупованні військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Відповідно до бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 09.04.2024 №4477, ОКП-Київ, наказу Національної поліції України від 10.04.2024 №890дск, бойових розпоряджень командувача оперативно-стратегічного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 10.04.2024 №313/1908/1324т, командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 11.04.2024 №443т/оту, командира зведених підрозділів ДПОП «ОШБ «Лють», окремі поліцейські полку УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють», зокрема й позивач, на підставі наказу ДПОП «ОШБ «Лють», із 16.04.2024 до особливого розпорядження з метою здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України у порядку взаємодії підрозділів поліції зі Збройними Силами України, залучені до виконання бойових (спеціальних) завдань по УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють».

У відповідності до висновку службового розслідування від 03.06.2024 №3942/01/59/13-2024вн, затвердженого т.в.о. начальника управління - командира полку Управління поліції особливого призначення №2 Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 », 27.04.2024 близько 19:05 год, знаходячись на ділянці місцевості, розташованій у Донецькій області, командиром батальйону № НОМЕР_1 полку УПОП №2 ДПОП «ОШБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » полковником поліції ОСОБА_3 , до поліцейського взводу №3 роти №1 батальйону №2 полку УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють» сержанта поліції ОСОБА_1 доведено БН від 27.04.2024 №30дск, на виконання вимог бойового розпорядження командира зведених підрозділів ДПОП «ОШБ «Лють» від 22.04.2024 №243/01/59/03-2024т/БР.

Після ознайомлення з БН від 27.04.2024 №30дск позивач повідомив, що наказ йому зрозумілий, але виконувати його він відмовляється.

Таким чином, починаючи з 28.04.2024 та до особливого розпорядження, до виконання поставленого бойового (спеціального) завдання не приступив.

На виконання вимог наказу ДПОП «ОШБ «Лють» від 28.07.2023 №347 «Про застосування технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» працівниками відділу моніторингу УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють», за допомогою портативних реєстраторів «Tecsar BDK-43-GWCP», зафіксовано факт доведення БН від 27.04.2024 №30дск та відмову від його виконання, у тому числі, і позивачем.

Відповідно, за вчинення дисциплінарного проступку, порушення вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 4 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VI, підпунктів 1 та 4 пункту 1, підпунктів 2 та 4 пункту 3 розділу ІІ посадової інструкції поліцейського взводу №3 роти №1 батальйону №2 полку УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють», затвердженої 15.05.2023, що виразилося у невиконанні наказу в. о. командира зведеного підрозділу УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють» від 27.04.2024 №30дск «Про виконання бойового (спеціального) завдання», запропоновано застосувати до поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону №2 полку УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

На підставі висновку службового розслідування наказом Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25.06.2024 №146 «Про застосування дисциплінарного стягнення» за вчинення дисциплінарного проступку, порушення вимог пунктів 1та 2 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 та 4 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, підпунктів 2, 4, 5, 20 та 22 пункту 3 розділу ІІ Посадової інструкції поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону № 2 полку управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 », затвердженої начальником управління - командиром полку управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 15 травня 2023 року, що виразилося у відмові виконати бойовий наказ в. о. командира зведеного підрозділу УПОП №2 ДПОП «ОШБ «Лють» старшим лейтенатом поліції ОСОБА_1 від 27 квітня 2024 року №30ДСК «Про виконання бойового (спеціального) завдання», застосовано до поліцейського взводу №3 роти №1 батальйону №2 полку управління поліції особливого призначення №2 Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » сержанта, дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.

Як наслідок, наказом Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 05.07.2024 №1001-о/с сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу №3 роти №1 батальйону №2 полку управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » звільнено зі служби в поліції з 05.07.2024 відповідно до пункту 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України закріплено, що кожна особа наділена правом на працю, яке передбачає можливість забезпечувати своє існування шляхом трудової діяльності, обраної нею добровільно або на яку вона вільно погоджується. Держава забезпечує створення необхідних умов для повної реалізації громадянами права на працю, гарантує рівність можливостей під час вибору професії та виду трудової діяльності, а також здійснює програми професійно-технічної освіти, підготовки та перепідготовки працівників відповідно до потреб суспільства. Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, а також на оплату праці, розмір якої не може бути нижчим за встановлений законом. Громадянам гарантується правовий захист від незаконного звільнення.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію», яким визначено правові засади організації та функціонування Національної поліції України, правовий статус поліцейських, а також порядок проходження служби в органах Національної поліції України.

