Справа № 480/1335/25
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 р. Справа № 480/1335/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства у справах ветеранів України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2025, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 23.07.25 по справі № 480/1335/25

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства у справах ветеранів України , Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера (назва комісії змінена згідно наказу Мінветеранів України від 02.10.2024 №322), в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" від 12.12.2024 № 15/ІІІ/13/10, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій;

- визнати ОСОБА_1 особою яка приймала безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України;

- зобов`язати Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" Міністерства у справах ветеранів України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу учасника бойових дій та за результатом її розгляду прийняти рішення про надання йому статусу учасника бойових дій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до Міжвідомчої комісії із заявою про надання статусу учасника бойових дій, втім рішенням якої від 12.12.2024 позивачу відмовлено відповідно до п.25 ч.1 ст.6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-ХІІ. У рішенні вказано, що додані до заяви нотаріальні свідчення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть братись до уваги, оскільки у період, за який вони свідчать, вони не належали до військовослужбовців, а були членами добровольчого формування територіальної громади, що суперечить вимогам п.25 ч.1 ст.6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Також вказано, що до Міністерства у справах ветеранів України надійшов лист Головного управління національної поліції в Сумській області про те, що станом на 01.12.2024, та за весь період збройної агресії російської федерації, довідки за формою згідно додатку 6 до Порядку не видавались жодній цивільній особі.

Позивач вважає, що командиром підрозділу слід вважати керівників ГУНП в Сумській області Петра Токаря та ОСОБА_5 , які підтвердили безпосередню участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держава у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , станом на 24.02.2022, вже мали статус учасника бойових дій, а діючим законодавством не встановлено надавати такий статус декілька разів.

Так, ОСОБА_2 (учасник бойових дій, учасник АТО), підтвердив, що ОСОБА_1 брав безпосередню участь в здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Спільно з працівниками поліції згідно відповідних наказів та планів - розстановок виконував завдання, визначені керівництвом ГУНП в Сумській області, Сумського РУП ГУНП, брав участь в охоронні та обороні важливих об`єктів та комунікацій, забезпечував публічний порядок та безпеку на вулицях місця, здійснював превентивну та профілактичну діяльність спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень (мародерства), а також здійснював заходи із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку з військовою агресію російської федерації проти України на території Сумської територіальної громади у складі добровольчого загону "СОВА" Сумської обласної ветеранської організації ГО "Асоціація ветеранів МВС України".

Аналогічні нотаріально посвідчені заяви надали ОСОБА_3 (учасник бойових дій), ОСОБА_4 (учасник бойових дій, учасник АТО), тобто особи які, також мають статус учасників бойових дій.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України, Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера від 12.12.2024 №15/ІІІ/13/10 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій.

Зобов`язано Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу учасника бойових дій, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства у справах ветеранів України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем, Міністерства у справах ветеранів України подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2025 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що міжвідомча комісія скерувала запит до Головного управління Національної поліції у Сумській області від 15.10.2024 № 17742/1.2/5.1-24 (додаток 1) з проханням повідомити про правові підстави видачі довідок за формою згідно з додатком 6 Порядку № 413, 18 особам, зокрема ОСОБА_1 та, у разі залучення осіб, надати інформацію саме до виконання яких завдань залучалися цивільні особи (добровольці) Сумської територіальної громади з 25.02.2022 по 25.03.2022 по захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. У відповідь Мінветеранів отримало лист ГУНП в Сумській області від 09.12.2024 № 6091/117/05/12/4-2024 за підписом т. в. о. заступника начальника Олега Перекреста, в якому чітко зазначено, що на весь період збройної агресії рф довідки за формою згідно з додатком 6 до Порядку № 413 не видавалися жодній цивільній особі, включно з позивачем. Цей факт є вирішальним з точки зору дотримання формальних вимог Порядку № 413, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 20 серпня 2014 року. Жодна з наданих Позивачем довідок не відповідає формі, передбаченій додатком 6 до Порядку № 413. Вони є вільною формою викладення інформації, без реквізитів, структури та юридичних підстав, передбачених Порядком № 413, отже наведені позивачем документи не можуть визнаватися допустимими та належними доказами.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2025 у справі № 480/1335/25 без змін, та клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу в межах розгляду апеляційної скарги в сумі 6000 грн.

