Справа № 320/14152/24
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року м. Київ справа №320/14152/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білоноженко М.А., розглянувши у приміщені суду в м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень,-

встановив:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ), у якому просив суд:

- визнати рішення ДПС України № 3780/6/99-00-06-03-03-06 від 14.02.2024, винесене в рамках процедури адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень №2 від 25.07.2023 та № 2 від 25.07.2023, неправомірним в частині відмови у задоволенні скарги Платника Податків від 28.12.2023 та в цій частині скасувати його;

- визнати неправомірними податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС України у м. Києві № 2/1 від 19 лютого 2024 року та №2/1 від 19 лютого 2024 року та скасувати їх;

- визнати, що не може вважатись податковою звітністю відкликана податкова декларація про майновий стан і доходи за 2022 рік від 01 травня 2023 року;

- визнати виконаним належним чином обов`язок подавати податкову декларацію про майновий стані доходи за 2022 рік, що залишається таким в силу норми закону незважаючи на втрату статусу податкової звітності податковою декларацією від 01 травня 2023 року (відповідно до попереднього пункту 3 вище).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що донарахування сум податкових зобов`язань військового збору та податку на доходи фізичних осіб є безпідставними, оскільки відсутнє порушення позивачем норм ПК України. Зауважив, що впродовж 2022 року позивачем не отримувалось доходів, які підлягають оподаткуванню в Україні, а помилково зазначені 01.05.2023 у декларації суми -як дохід взагалі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 07.11.2024.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.11.2024 призначено процедуру врегулювання спору за участю судді у справі № 320/14152/24 та визначено дату першої спільної наради з врегулювання спору на 15.11.2024 о 12:00 год. Встановлено строк для проведення процедури врегулювання спору за участю судді до 09.12.2024. Зупинено провадження у цій справі до припинення врегулювання спору за участю судді.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 припинено врегулювання спору за участю судді в адміністративній справі № 320/14152/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання протиправними та скасування рішень, а справу №320/14152/24 передано для визначення іншого складу суду згідно вимог статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Білоноженко М.А.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Головне управління ДПС у м. Києві заперечило проти задоволення заявлених вимог, з підстав їх необґрунтованості. Відповідач пояснив, що за результатами проведеної камеральної перевірки було встановлено, що в порушення положень розділу ІІІ Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 859 від 02.10.2015, ОСОБА_1 не визначені податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що підлягають сплаті самостійно платником податків, чим порушено пп. 170.11.1 п. 170.11 ст. 170 та п. 16-1 підр. 10 розд. ХХ ПК України.

Державна податкова служба України заперечувала проти позовних вимог, мотивуючи тим, що рішення про результати розгляду скарги не є юридично значеним для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки останнього, шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а відтак безпосередньо не порушує права та інтереси позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 клопотання позивача про відмову від позову в частині позовних вимог задоволено: прийнято часткову відмову від позову; закрито провадження у справі № 320/14152/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України в частині позовних вимог про:

- визнання такою, що не може вважатись податковою звітністю відкликана податкова декларація про майновий стан і доходи за 2022 рік від 01 травня 2023 року;

- визнання виконаним належним чином обов`язок подавати податкову декларацію про майновий стані доходи за 2022 рік, що залишається таким в силу норми закону незважаючи на втрату статусу податкової звітності податковою декларацією від 01 травня 2023 року (відповідно до попереднього пункту 3 вище).

В призначених судових засіданнях позивач та його представник підтримав позовні вимоги та просив задовольнити останні.

В свою чергу, представники відповідачів заперечили проти задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

За клопотанням представників сторін, 24.11.2025 суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.05.2023 ОСОБА_1 в електронному кабінеті платника податку сформував та направив до Головного управління ДПС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2022 рік, яка прийнята та зареєстрована податковим органом 01.05.2023 за № .

31.05.2023 посадовою особою ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан та доходи за 2022 рік, яка була подана ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 31.05.2023 № 40709/Ж5/26-15-24-01-02-03.

Указаним актом камеральної перевірки зафіксовано, що при заповненні податкової декларації платником податків ОСОБА_1 порушено:

- п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України (далі ПК України), відповідно до якого ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами;

- п. 1.3 ст. 16-1 розділу ХХ підрозділу 10 ПК України, відповідно до якого ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 цього пункту;

- пп. 8 п. 5 розділу ІІІ Інструкції, а саме: у рядку 20.1 не вказана сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) року;

- пп. 10 п. 5 розділу ІІІ Інструкції, а саме: у рядку 21.1 не вказана сума податкових зобов`язань з військового збору, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) року.