Згідно з частиною першою статті 3 зазначеного Закону, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, обов`язковість яких схвалена Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України й постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими на їх виконання актами Міністерства внутрішніх справ України та іншими нормативно-правовими актами.

Водночас статтею 18 Закону №580-VIII визначено коло обов`язків поліцейських.

Зокрема, поліцейський зобов`язаний:

неухильно дотримуватися норм Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, а також положень Присяги поліцейського;

сумлінно та професійно виконувати службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) інструкцій і наказів керівництва.

Поліцейський на всій території України, незалежно від займаної посади, місця перебування чи часу доби, у разі звернення будь-якої особи із заявою або повідомленням про події, що становлять загрозу особистій чи публічній безпеці, або у випадку безпосереднього виявлення таких обставин, зобов`язаний вжити необхідних заходів для порятунку людей, надання допомоги тим, хто її потребує, та невідкладно повідомити про це найближчий орган поліції.

У разі вчинення протиправних дій поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність у порядку, визначеному законом.

Пунктами 1, 3- 5 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що служба в поліції є різновидом державної служби особливого характеру та становить професійну діяльність поліцейських, спрямовану на реалізацію покладених на поліцію повноважень. Рішення щодо проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких визначаються Міністерством внутрішніх справ України. Право видавати такі накази мають керівники органів, підрозділів, закладів і установ поліції в межах повноважень, встановлених законодавством та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України. Порядок підготовки та видання наказів із питань проходження служби в поліції визначається Міністерством внутрішніх справ України.

Статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліцію, складає Присягу на вірність народові України, усвідомлюючи покладену на неї відповідальність, урочисто зобов`язується вірно служити Українському народові, додержуватися Конституції та законів України, забезпечувати їх реалізацію, поважати й охороняти права і свободи людини, честь держави, гідно нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати службові обов`язки, постійно підвищуючи рівень своєї професійної та культурної підготовки.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про Національну поліцію» порядок проходження служби в поліції визначається цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Водночас однією з підстав припинення служби в поліції є звільнення у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, застосованого відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»).

Для з`ясування змісту службової дисципліни, обов`язків поліцейських щодо її дотримання, видів дисциплінарних стягнень та порядку їх застосування підлягає використанню Закон України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, яким затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно з частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна полягає у дотриманні поліцейським Конституції та законів України, міжнародних договорів, обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, а також наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», передбачає, зокрема, обов`язок:

зберігати вірність Присязі поліцейського, мужньо та професійно служити народу України;

знати законодавство та інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

беззастережно виконувати законні накази керівників, віддані в межах їхніх повноважень;

вживати заходів щодо негайного усунення причин та умов, які ускладнюють виконання службових обов`язків, та невідкладно повідомляти про це безпосереднього керівника;

утримуватися від дій, які перешкоджають іншим поліцейським у виконанні службових обов`язків або підривають авторитет Національної поліції України.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські, незалежно від займаної посади чи спеціального звання, притягуються до дисциплінарної відповідальності відповідно до цього Статуту. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейські, яких у встановленому законом порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, можуть одночасно бути притягнуті й до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає у порушенні службової дисципліни, невиконанні або неналежному виконанні службових обов`язків, перевищенні їх меж, порушенні встановлених законодавством обмежень і заборон для поліцейських, а також у вчиненні дій, що завдають шкоди авторитету поліції.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом забезпечення службової дисципліни та застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його допустив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також для запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Серед видів дисциплінарних стягнень, що можуть застосовуватися до поліцейських, передбачено й звільнення зі служби в поліції.