Міністерство у справах ветеранів України надало відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечило проти суджень позивача, вказаних у відзиві та вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідач, Міністерство у справах ветеранів України подав заперечення на клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач є бійцем добровольчого загону "СОВА" Сумської обласної ветеранської організації ГО "Асоціація ветеранів МВС України", що підтверджується копією посвідчення (а.с.35).

14 червня 2024 року до Міжвідомчої комісії надійшла заява позивача від 11.06.2024 про надання йому статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 25 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

До заяви позивачем долучено:

1) згода на обробку персональних даних.

2) довідка Сумського районного управління поліції про безпосередню участь щодо відсічі збройної агресії російської федерації, у спосіб вчинення дій по забезпеченню громадського порядку та безпеки у межах Сумської міської територіальної громади.

3) довідка Головного Управління Національної Поліції в Сумській області про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України,

4) лист Головного Управління Національної Поліції в Сумській області про участь з 25.02.2022 року бійців добровольчого загону "СОВА" Сумської обласної ветеранської організації ГО "Асоціація ветеранів МВС України" у відсічі збройної агресії російської федерації шляхом забезпечення громадського порядку та безпеки, охорони та оборони важливих об`єктів та комунікацій, забезпеченні публічного порядку, забезпечення національної безпеки і оборони Сумської об`єднаної територіальної громади,

5) виписка з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Громадської організації "Сумська обласна ветеранська організація Асоціації ветеранів МВС України",

6) витяг з протоколу №2 екстреного позачергового засідання президії громадської організації "Сумська обласна ветеранська організація Асоціації ветеранів МВС України" щодо створення добровольчого загону "СОВА" з числа пенсіонерів, ветеранів МВС (на підтвердження проходження служби та безпосередньої участі в здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в межах Сумської міської територіальної громади в якості командира добровольчого загону "СОВА" ОСОБА_2 в період за який він свідчить),

7) заява-повідомлення учасників (свідків) бойових дій про безпосередню участь в здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у складі добровольчого загону "СОВА" Сумської обласної ветеранської організації ГО "Асоціація ветеранів МВС України",

8) довідка командира добровольчого загону "СОВА" ОСОБА_2 про проходження служби, безпосередньої участі в здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в межах Сумської міської територіальної громади в складі бійців добровольчого загону "СОВА" Сумської обласної ветеранської організації ГО "Асоціація ветеранів МВС України" ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в період з 24.02.2022 року по 25.03.2022 року,

9) копії посвідчень учасника бойових дій, командира добровольчого загону "СОВА" та голови Сумської обласної ветеранської організації ГО "Асоціація ветеранів МВС України" ОСОБА_2 ,

10) копії посвідчень учасника бойових дій, добровольця добровольчого загону "СОВА" та ветерана Сумської обласної ветеранської організації ГО Асоціація ветеранів МВС України ОСОБА_3 ,

11) копії посвідчень учасника бойових дій, добровольця добровольчого загону "СОВА" та ветерана Сумської обласної ветеранської організації ГО "Асоціація ветеранів МВС України" ОСОБА_4 ,

12) копія посвідчення добровольця добровольчого загону "СОВА" Сумської обласної ветеранської організації ГО "Асоціація ветеранів МВС України",

13) копія паспорта громадянина України та РНОКПП.

Міжвідомчою комісією прийнято 12.12.2024 рішення №15/III/13/10, яким відмовлено позивачу в наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку з відсутністю правових підстав для надання статусу учасника бойових дій відповідно до п.25 ч.1 ст.6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У вищевказаному рішенні зазначено, що до заяви додані: довідка начальника ГУНП в Сумській області П.Токара від 14.02.2024 №24/24 про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у (в`язку з військовою агресією російської федерації проти України; свідчення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , добровольців добровольчою загону "СОВА" Сумської обласної ветеранської організації ГО "Асоціація ветеранів МВС України"; додаткові документи.

Однак, додані до заяви нотаріальні свідчення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть братись до уваги, оскільки в період, за який вони свідчать, вони не належали до військовослужбовців, а були членами добровольчою формування територіальної громади, що суперечить вимогам пункту 25 частини першої етапі 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Також до заяви додано довідку начальника ГУНП в Сумській області П.Токара від 14.02.2024 №24/24 ОСОБА_1 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку і військовою агресією російської федерації проти України в період 25.02.2022 по 25.03.2022, як доброволець у складі добровольчою загону "СОВА" Сумської обласної ветеранської організації ГО "Асоціація ветеранів МВС України".