Акт камеральної перевірки був надісланий засобами поштового зв`язку за адресою зареєстрованого місця проживання позивача, проте поштове відправлення повернулось на адресу податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

На підставі виявлених порушень 25.07.2023 ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 2, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 526368,75 грн, у тому числі: 421095,00 грн за податковими зобов`язаннями та 105273,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № 2, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 6316425,00 грн, у тому числі: 5053140,00 грн за податковими зобов`язаннями та 1263285,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказані вище податкові повідомлення-рішення також були надіслані засобами поштового зв`язку за адресою зареєстрованого місця проживання позивача, проте поштове відправлення повернулось на адресу податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

10.10.2023 ГУ ДПС у м. Києві сформовано податкову вимогу № 0-2615, у якій, у зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 станом на 09.10.2023 податкового боргу в сумі 6842793,75 грн, вимагало терміново сплатити суму податкового боргу.

Одночасно з вказаною вимогою, відповідачем-1 прийнято рішення про опис майна у податкову заставу № 0-2615.

Податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу були надіслані засобами поштового зв`язку за адресою зареєстрованого місця проживання позивача та були отримані членом його сім`ї.

Дізнавшись про існування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, позивач разом з його представником розпочали процедуру їх адміністративного оскарження та 04.12.2024 подали відповідну скаргу до ДПС України..

Так, рішенням ДПС від 02.02.2024 № 2681/6/99-00-06-03-03-06 скаргу ОСОБА_1 задоволено, податкову вимогу ГУ ДПС у м. Києві від 10.10.2023 № 0-2615 та рішення ГУ ДПС у м. Києві від 10.10.2023 № 0-2615 про опис майна у податкову заставу скасовано.

Під час адміністративного оскарження податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, позивачеві стало відомо про існування акта камеральної перевірки від 31.05.2023 № 40709/Ж5/26-15-24-01-02-03 та податкових повідомлень-рішень від 25.07.2023 № 2 та № 2.

28.12.2023 позивачем було подано до ДПС України скаргу на податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 25.07.2023 № 2 та № 2.

Рішенням ДПС від 14.02.2024 № 3780/6/99-00-06-03-03-06 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві в частині визначення штрафних санкцій від 25.07.2023 № 2 у сумі 757971,00 грн, № 2 в сумі 63164,25 грн, в інших частинах зазначені податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

З огляду на результати адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень від 25.07.2023, Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 19.02.2024:

- № 2/1, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 463204,50 грн, у тому числі: 421095,00 грн за податковими зобов`язаннями та 42109,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № 2/1, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 5558454,00 грн, у тому числі: 5053140,00 грн за податковими зобов`язаннями та 505314,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вважаючи прийняті відповідачами рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), який, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктами 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України установлено, що платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з положеннями ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Статтею 37 ПК України установлено, що підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

Підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.

За визначенням пп. 14.1.55 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід, отриманий з джерел за межами України, - будь-який дохід, отриманий резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності за межами митної території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів, спадщину, подарунки, виграші, призи, доходи від виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими та трудовими договорами, від надання резидентам в оренду (користування) майна, розташованого за межами України, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих за межами України портів, доходи від продажу майна, розташованого за межами України, дохід від відчуження інвестиційних активів, у тому числі корпоративних прав, цінних паперів тощо; інші доходи від будь-яких видів діяльності за межами митної території України або територій, непідконтрольних контролюючим органам.

Відповідно до пп. 170.11.1 п. 170.11 ст. 170 ПК України у разі якщо джерело виплат будь-яких оподатковуваних доходів є іноземним, сума такого доходу включається до загального річного оподатковуваного доходу платника податку - отримувача, який зобов`язаний подати річну податкову декларацію, та оподатковується за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з абз. 1 пп. «в» п. 176.1 ст. 176 ПК України платники податку зобов`язані подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього Кодексу таке подання є обов`язковим.

Форму податкової декларації про майновий стан і доходи та Інструкцію щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи затверджено наказом Мінфіну від 02.10.2015 № 859 із змінами та доповненнями.

Так, згідно з пп. 12 розд. ІІІ Інструкції у рядку 10.10 вказується сума іноземних доходів, розмір яких визначається відповідно до пункту 170.11 статті 170 розділу IV Кодексу.

Згідно з пунктом 164.4 статті 164 розділу IV Кодексу доходи, отримані у вигляді валютних цінностей або інших активів (вартість яких виражена в іноземній валюті або міжнародних розрахункових одиницях), перераховуються у гривнях за валютним курсом Національного банку України, що діє на момент нарахування (отримання) таких доходів;

у графі 3 рядка 10.10 вказується сума іноземних доходів, перерахована у гривнях, з урахуванням норм пункту 164.4 статті 164 розділу IV Кодексу;

у графі 6 рядка 10.10 вказується сума податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за ставкою, визначеною статтею 167 розділу IV Кодексу;

у графі 7 рядка 10.10 вказується сума військового збору, що підлягає сплаті до бюджету, розрахована за ставкою збору, встановленою у пункті 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу.