Аналіз наведених норм Дисциплінарного статуту свідчить, що службова дисципліна поліцейського полягає у дотриманні законодавчих і підзаконних нормативно-правових актів, що регулюють службову діяльність, бездоганному та неухильному виконанні встановлених правил і порядку, а також належному виконанні обов`язків, визначених законом. Порушення поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до винної особи можуть бути застосовані заходи дисциплінарного впливу, у тому числі звільнення зі служби в поліції.

У цьому випадку притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності є самостійним юридичним наслідком, що настає у разі вчинення ним дисциплінарного проступку. Обставини, які передували притягненню особи до такого виду відповідальності, можуть зумовлювати настання інших правових наслідків у вигляді адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, однак вони не можуть бути підставою для звільнення працівника поліції від дисциплінарної відповідальності.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №802/1150/17-а зазначив, що під час здійснення правової оцінки законності та обґрунтованості рішення про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності така оцінка має бути зосереджена насамперед на з`ясуванні таких питань: чи ухвалене відповідне рішення в межах наданих повноважень, у порядку та способом, визначеними Конституцією та законами України; чи наявний у діях особи склад дисциплінарного проступку; чи існують передбачені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; а також чи є обраний вид стягнення пропорційним (співмірним) вчиненому діянню.

Відповідно до статей 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту, з метою своєчасного, повного й неупередженого з`ясування всіх обставин учинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості проступку, розміру завданої шкоди, а також для підготовки пропозицій щодо усунення причин дисциплінарних порушень, проводиться службове розслідування.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги чи повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, яке містить ознаки дисциплінарного проступку, а також безпосереднє виявлення таких ознак уповноваженою посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на можливе вчинення дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактами порушення поліцейськими службової дисципліни здійснюється дисциплінарними комісіями.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія ухвалює рішення, яке оформлюється у вигляді відповідного висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, зокрема, зазначаються причини та умови, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, вжиті або запропоновані заходи щодо їх усунення, обставини, які знімають обвинувачення з поліцейського, висновок про наявність або відсутність у його діях дисциплінарного проступку та правову кваліфікацію такого діяння з посиланням на норми закону, а також вид дисциплінарного стягнення, який пропонується застосувати у разі встановлення проступку.

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення дисциплінарна комісія бере до уваги характер вчиненого проступку, обставини, за яких його було вчинено, особу порушника, ступінь його вини, наявність пом`якшуючих або обтяжуючих обставин, попередню поведінку поліцейського та його ставлення до служби.

Аналогічні положення закріплено у Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за №1355/32807 (далі - Порядок №893).

Зазначеним Порядком передбачено, що в ході службового розслідування має бути встановлено: наявність або відсутність у діях чи бездіяльності поліцейського складу дисциплінарного проступку; факт порушення законів України, інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів чи посадових інструкцій; ступінь вини кожної особи, причетної до проступку; обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи спростовують безпідставні звинувачення; відомості, що характеризують поліцейського, у тому числі дані про наявність або відсутність дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; а також причини й умови, які сприяли вчиненню проступку.

Відповідно до пункту 1 розділу VII Порядку №893, якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування дисциплінарна комісія встановлює наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, подаються пропозиції щодо накладення на такого поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, умови його вчинення, особу порушника, ступінь вини, наявність пом`якшуючих або обтяжуючих обставин, попередню поведінку поліцейського та його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, яке підлягає застосуванню, та видає відповідний письмовий наказ.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, який полягає у невиконанні або неналежному виконанні вимог службової дисципліни та виражається у недотриманні Конституції України, законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів і Присяги.

Отже, накладення дисциплінарного стягнення можливе виключно за наявності фактичних даних, які свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, негативних наслідків та причинно-наслідкового зв`язку між дією (бездіяльністю) та заподіяною шкодою.

Обставини вчинення проступку, причини й умови, що йому сприяли, а також ступінь вини поліцейського з`ясовуються під час службового розслідування, за результатами якого керівник приймає рішення щодо наявності або відсутності в діях поліцейського складу дисциплінарного проступку та, відповідно, визначає наявність чи відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи таке рішення у відповідному наказі, у тому числі щодо вибору виду стягнення.