Водночас, до Міністерства справах ветеранів України надійшов лист Головного управління національної поліції в Сумській області віл 09.12.2024 № 6091/117/05/ І2/4-2024 за підписом т. в. о. заступника начальника Олега Перекреста про те, що станом на 01.12.2024 та за весь період збройної агресії російської федерації, довідки за формою згідно додатку 6 до Порядку не видавались жодній цивільній особі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5 розділу III Положення про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", затвердженого наказом Міністерства у справах ветеранів України від 26.02.2021 № 43, Міжвідомча комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій у разі відсутності правових підстав для надання статусу учасника бойових дій та відсутності документів, що місять достатні докази безпосередньої участі особи у виконанні завдань антитерористичної операції.

Враховуючи вищезазначене, Міжвідомчою комісією прийнято рішення відмовити позивачу в наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку з відсутністю правових підстав для надання статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 25 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Вважаючи протиправним вказане рішення Міжвідомчої комісії, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з визнання протиправним та скасування рішення Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера від 12.12.2024 №15/ІІІ/13/10 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій та зобов`язання Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу учасника бойових дій, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни визначається Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII, який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно зі статтею 5 цього Закону учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 6 Закону України України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII учасниками бойових дій визнаються особи, які з 24 лютого по 25 березня 2022 року відповідно до Закону України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України" або у складі добровольчих формувань у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною прикордонною службою України, Національною поліцією, Національною гвардією України, Службою безпеки України та іншими утвореними відповідно до закону військовими формуваннями та правоохоронними органами брали участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Рішення про надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, приймається міжвідомчою комісією, утвореною центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, постраждалих учасників Революції Гідності, членів сімей таких осіб і членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, а також райони проведення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України. Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

Підставою для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, є довідка, видана командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України та інших утворених відповідно до закону військових формувань чи правоохоронних органів, у взаємодії з якими особа сама або у складі добровольчого формування брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, про період участі у таких заходах.

Форма такої довідки затверджена додатком 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413.

У разі відсутності такої довідки, відповідно до абз. 6 п. 25 ст. 6 Закону підставою для надання статусу учасника бойових дій зазначеним особам є документи, дані та інформація, вказана у абзацах сьомому, восьмому пункту 25 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII, зокрема: свідчення (заява) не менше ніж трьох свідків (одним із яких є командир підрозділу, в зоні відповідальності якого перебувала особа або добровольче формування, у складі якого особа брала участь у здійсненні відповідних заходів) про період безпосередньої участі в здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів.

До уваги беруться свідчення (заяви) осіб, підпис на яких засвідчений нотаріально, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до абзацу першого пункту 19 частини першої цієї статті та/або статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 частини другої статті 7 цього Закону та які мають документальне підтвердження своєї участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за період, за який вони свідчать.

Наказом Міністерства у справах ветеранів України від 26.02.2021 № 43, затверджено Положення про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі Положення про міжвідомчу комісію), відповідно до якого, основними завданнями міжвідомчої комісії за обставин цього судового спору є, серед іншого, надання статусу учасника бойових особам, зазначеним в пунктах 21, 25 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII (підпункт 2 пункту 1 розділу ІІ).

Підстави для відмови Міжвідомчою комісією у наданні статусу учасника бойових дій врегульовані п. 5 розділу ІІ Порядку про міжвідомчу комісію №43, відповідно до якого Міжвідомча комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій у разі:

1) відсутності правових підстав для надання статусу учасника бойових дій;

2) відсутності документів, що містять достатні докази безпосередньої участі особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України;

3) виявлення факту подання недостовірної інформації про участь в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх проведення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України або подання недостовірних даних про особу;

4) виявлення факту підробки поданих документів;

5) наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення особою умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

У даній справі 12.12.2024 Міжвідомчою комісією прийнято рішення, яким, з урахуванням підпункту 1 пункту 5 розділу ІІІ Положення про міжвідомчу комісію №43, відмовлено позивачу в наданні статусу учасника бойових дій, у зв`язку з відсутністю правових підстав для надання статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 25 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII.

