Справа № 380/19938/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПІЙ ТРАНС» про визнання протиправними та скасування рішень Львівської митниці.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПІЙ ТРАНС» з вимогами:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209130/2025/000182 від 19 серпня 2025 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/000331/2 від 19 серпня 2025 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що здійснив імпорт товару (напівпричіп вантажний Kassbohhrer Maxima) на підставі контракту №1107/25-2 від 11.07.2025. Для митного оформлення подано митну декларацію, в якій митну вартість визначено за основним методом за ціною договору (контракту). На підтвердження заявленої митної вартості позивачем подано повний пакет документів, передбачений статтею 53 Митного кодексу України, який не містив розбіжностей та дозволяв ідентифікувати товар і перевірити його вартість. Позивач вказує, що відповідач безпідставно витребував додаткові документи, не зазначивши конкретних обставин, які викликали сумніви у достовірності поданих відомостей. Надані позивачем пояснення та висновок експертного дослідження, який підтверджував ринкову вартість товару, не були взяті до уваги. Позивач вважає оскаржувані рішення протиправними, оскільки митний орган не довів наявність підстав для невизнання митної вартості за ціною договору, формально підійшов до перевірки документів, безпідставно послався на технічні неточності (відсутність підпису на платіжному дорученні, відмінність у номері інвойсу в експортній декларації), які не впливають на числове значення митної вартості, та неправомірно застосував резервний метод визначення митної вартості, використавши як джерело інформації митну декларацію на товар, який не є ідентичним чи подібним.

Ухвалою від 17 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 24 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні.

Відповідач скористався правом на подання відзиву, в якому проти позову заперечив. В обґрунтування правомірності своїх рішень зазначив, що подані декларантом документи містили розбіжності та неточності: на платіжному дорученні був відсутній підпис відповідальної особи платника; в експортній декларації зазначено номер інвойсу «HB 078/25», тоді як подано інвойс «HB 078-2025»; калькуляція транспортних витрат не містила всіх складових. Також відповідач вказав, що наданий висновок експерта не відповідає вимогам Національного стандарту №1, оскільки не скріплений підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. На думку відповідача, ці обставини унеможливлювали перевірку правильності визначення митної вартості за основним методом, тому було правомірно застосовано резервний метод на підставі наявної у митного органу цінової інформації.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

в с т а н о в и в:

11 липня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРПІЙ ТРАНС» (Україна, Покупець) та компанією «AMB Nytzfahrzeug & Maschinehandwls GmBH» (Німеччина, Продавець) укладено зовнішньоекономічний Контракт №1107/25-2.

Відповідно до умов цього Контракту (п. 1.1) Продавець зобов`язався продати, а Покупець прийняти та оплатити товар напівпричіп вантажний, тентований, марки Kassbohhrer, модель Maxima Saltelaufileger. Товар ідентифікується за номером шасі (VIN): НОМЕР_1 , рік випуску 2023. Країною походження товару є Федеративна Республіка Німеччина.

Згідно з пунктом 2.1 Контракту та специфікацією до нього, узгоджена сторонами ціна товару становить 12 000,00 Євро.

Умовами оплати, визначеними у пункті 3.1 Контракту, передбачено здійснення розрахунку за товар на умовах 100% попередньої оплати (передоплати) банківським переказом.

Пунктом 4.1 Контракту встановлено, що поставка товару здійснюється на умовах EXW Sittensen Lengenbostel (Зіттензен Ленгенбостель), відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс-2010». Відповідно до цих умов, обов`язки продавця вважаються виконаними після надання товару у розпорядження покупця на своєму підприємстві, а витрати на транспортування, страхування та митне оформлення експорту покладаються на покупця.

З метою митного оформлення вказаного товару та випуску його у вільний обіг на митній території України, 12 серпня 2025 року декларантом позивача було подано до Львівської митниці електронну митну декларацію, якій присвоєно реєстраційний номер №25UA62U0.

У графі 31 митної декларації товар описано наступним чином: « 1. Напівпричіп вантажний, тентований, 3-х вісний; марка: KESSBOHRER; модель: MAXIMA; номер шасі: НОМЕР_1 ; дата першої реєстрації 24.04.2023р. ...».