Розглядаючи спір, суд виходить із того, що обставини подій, які стали підставою для призначення службового розслідування, повинні бути підтверджені та оцінені у сукупності з іншими доказами, зібраними під час проведення службового розслідування.

При здійсненні правової оцінки законності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності така оцінка має бути зосереджена, зокрема, на перевірці: чи ухвалено рішення в межах повноважень, у встановленому порядку та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України; чи наявний у діях особи склад дисциплінарного порушення; чи існують законні підстави для застосування дисциплінарного стягнення; а також чи відповідає обраний вид стягнення принципу пропорційності.

З матеріалів справи вбачається, що наказом управління поліції особливого призначення №2 (штурмовий полк « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 "» від 06 травня 2024 року №126 було призначено службове розслідування у формі письмового провадження та утворено дисциплінарну комісію за фактом невиконання позивачем наказу.

Матеріалами справи також підтверджується, що позивачу було забезпечено можливість реалізувати своє право на захист, зокрема ознайомитися з матеріалами службового розслідування, однак під час його проведення позивач, керуючись статтею 63 Конституції України, відмовився від надання письмових пояснень.

З Акту про відмову позивача від надання пояснень від 06.05.2024 вбачається, що йому було доведено зміст наказу про призначення службового розслідування за фактом невиконання бойового наказу та роз`яснено права, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 18 Дисциплінарного статуту НПУ та пунктом 2 розділу IV Порядку №893, після чого позивач відмовився надавати пояснення та повідомив про небажання продовжувати службу в Національній поліції України.

За результатами проведеного службового розслідування 03.06.2024 було складено висновок №3942/01/59/13-2024вн щодо можливого порушення позивачем службової дисципліни.

Відповідно до зазначеного висновку, на підставі бойових розпоряджень Головнокомандувача Збройних Сил України, Національної поліції України, командування оперативно-стратегічних та оперативно-тактичних угруповань, а також наказу ДПОП «ОШБ "Лють"», окремі поліцейські, у тому числі позивач, були залучені з 16.04.2024 до виконання бойових (спеціальних) завдань із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі й стримування збройної агресії проти України.

Судом встановлено, що 27.04.2024 близько 19:05 години в Донецькій області командиром батальйону № НОМЕР_1 полку УПОП №2 ДПОП «ОШБ " ІНФОРМАЦІЯ_1 "» полковником поліції ОСОБА_3 було доведено до сержанта поліції ОСОБА_1 бойовий наказ від 27.04.2024 №30дск на виконання відповідного бойового розпорядження.

Після ознайомлення з цим бойовим наказом позивач повідомив, що зміст наказу йому зрозумілий, однак виконувати його він відмовляється.

У подальшому, починаючи з 28.04.2024 і до особливого розпорядження, позивач до виконання поставленого бойового (спеціального) завдання не приступив.

Таким чином, зазначені обставини підтверджують факт доведення бойового наказу до відома позивача, однак, попри це, останній до його виконання не приступив.

Згідно з висновком службового розслідування та дослідженими у судовому засіданні відеозаписами встановлено, що протипоказань для виконання позивачем бойового завдання виявлено не було. Факт доведення бойового наказу та відмови від його виконання, у тому числі з боку позивача, було зафіксовано із застосуванням портативних відеореєстраторів.

Водночас позивач стверджував, що з нього не відбиралися пояснення, не складався акт про відмову від їх надання та що він не був повідомлений про проведення службового розслідування.

Однак такі доводи суд визнав необґрунтованими, оскільки вони спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Суд також звертає увагу, що позивач ні у позовній заяві, ні у відповіді на відзив не навів жодних причин або обставин, які б пояснювали його відмову від виконання бойового наказу.

Фактично позивач не заперечує вчинення дисциплінарного проступку, що полягав у невиконанні бойового наказу, а також не заперечує факт доведення до нього такого наказу та його зрозумілість.

З відеоматеріалів, долучених до матеріалів службового розслідування, вбачається, що позивач підтвердив розуміння наказу, проте відмовився від його виконання з мотивів подання рапорту на звільнення та небажання продовжувати службу в поліції.