Зі змісту наведених норм слідує, що іноземні доходи є об`єктом оподаткування резидента. При цьому порядок оподаткування таких доходів визначено пунктом 170.11 ПК України, який покладає на платника обов`язок включити іноземний дохід до загального річного оподатковуваного доходу та подати відповідну податкову декларацію, заповнення якої регламентовано окремим нормативним актом.

Матеріалами справи підтверджено, що 01.05.2023 позивач в електронному кабінеті платника податку сформував та направив до Головного управління ДПС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2022 рік, яка прийнята та зареєстрована податковим органом 01.05.2023 за № .

Так, у графі 3 рядку 10.10. вказаної декларації позивачем було зазначено, що сума іноземних доходів, перерахована у гривнях, з урахуванням норм пункту 164.4 статті 164 розділу IV Кодексу, складає 28073000,00 грн.

При цьому, решта граф рядку 10.10. декларації позивачем не заповнено.

Суд зауважує, що відповідно до положень абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з російським вторгненням на територію України ОСОБА_1 отримав тимчасовий захист в Королівстві Данія, що підтверджується посвідкою № НОМЕР_2 , виданою 19.05.2022 Міграційною службою Данії.

Згідно з річною податковою декларацією за 2022 рік, сформованою Податковим агентством Данії, ОСОБА_1 за період перебування на території Данії, що становить 221 податковий день, отримав оподатковуваний дохід в загальній сумі 69253,00 данських крон, який включає: р. 16 «Пенсії, виплати по безробіттю, стипендії» (власний дохід) в сумі 69241,00 данських крон та р. 31 «Процентні доходи, грошові доходи, облігації, іпотечні кредити» (капітальний дохід) в сумі 12,00 данських крон. Сума нарахованого авансового податку становить 15664,00 данських крон.

Вказана сума отриманої допомоги станом на дату подання позивачем декларації еквівалентна 322026,45 грн, а сума сплаченого податку 72744,60 грн (https://minfin.com.ua/ua/currency/converter/1-dkk-to-uah/?date=01-05-2023&val).

Також, з доданих позивачем до матеріалів справи банківських виписок вбачається, що на рахунок позивача, відкритий в іноземному банку, зараховувалась виключно допомога за рахунок бюджетних коштів Королівства Данія, як особі, яка скористалась правом на тимчасовий захист. При цьому, розмір указаної допомоги відповідає даним податкової декларації за 2022 рік, сформованою Податковим агентством Данії.

Відповідач-1, заперечуючи проти позовних вимог стверджував, що доводи позивача про допущення ним помилки не можуть спростувати факт того, що ОСОБА_1 не визначені податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що підлягають сплаті самостійно платником податків.

Суд не погоджується із такими висновками відповідача, оскільки указані доводи не узгоджуються з характером виплат, які отримав позивач на території Королівства Данія.

Так, станом на дату подання позивачем декларації (01.05.2023) п. 27 підр. 1 розділу ХХ ПК України передбачав, що «До складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку за 2022 та 2023 податкові (звітні) роки не включаються доходи у вигляді суми коштів чи безоплатно наданих товарів (послуг) (далі - допомога), що надані за рахунок бюджетних коштів іноземних держав та їх державних фондів такому платнику податків та членам його сім`ї першого ступеня споріднення як особам, які постраждали внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України і скористалися правом на тимчасовий захист відповідно до законодавства такої іноземної держави.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на всі форми надання зазначеної допомоги, у тому числі у разі її одержання як додаткове благо, а також від іноземних компаній, організацій, які відповідно до законодавства відповідної іноземної юрисдикції здійснюють благодійну діяльність».

З 06.05.2023 п. 27 підр. 1 розділу ХХ Прикінцевих та перехідних положень ПК України (зі змінами, внесеними Законом № 3050-IX від 11.04.2023), передбачав, що до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку за 2022 та 2023 податкові (звітні) роки не включаються доходи у вигляді суми коштів чи безоплатно наданих товарів (послуг) (далі - допомога), що надані за рахунок бюджетних коштів іноземних держав та їх державних фондів такому платнику податків та членам його сім`ї першого ступеня споріднення як особам, які постраждали внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України і скористалися правом на тимчасовий захист відповідно до законодавства такої іноземної держави.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на всі форми надання зазначеної допомоги, у тому числі у разі її одержання як додаткове благо, а також від іноземних компаній, організацій, які відповідно до законодавства відповідної іноземної юрисдикції здійснюють благодійну діяльність.