Митну вартість товару у графі 45 декларації заявлено декларантом за основним методом (метод 1 за ціною договору/контракту) у сумі 593 590,80 грн. Ця сума складається з фактурної вартості товару (12 000,00 Євро) та витрат на транспортування товару до кордону України, перерахованих у гривні за офіційним курсом Національного банку України на день подання декларації.

На підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару та обраного методу її визначення, разом з митною декларацією декларантом подано наступний пакет документів:

· Рахунок-фактуру (інвойс/Commercial invoice) №HB 078-2025 від 15.07.2025, який містить реквізити сторін, опис товару та його ціну;

· Декларацію про походження товару (Declaration of origin) №1107/25-2 від 11.07.2025, що підтверджує країну походження;

· Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 та №ZBI332595882 від 07.08.2025, що підтверджують технічні характеристики та ідентифікаційні дані ТЗ;

· Банківський платіжний документ (платіжне доручення в іноземній валюті) №9 від 30.07.2025 на суму 12 000 Євро, що свідчить про повну оплату товару;

· Калькуляцію транспортних витрат б/н від 12.08.2025, яка деталізує витрати на доставку;

· Зовнішньоекономічний договір (контракт) №1107/25-2 від 11.07.2025;

· Договір про надання послуг митного брокера №06/08 від 06.08.2025;

· Копію митної декларації країни відправлення №25DE37B0 від 01.08.2025;

· Інші товаросупровідні документи.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості посадовою особою митного органу направлено декларанту електронне повідомлення від 12.08.2025.

У повідомленні зазначалося про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості у зв`язку з виникненням сумнівів. Зокрема, митний орган просив надати: інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

На виконання цієї вимоги 19 серпня 2025 року декларантом подано лист-пояснення, в якому повідомлялося про неможливість надання прайс-листів виробника, оскільки товар був у вжитку і придбаний на вторинному ринку.

Одночасно декларант надав Висновок експертного дослідження від 15.08.2025 №ЕД-19/114-25/19765-АВ, складений судовим експертом. Відповідно до цього висновку, ринкова вартість об`єкта оцінки становить 743 028,83 грн.

За результатами розгляду поданих документів 19 серпня 2025 року Львівською митницею прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/000331/2. Згідно з цим рішенням, митну вартість товару визначено за шостим (резервним) методом на рівні 22 000,00 Євро (що значно перевищує заявлену позивачем вартість у 12 000,00 Євро).

В якості джерела інформації для коригування митний орган використав митну декларацію від 04.03.2025 №25UA01U7, за якою оформлювався напівпричіп марки KASSBOHRER, модель MAXIMA, 2023 року випуску.

У графі 33 Рішення про коригування відповідач зазначив причини невизнання заявленої вартості, зокрема:

· відсутність обов`язкового реквізиту (підпису відповідальної особи) на платіжному дорученні №9 від 30.07.2025;

· розбіжність у номері інвойсу, зазначеному в графі 12.03 експортної декларації (зазначено «HB 078/25», тоді як фактично подано інвойс «HB 078-2025»);

· невідповідність калькуляції транспортних витрат вимогам наказу Мінфіну № 599 в частині змістовного наповнення;

· неналежне оформлення висновку експерта (відсутність підпису керівника Львівського НДЕКЦ, що, на думку митниці, суперечить Національному стандарту №1).

Також 19 серпня 2025 року відповідачем сформовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209130/2025/000182.

У графі "Причини відмови" зазначено: «Невірно проведений декларантом розрахунок митної вартості товару».

Надалі, з метою завершення митного оформлення та випуску товару у вільний обіг, позивач 19.08.2025 подав нову митну декларацію №25UA6U8. У цій декларації митну вартість вказано згідно з рішенням про коригування (22 000 Євро), а різницю митних платежів у сумі 149 265,92 грн (мито 46 645,60 грн, ПДВ 102 620,32 грн) сплачено у вигляді фінансової гарантії. Товар випущено у вільний обіг.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Це означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 57 Митного кодексу України (далі МК України), визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Частиною другою цієї ж статті встановлено імперативне правило: основний метод визначення митної вартості товарів є пріоритетним. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України, митна вартість, визначена за основним методом, є вартістю операції, тобто ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

При цьому частина друга статті 58 МК України визначає вичерпний перелік підстав, за яких метод визначення митної вартості за ціною договору не може бути застосований. До таких підстав належать випадки, коли використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно з частинами першою та другою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено), транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, копія імпортної ліцензії (якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню), страхові документи (якщо здійснювалося страхування).

Частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір з третіми особами, рахунки про здійснення платежів третім особам, виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти виробника, копію митної декларації країни відправлення, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право витребувати додаткові документи лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

При цьому Верховний Суд у своїх постановах (зокрема, від 27.06.2019 у справі № 803/17/16, від 07.05.2020 у справі № 1.380.2019.001625) неодноразово наголошував, що наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів та надання права вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд звертає увагу на розбіжності в ідентифікації комерційних документів, що супроводжували зовнішньоекономічну операцію.

Як встановлено з матеріалів справи, зокрема з доданих до митної декларації документів, основою для визначення митної вартості товару Позивач визначив рахунок-фактуру (інвойс) з номером «HB 078-2025» від 15.07.2025. Саме цей документ містить відомості про ціну товару у розмірі 12 000 Євро, на якій наполягає декларант.

Суд вважає звернути увагу, що у вказаному рахунку-фактурі прописом вказано кінцеву ціну нетто - тридцять вісім тисяч пятсот євро.

Однак цифрами вказано 12000 євро. (а.с.10).

Досліджуючи копію експортної декларації країни відправлення №25DE37B0, яка подана декларантом як супровідний документ, Суд встановив, що у графі 12.03 (код документа N380 «Комерційний рахунок») міститься посилання на інвойс під номером «HB 078/25». При цьому дата інвойсу в цій графі також відсутня або не співпадає з датою поданого інвойсу.

Суд критично оцінює та відхиляє доводи Позивача про те, що зазначена розбіжність є технічною опискою або що ці документи є тотожними. У сфері зовнішньоекономічної діяльності та митного контролю точність реквізитів товаросупровідних документів має вирішальне значення для ідентифікації фінансових зобов`язань сторін. Комерційний інвойс є первинним документом, який фіксує вартість товару, і будь-яка відмінність у його реквізитах (номері, даті) робить його, з юридичної точки зору, іншим документом.

Розбіжність у нумерації, а саме наявність знаку дефіс «-» та чотирьох цифр року « 2025» в одному документі, та знаку дробу «/» і двох цифр року « 25» в іншому, створює ситуацію правової невизначеності. Така відмінність не дозволяє митному органу беззаперечно ідентифікувати, що експортна декларація, оформлена митними органами Німеччини, стосується саме того примірника інвойсу, який було подано для митного оформлення в Україні.

Суд наголошує, що експортна декларація є документом офіційного контролю країни експорту, і посилання в ній на інший номер рахунку може свідчити про існування двох різних комплектів документів на одну й ту саму партію товару: одного для цілей експорту (де може бути зазначена реальна, вища вартість товару для отримання відшкодування ПДВ продавцем), та іншого для цілей імпорту в Україну (зі заниженою вартістю для зменшення митних платежів).

За таких обставин, враховуючи відсутність у матеріалах справи листів-роз`яснень від відправника або митних органів країни експорту, які б підтверджували факт помилки у написанні номера, у Львівської митниці виникли обґрунтовані сумніви щодо того, чи відповідає заявлена ціна в інвойсі «HB 078-2025» тій ціні, яка була задекларована при вивезенні товару з ЄС за інвойсом «HB 078/25».

Отже, наявність зазначеної розбіжності є самостійною та достатньою підставою для висновку про те, що подані документи містять розбіжності в розумінні частини 3 статті 53 Митного кодексу України, що унеможливлює застосування основного методу визначення митної вартості без надання додаткових пояснень та доказів з боку декларанта.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів фактичної оплати товару, що є обов`язковою умовою для підтвердження ціни договору (вартості операції) за першим методом.

Судом встановлено, що згідно з пунктом 3.1 зовнішньоекономічного Контракту №1107/25-2 від 11.07.2025, оплата за товар здійснюється на умовах 100% передоплати. Враховуючи цю умову, на момент митного оформлення операція з купівлі-продажу мала бути фактично завершеною в частині розрахунків, а декларант зобов`язаний був надати документ, який беззаперечно підтверджує перерахування валютних коштів на рахунок продавця в повному обсязі.