Разом із тим, суд зазначає, що чинним законодавством встановлено обов`язок осіб, які проходять службу в органах поліції, неухильно, сумлінно та відповідально виконувати покладені на них завдання.

Проходження служби в поліції, з огляду на її специфічний характер та підвищену суспільну значущість, потребує від поліцейського високого рівня дисципліни та відповідальності за власні дії.

Крім того, законодавством передбачено особливий режим діяльності органів поліції в умовах загрози державному суверенітету та територіальній цілісності України, а також під час відсічі збройної агресії та дії воєнного стану. Особа, яка вступає на службу в поліцію, приймає на себе зобов`язання виконувати службові завдання і функції, у тому числі в умовах воєнного стану, та повинна усвідомлювати підвищені вимоги, які ставляться до кожного поліцейського.

В основі поведінки працівника поліції лежать етичні, правові та службово-дисциплінарні норми, порушення яких утворює склад дисциплінарного проступку, що полягає у вчиненні дій, які суперечать інтересам служби, підривають довіру до поліцейського як носія владних повноважень, принижують авторитет поліції та унеможливлюють подальше виконання службових обов`язків.

Відмова від виконання бойового наказу без об`єктивних і поважних причин може призвести до дезорганізації колективу, що, у свою чергу, здатне мати тяжкі наслідки, оскільки в бойових умовах нестабільність дій одного члена підрозділу створює загрозу життю та здоров`ю інших осіб.

Отже, невиконання позивачем бойового наказу в умовах виконання бойових (спеціальних) завдань без належних підстав є ухиленням від виконання посадових та службових обов`язків, а така бездіяльність утворює дисциплінарний проступок у розумінні положень Дисциплінарного статуту.

У свою чергу, положеннями частин першої та третьої статті 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення виступає інструментом забезпечення службової дисципліни та застосовується у разі вчинення дисциплінарного проступку з метою виховного впливу на поліцейського, який його допустив, для забезпечення безумовного дотримання вимог службової дисципліни, а також з метою недопущення вчинення нових дисциплінарних порушень у майбутньому.

До поліцейських можуть бути застосовані такі види дисциплінарних стягнень:

зауваження;

догана;

сувора догана;

попередження про неповну службову відповідність;

пониження у спеціальному званні на один ступінь;

звільнення з посади;

звільнення зі служби в поліції.

Застосування дисциплінарних стягнень до поліцейського, винного у вчиненні дисциплінарного проступку, а також порядок їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19- 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Дисциплінарного статуту до обставин, що пом`якшують дисциплінарну відповідальність поліцейського, належать:

усвідомлення та визнання поліцейським власної вини у вчиненні дисциплінарного проступку;

попередня бездоганна поведінка;

високі показники службової діяльності, наявність заохочень та державних нагород;

вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або могли настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, а також добровільне відшкодування завданої шкоди;

вчинення дисциплінарного проступку під впливом погрози, примусу чи внаслідок службової або іншої залежності;

вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Обставиною, що обтяжує дисциплінарну відповідальність поліцейського, зокрема, є повторне вчинення дисциплінарного проступку до зняття у встановленому законом порядку раніше накладеного дисциплінарного стягнення (пункт 2 частини шостої статті 19 Дисциплінарного статуту).

Таким чином, під час оцінки співмірності обраного керівником виду дисциплінарного стягнення підлягають врахуванню тяжкість проступку, обставини, за яких його було вчинено, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, ставлення до виконання службових обов`язків, рівень професійної кваліфікації, наявність або відсутність непогашених дисциплінарних стягнень на момент притягнення до відповідальності, а також наявність або відсутність причинного зв`язку між вчиненим проступком і можливими негативними наслідками, з урахуванням того, чи не стала така подія результатом особистої безвідповідальності, низьких ділових або моральних якостей позивача та неналежного ставлення до служби.

При цьому доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, про те, що підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби стала негативна характеристика, яка є спотвореною та недостовірною, є безпідставними та не приймаються судом до уваги.

Суд звертає увагу позивача на те, що підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, які підтверджують реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою і дією чи бездіяльністю порушника службової дисципліни.