У рішенні зазначено, що зі змісту заяви та доданих до неї документів, вбачається, що позивач просив розглянути на міжвідомчій комісії питання надання йому статусу учасника бойових дій відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 6 Закону. Вказано, що додані до заяви нотаріальні свідчення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть братись до уваги, оскільки у період, за який вони свідчать, вони не належали до військовослужбовців, а були членами добровольчого формування територіальної громади, що суперечить вимогам п. 25 ч. 1 ст. 6 Закону № 3551-XII. Також вказано, що до Міністерства у справах ветеранів України надійшов лист Головного управління національної поліції в Сумській області про те, що станом на 01.12.2024, та за весь період збройної агресії російської федерації, довідки за формою згідно додатку 6 до Порядку не видавались жодній цивільній особі.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, колегія суддів враховує, що пунктом 2 розділу ІІ Положення про міжвідомчу комісію №43 визначено, що Міжвідомча комісія має право, зокрема:

2) розглядати документи щодо надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в підпункті 2 пункту 1 цього розділу, або позбавлення їх такого статусу, надіслані такими особами або командирами добровольчих формувань, у складі яких вони брали участь в антитерористичній операції, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України;

6) уточнювати інформацію про осіб, стосовно яких подано документи, заслуховувати пояснення цих осіб, свідків та представників державних органів;

7) приймати рішення про надання (відмову у наданні) статусу учасника бойових дій особам, зазначеним у підпунктах 1-3 пункту 1 цього розділу.

Згідно із пунктом 3 розділу III Положення про міжвідомчу комісію № 43 міжвідомча комісія розглядає документи та у разі потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких вони подані, заслуховує пояснення таких осіб, свідків, представників державних органів та у місячний строк із дня надходження документів (уточненої інформації) приймає рішення щодо надання (відмови у наданні) статусу учасника бойових дій, про що інформує комісії, підприємства, установи, організації або їх працівників, осіб, зазначених у "пунктах 21, 25 частини першої статті 6 Закону, за формою, наведеною в додатку 1 до цього Положення.

Враховуючи вказані приписи Положення про міжвідомчу комісію № 43 у взаємозв`язку з нормами п. 25 ч. 1 ст. 6 Закону України № 3551-XII щодо взяття Комісією до уваги свідчення (заяви) осіб, підпис на яких засвідчений нотаріально, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до абзацу першого пункту 19 частини першої цієї статті та/або статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 частини другої статті 7 цього Закону та які мають документальне підтвердження своєї участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, за період, за який вони свідчать, суд визнає, що Міжвідомча комісія в силу діючого законодавства наділена повноваженнями вчиняти певні дії для вирішення питання щодо надання особі статусу учасника бойових дій, у тому числі уточнювати інформацію про осіб, стосовно яких подано документи, заслуховувати пояснення цих осіб, свідків та представників державних органів.

Проте відповідач відмовив позивачу в отриманні статусу учасника бойових дій, виходячи лише з пакету документів доданих до заяви, але не провівши всіх необхідних дій та не переконавшись у наявності у позивача підстав для отримання такого статусу, оскільки суду не надано доказів вчинення всіх необхідних дій з метою перевірки наявності підстав для отримання позивачем статусу учасника бойових дій, доказів направлення відповідачем відповідних запитів щодо уточнення інформації про особу та заслуховування заявлених свідків.

Так, зокрема, посилаючись у рішенні та в апеляційній скарзі на лист Головного управління національної поліції в Сумській області від 09.12.2024 № 6091/117/05/І2/4-2024 за підписом т. в. о. заступника начальника Олега Перекреста про те, що станом на 01.12.2024 та за весь період збройної агресії російської федерації, довідки за формою згідно додатку 6 до Порядку не видавались жодній цивільній особі (а.с.36), відповідач у рішенні не мотивує, у зв`язку з чим відповідачем віддається перевага саме цьому листу за підписом т. в. о. заступника начальника ГУНП в Сумській області, втім не береться до уваги довідка за формою згідно додатку 6 до Порядку та в якій зафіксовано факт того, що позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку і військовою агресією російської федерації проти України в період 25.02.2022 по 25.03.2022, як доброволець у складі добровольчою загону "СОВА" Сумської обласної ветеранської організації ГО "Асоціація ветеранів МВС України", та яка видана за підписом начальника ГУНП в Сумській області П.Токара 14.02.2024.