На підтвердження виконання цієї умови Позивач надав до митного оформлення платіжну інструкцію в іноземній валюті №9 від 30.07.2025. Проте, дослідивши зміст вказаного документа, Суд дійшов висновку про його невідповідність імперативним вимогам законодавства. Зокрема, відповідно до пункту 14 «Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», затвердженого Постановою Правління НБУ №216 від 28.07.2008, платіжна інструкція, яка є підставою для переказу коштів, після її виконання банком повинна містити обов`язкові реквізити, що підтверджують її виконання: дату виконання, підпис відповідальної особи банку або, у разі електронного документообігу, відповідний код автентифікації (електронний підпис/печатка банку).

Як встановлено з копії наданої платіжної інструкції №9, на ній відсутні будь-які відмітки банку про прийняття до виконання або про фактичне списання коштів (відсутній підпис працівника банку, штамп банку або електронний код автентифікації SWIFT-повідомлення). За своєю правовою природою поданий документ має ознаки внутрішнього розпорядження підприємства (заявки на купівлю валюти або доручення банку), яке лише декларує намір здійснити платіж, але не є фінансовим документом, що засвідчує фактичний рух коштів. Без відмітки банку такий документ може бути сформований платником у будь-який момент та з будь-якою сумою, без реального здійснення транзакції.

Суд наголошує, що відповідно до статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. У випадку, коли контрактом передбачена передоплата, саме банківський платіжний документ з відміткою про виконання є єдиним належним доказом того, що ціна товару становить саме ту суму, яка заявлена в декларації.

За відсутності належного підтвердження оплати (наприклад, SWIFT-повідомлення MT103 або виписки з особового рахунку, завіреної банком), митний орган був об`єктивно позбавлений можливості перевірити, яка сума була фактично сплачена продавцю AMB Nutzfahrzeug & Maschinenhandels GmbH. Це створює обґрунтований ризик того, що реальна вартість товару могла бути вищою за 12 000 Євро, а подана "чернетка" платіжного доручення використана лише для формального проходження митних процедур.

Таким чином, ненадання належним чином оформленого платіжного документа є суттєвим недоліком, який не дозволяє перевірити числові значення складових митної вартості та підтвердити правдивість заявленої ціни договору, що у сукупності з іншими розбіжностями давало Відповідачу законні підстави для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості.

Судом встановлено факт неповноти декларування складових митної вартості в частині транспортних витрат, понесених Позивачем до моменту перетину митного кордону України.

Згідно з пунктом 4.1 зовнішньоекономічного Контракту, поставка товару здійснюється на умовах EXW Sittensen Lengenbostel (Інкотермс 2010). Відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Інкотермс, умова EXW («Франко-завод») означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання, коли він надав товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві. Всі подальші ризики та витрати, пов`язані з перевезенням товару від підприємства продавця до місця призначення, включно з експортним очищенням товару, повністю покладаються на Покупця.

Частиною 10 статті 58 Митного кодексу України імперативно визначено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, а також витрати на навантаження, вивантаження та страхування, якщо вони не були включені до ціни товару.

На підтвердження транспортних витрат Позивачем до митного оформлення подано Калькуляцію транспортних витрат від 12.08.2025. У даному документі декларант зазначив лише дві статті витрат: добові витрати (відрядні) водія та витрати на паливо. Однак, аналіз наявних у справі документів свідчить про те, що цей перелік є неповним і не відображає всіх фактичних витрат, які неминуче супроводжують процес перевезення транспортного засобу своїм ходом з Німеччини.

Зокрема, матеріали справи містять копію тимчасового реєстраційного документа (Zulassungsbescheinigung Teil I) серії ZBI №332595882, виданого 07.08.2025 у Німеччині на ім`я водія ОСОБА_1 . Оформлення такого документа (так званих «транзитних» або «жовтих/червоних» номерів) у країнах Європейського Союзу є офіційною адміністративною процедурою, яка є платною. Більше того, законодавство Німеччини вимагає при отриманні транзитних номерів обов`язкового оформлення короткострокового страхування цивільної відповідальності (Grіne Karte/Grenzversicherung), що також є платною послугою.