Суд також зазначає, що за обставин цієї справи навіть наявність бездоганної службової характеристики позивача не може бути підставою для звільнення його від дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку у вигляді невиконання бойового наказу.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський підлягає звільненню зі служби в поліції, а проходження служби припиняється у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Отже, звільнення зі служби в органах Національної поліції як вид дисциплінарного стягнення є найбільш суворим і крайнім заходом дисциплінарного впливу, який має застосовуватися у виняткових випадках та за вчинення особливо тяжких дисциплінарних проступків.

У цьому випадку суд звертає увагу на положення розділу ІІ Положення про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.12.2017 №987, відповідно до яких до основних завдань підрозділів поліції особливого призначення належить участь в обороні України, виконання завдань територіальної оборони, забезпечення та реалізація заходів правового режиму воєнного стану. За рішенням військового командування, погодженим з керівництвом поліції, такі підрозділи можуть залучатися до оборони України відповідно до Закону України «Про оборону України» шляхом безпосереднього ведення бойових дій у ході відсічі збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України в умовах воєнного стану.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 2023 року №30 утворено міжрегіональний територіальний орган Національної поліції - Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України " ІНФОРМАЦІЯ_1 "», основним завданням якого є участь у реалізації державної політики у сфері захисту прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, забезпечення публічної безпеки і порядку, оборони України, виконання завдань територіальної оборони, а також забезпечення та реалізації заходів правового режиму надзвичайного або воєнного стану, у тому числі у взаємодії з іншими складовими сектору безпеки і оборони України.

Таким чином, законодавець встановлює підвищені вимоги до поліцейських підрозділів особливого призначення в умовах воєнного стану, що обумовлено їх спеціальною підготовкою, особливим статусом та спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом охорони прав і свобод людини та забезпечення публічної безпеки і порядку.

Відповідно, недотримання поліцейським зазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого застосовуються заходи дисциплінарної відповідальності.

За такого правового регулювання позивач, з огляду на свої службові обов`язки, повинен утримуватися від дій або вчинків, які можуть дискредитувати звання працівника поліції чи підірвати авторитет поліції, а також не допускати ситуацій, за яких у суспільства може сформуватися уявлення про протиправний характер діяльності окремого поліцейського або органів поліції загалом.

У зв`язку з цим зазначена поведінка позивача містить ознаки істотного дисциплінарного проступку, оскільки відмова поліцейського підрозділу особливого призначення від виконання бойового наказу під час дії воєнного стану створює реальну загрозу злагодженості дій підрозділів поліції особливого призначення у надзвичайних ситуаціях, а також загрозу національній безпеці та державному суверенітету України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 09.02.2022 у справі №160/12290/20, обрання виду дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень суб`єкта його застосування, який, ухвалюючи відповідне рішення, повинен урахувати тяжкість проступку, обставини його вчинення, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. При цьому застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, однак його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням конкретних обставин справи та не потребує додаткового обґрунтування неможливості застосування інших, м`якших видів дисциплінарних стягнень.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.11.2023 у справі №420/14443/22, повноваження керівника щодо вибору одного з видів дисциплінарного стягнення в умовах воєнного стану залишаються дискреційними, проте з урахуванням особливостей його застосування, визначених статтею 29 Дисциплінарного статуту, зокрема із дотриманням принципу зростання дисциплінарних стягнень.

З огляду на характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, доведеність його вчинення, наявність та ступінь вини позивача, негативні наслідки, які настали та ще можуть настати через вчинений проступок, а також встановлену Дисциплінарним статутом Національної поліції України дискрецію керівника у виборі виду дисциплінарного стягнення, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що такий вид стягнення, як звільнення зі служби в поліції є пропорційним покаранням.

Таким чином, приймаючи оскаржувані накази в частині звільнення позивача зі служби відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування спірних наказів та поновлення позивача на службі в поліції.

Як наслідок, відсутні підстави і для задоволення інших позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі позовні вимоги є похідними від вимоги щодо визнання протиправними та скасування наказів.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, додаткових пояснень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повне судове рішення складено « 29» грудня 2025 року.