Крім того, в рішенні не вказано, що саме стало підставою для неврахування довідки Сумського РУП від 05.07.2022 № 9588, яка була однією з підстав складання довідки від 14.02.2024 (а.с.22,22) та яка також долучена позивачем до своєї заяви (а.с.114).

Докази скасування на підставі чинного законодавства України довідки за формою згідно додатку 6 до Порядку від 14.02.2024 (а.с.22) в матеріалах справи відсутні. Доказів, що піддають сумніву достовірність зазначених у довідці відомостей, відповідачами також суду не надано.

Водночас відповідальність за достовірність даних у довідці несе орган, який її видав. Доказів, які б підтверджували вчинення неправомірних дій службовими особами при вирішенні питання про надання вказаної довідки, відповідач суду також не надав.

Так, під час розгляду поданих документів Міжвідомча комісія повинна ретельно вивчати зміст поданих до розгляду первинних документів, в разі необхідності заслуховувати пояснення осіб. Наявність будь-яких документів не є автоматичною підставою для надання чи відмові особі статусу учасника бойових дій, разом із тим, саме на Комісію покладено обов`язок обґрунтувати прийняте рішення, а у разі зауважень до поданих документів чи відсутність доказів участі позивача у бойових діях зазначити у рішенні підстави та мотиви прийнятого рішення.

Належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура прийняття відповідного рішення.

Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення/документи взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувалася Комісія, коли досліджувала документи під час засідання, тобто встановити мотиви ухваленого рішення. Особливо-виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про відмову у наданні особі статусу учасника бойових дій, з огляду на наслідки, які це потягне.

Враховуючи, що приписами пункту 5 розділу ІІ Порядку про міжвідомчу комісію визначені вичерпні випадки відмови в наданні статусу учасника бойових дій, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмова за відсутності правових підстав для надання статусу учасника бойових дій можлива лише внаслідок дослідження доказів та надання їм належної оцінки у випадку не підтвердження права особи на отримання такого статусу.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, тому вказане не може відповідати критеріям правомірності, визначених в частині 2 статті Кодексу адміністративного судочинства України.

Стосовно доводів відповідача, що Міжвідомча комісія є окремим суб`єктом владних повноважень, який наділений окремими від Мінветеранів дискреційними повноваженнями, колегія суддів зазначає наступне.

Міжвідомча комісія утворена Мінветеранів на виконання Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413.

Оскаржуване у цій справі рішення має печатку, саме Міністерства у справах ветеранів України.

Враховуючи викладене, визначення відповідачем у справі, крім іншого, Міністерства у справах ветеранів України є правомірним.

З урахуванням викладеного, оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а належним способом відновлення права позивача є зобов`язання Міжвідомчої комісії повторно розглянути заяву позивача про надання йому статусу учасника бойових дій, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі не висловлено конкретних заперечень та обґрунтувань апелянта щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих судом першої інстанції на користь позивача, а отже у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для зменшення розміру понесених витрат на правову допомогу.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Стосовно клопотання позивача про стягнення на його користь понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 п.1 ч. 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Приписами ч.ч.3, 4 ст.134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст. 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи .

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 18.10.2023 у справі № 1740/2143/18, від 06.12.2023 у справі № 140/763/22.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат застосовує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

25 вересня 2025 року позивач звернувся до Другого апеляційного адміністративного суду з клопотанням, в якому просив стягнути з Міністерства у справах ветеранів України на його користь витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 6000,00 грн.

Так, на підтвердження витрат в суді апеляційної інстанції позивачем надано наступні документи: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ПТ №2403 від 23.10.2018 №18; ордер серія ВІ №1331168 від 03.09.2025; договір №6/А про надання правничої допомоги від 21.01.2025; акт приймання - передачі наданих послуг з правничої допомоги №1 до договору про надання правничої допомоги від 21.01.2025 №6/А від 04.09.2025; акт приймання - передачі наданих послуг з правничої допомоги №2 до договору про надання правничої допомоги від 21.01.2025 №6/А від 24.09.2025; квитанцію №04/09 про оплату правничої допомоги від 04.09.2025; квитанцію №24/09 про оплату правничої допомоги від 24.09.2025.

Згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ПТ №2403 від 23.10.2018 №18 Пєтухов А.Ю. відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" має право на зайняття адвокатською діяльністю.