Якщо платник податку отримував доходи, передбачені цим пунктом, то його обов`язок щодо подання декларації про майновий стан і доходи (податкової декларації) вважається виконаним і податкова декларація не подається. У разі якщо платник податку зобов`язаний подавати декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до інших положень цього Кодексу, то в ній поряд з іншими доходами зазначаються доходи, передбачені цим пунктом.

Аналізуючи наведену норму в контексті наведених вище положень ст. 36 та ст. 37 ПК України, суд дійшов висновку, що п. 27 підр. I р. ХХ ПК України встановлює виняток із загального правила виникнення податкового обов`язку, а саме: якщо особа отримує лише визначені законом кошти (наприклад, гуманітарну допомогу чи допомогу іноземних урядів у зв`язку з війною), податковий обов`язок щодо таких доходів не виникає. Відповідно, не виникає обов`язку подачі декларації за цими коштами.

У свою чергу, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 скористався правом на тимчасовий захист відповідно до законодавства Королівства Данії та у 2022 році ОСОБА_1 , як особа, яка постраждала внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, отримав допомогу, що надана за рахунок коштів Королівства Данії. Жодних інших доходів, які підлягають декларуванню у 2022 році - позивач не отримував.

Допитана у судовому засіданні 19.11.2025 свідок ОСОБА_2 підтвердила вказані обставини та пояснила, що на території Королівства Данія позивач не був працевлаштований, а отримував лише соціальні виплати.

Абз. 2 пп. «в» п. 176.1 ст. 176 ПК України передбачено, що на вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов`язані пред`являти документи і відомості, пов`язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку.

Зі змісту положень п. 44.1 ст. 44 та пп. «в» п. 176.1 ст. 176 ПК України слідує, що особа, яка декларує отримання доходів, зобов`язана підтвердити відповідні дані документально -первинними документами, фінансовою звітністю, довідками, виписками з рахунків, договорами тощо. Формування податкової звітності на підставі непідтверджених документально даних прямо заборонено законом.

Таким чином, у випадку неподання особою підтвердних документів щодо джерела іноземного доходу, у контролюючого органу відсутні об`єктивні та належні підстави вважати такі суми доходом, отриманим з джерел за межами України у значенні пп. 14.1.55 п. 14.1 ст. 14 ПК України, а відтак - і об`єктом оподаткування.

Суд звертає увагу, що під час адміністративного оскарження позивачем до скарги були надані: копія посвідки на проживання № НОМЕР_2 ; банківську довідку від 29.11.2023 з відображенням сум допомоги за 2022 рік; річну податкову декларацію за 2022 рік, сформованою Податковим агентством Данії, зміст яких підтверджує, що доходу в розмірі 2807300,00 грн ОСОБА_1 не отримував.

Вказані обставини не спростовані ДПС України у рішенні № 3780/6/99-00-06-03-03-06 від 14.02.2024.

Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджено, що за період перебування позивача на території Королівства Данії, останній не отримував дохід в розмірі 28073000,00 грн, натомість за весь час перебування позивач отримав допомогу, що надана за рахунок коштів Королівства Данії, як особі, яка постраждала від російського вторгнення, відповідно помилково зазначена сума доходу у рядку 10.10 декларації не може бути об`єктом оподаткування у розумінні наведених вище положень ПК України.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС України у м. Києві від 19.02.2024 № 2/1 та № 2/1 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, суперечать встановленим обставинам у справі, є протиправними та підлягають скасуванню, що є підставою для задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Державної податкової служби України № 3780/6/99-00-06-03-03-06 від 14.02.2024, суд зазначає наступне.

Правові наслідки для позивача можуть створювати лише відповідні рішення контролюючого органу, які є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

При цьому, рішення за результатами розгляду скарги жодним чином не впливає на матеріальні права та законні інтереси позивача.

На переконання суду, рішення про результати розгляду скарги, само по собі не має юридичного значення для цілей створення правових наслідків для платника податків, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.12.2022 року у справі №810/2342/16, від 23.12.2022 року у справі №810/109/16, від 31.05.2023 по справі № 640/15530/19, від 18.07.2024 по справі № 620/3264/18, від 09.05.2025 по справі № 520/16215/23.

Зважаючи на викладене, обраний позивачем спосіб захисту права свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення, у зв`язку із чим, підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини другої статті Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», витрати зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 19.02.2024 № 2/1 та № 2/1.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Білоноженко М.А.