Як встановлено з договору №6/А про надання правничої допомоги від 21.01.2025, укладеного між позивачем (клієнтом) та адвокатським бюро "Андрія Пєтухова" в особі керуючого бюро адвоката Пєтухова А.Ю. за цим договором адвокатське бюро надає позивачу послуги з правничої допомоги. Вартість однієї години спеціаліста адвокатського бюро складає 2000,00 грн. Загальна вартість послуг розраховується відповідно до фактично наданих послуг згідно з наданими клієнтом дорученнями та пропорційно кількості витраченого часу за цим договором, включаючи інші витрати, передбачені цим договором.

Відповідно до ордеру Серії ВІ №1331168 від 03.09.2025 на підставі договору №6/А про надання правничої допомоги від 21.01.2025 адвокат Пєтухов А.Ю. надає позивачу правничу допомогу у Другому апеляційному адміністративному суді.

З акту приймання - передачі наданих послуг з правничої допомоги №1 від 04.09.2025 до договору про надання правничої допомоги від 21.01.2025 №6/А, адвокатським бюро надано послуги з професійної правничої допомоги: підготовка та направлення до суду відзиву на апеляційну скаргу; 2 год.; вартість 1 год, - 2000 грн.; ціна, грн без ПДВ 4000,00 грн. Загальна вартість послуг наданих адвокатським бюро складає 4000,00 грн без ПДВ.

З акту приймання - передачі наданих послуг з правничої допомоги №2 від 24.09.2025 до договору про надання правничої допомоги від 21.01.2025 №6/А, адвокатським бюро надано послуги з професійної правничої допомоги: підготовка та направлення до суду заперечення; 1 год.; вартість 1 год, - 2000 грн; ціна, грн без ПДВ 2000,00 грн. Загальна вартість послуг наданих адвокатським бюро складає 2000,00 грн без ПДВ.

За підготовку та направлення до суду відзиву на апеляційну скаргу заперечення позивачем сплачено 6000,00 грн, згідно квитанцій №04/09 від 04.09.2025 та №24/09 від 24.09.2025.

Водночас, вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів враховуючи заперечення відповідача вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції в сумі 6000,00 грн, є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, законодавець визначив, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідач, Міністерство у справах ветеранів України не погодившись із поданим позивачем клопотанням про відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, подав свої заперечення. В обгрунування заперечень зазначив про необгрунтованість судових витрат, а саме відсутність фіксованого розміру оплати послуг, наданих адвокатом, відсутність детального обґрунтування розміру гонорару, за надання правової допомоги, - враховуючи складність справи, кваліфікації і досвіду адвоката або іншої аргументуючої інформації, відсутність інформації про вартість погодинної тарифної ставки адвоката, тим самим не можна зробити обґрунтовані висновки про розумну вартість наданих позивачу правових послуг. Тим самим відсутня можливість визначити, яким чином та на підставі яких критеріїв визначається розмір судових витрат понесених позивачем.

Отже, вказане заперечення є клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в розумінні вимог ч. ч. 6, 7 ст.134 КАС України.

Надаючи правову оцінку наданій позивачу послузі щодо підготовки та направлення до суду відзиву на апеляційну скаргу та заперечень, колегія суддів зазначає, що його зміст фактично в більшій частині дублює доводи вже викладені в позовній заяві, складається з викладу обставин справи, норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини, тобто його підготовка не потребувала значного часу.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в додатковій постанові від 11.12.2019 року по справі №2040/6747/18 надання правової допомоги з приводу вирішення навіть певної (усієї) сукупності процесуальних питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом, оскільки первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази.

Наведений вище висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.05.2023 року у справі №640/2756/19.

Крім того, дана справа не є справою значної складності, з подібних правовідносин наявна судова практика, що спрощувало роботу адвоката при підготовці процесуальних документів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2024 по справі №686/5757/23 наголосила, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Колегія суддів зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №640/14930/20.

Отже, заявлена до відшкодування позивачем сума витрат у розмірі 6000,00 грн на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції не відповідає критерію розумності, а відтак підлягає зменшенню.

Таким чином, з урахуванням принципу співмірності обсягу наданих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, складністю справи, а також з урахуванням заяви (заперечення) відповідача на клопотання позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства у справах ветеранів України на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції в сумі 3000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства у справах ветеранів України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2025 по справі № 480/1335/25 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства у справах ветеранів України (, вул. Хрещатик, 34, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції в сумі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Я.В. П`янова В.Б. Русанова