У поданій Позивачем калькуляції витрати на адміністративні послуги з оформлення експортних документів, отримання транзитних номерних знаків, а також витрати на обов`язкове страхування водія та транспортного засобу повністю відсутні. Крім того, маршрут перевезення з Німеччини до України пролягає через країни, де стягується плата за користування автомобільними дорогами (Польща, Німеччина тощо), проте витрати на оплату дорожніх зборів також не були задекларовані.

Невключення зазначених витрат до структури митної вартості є прямим порушенням вимог статті 58 МКУ. Це призвело до штучного заниження бази оподаткування, оскільки незадекларовані витрати є обов`язковими складовими митної вартості товару.

Таким чином, подана калькуляція не містить достовірних та повних відомостей про всі понесені Позивачем витрати на доставку товару. За таких обставин, митний орган мав обґрунтовані підстави вважати, що заявлена митна вартість не ґрунтується на об`єктивних, документально підтверджених даних, що унеможливлює її визнання за ціною договору та вимагає застосування інших методів оцінки.

Наданий Позивачем додатковий доказ висновок експертного дослідження є недопустимим та неналежним доказом через суттєві вади його оформлення та змістовного наповнення.

На виконання письмової вимоги митного органу Позивач, з метою спростування сумнівів щодо митної вартості, надав Висновок експертного дослідження № ЕД-19/114-25/19765-АВ, складений 15.08.2025 судовим експертом. Однак, оцінюючи вказаний документ на предмет відповідності критеріям належності та допустимості доказів, Суд погоджується із правовою позицією Відповідача щодо неможливості прийняття цього висновку як підстави для визначення митної вартості.

Судом встановлено невідповідність поданого Висновку імперативним вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна. Зокрема, відповідно до пункту 60 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1440, висновок про вартість майна підписується оцінювачем, який безпосередньо проводив оцінку, і обов`язково скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

У наданому Позивачем документі міститься лише підпис судового експерта Ярового О.Д., проте відсутній підпис керівника Львівського НДЕКЦ або уповноваженої ним особи, а також відсутня печатка установи, яка б скріплювала підпис керівника. Відсутність належного засвідчення документа керівником установи позбавляє такий висновок статусу офіційного документа суб`єкта оціночної діяльності, перетворюючи його на документ з дефектом форми, що не має юридичної сили для цілей митного оформлення.

Крім того, Суд звертає особливу увагу на порушення вимог «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та ФДМУ №142/5/2092. Відповідно до пункту 4.4 цієї Методики, у висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ обов`язково зазначаються дані про час та місце проведення особистого огляду транспортного засобу оцінювачем.

У досліджуваному Висновку № ЕД-19/114-25/19765-АВ відомості про дату, час та місце фактичного огляду напівпричепа відсутні. Це дає підстави вважати, що експертна оцінка проводилася виключно на підставі наданих замовником документів, без візуального обстеження об`єкта оцінки. Враховуючи, що об`єктом оцінки є вживаний транспортний засіб 2023 року випуску, його реальна ринкова вартість безпосередньо залежить від фактичного технічного стану, наявності пошкоджень, ступеня зносу та комплектації, які неможливо достовірно встановити без огляду.

Оцінка, проведена без огляду майна («заочна оцінка»), носить ймовірнісний, теоретичний характер і не може відображати дійсну вартість конкретного транспортного засобу в момент перетину митного кордону. Відтак, зазначений документ не підтверджує реальні якісні та вартісні характеристики товару і не може слугувати належним доказом, що спростовує обґрунтовані сумніви митного органу, крім того у висновку вказана ціна 743028,83 грн, що є вищою за задекларовану позивачем.

У висновку також відсутні відомості про попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України.

У Постанові Верховного Суду від 5 квітня 2024 року у справі №420/5521/19 (адміністративне провадження № К/990/40970/23) КАС ВС вказав, що суд, беручи до уваги висновок експерта як доказ у справі, зобов`язаний здійснити перевірку попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку КАСУ визначає це обов`язковою вимогою, від якої залежить допустимість висновку як доказу.

Таким чином, враховуючи наведені недоліки, митний орган правомірно не взяв до уваги вказаний висновок при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості.

Підсумовуючи дослідження наданих сторонами доказів, Суд констатує, що сукупність виявлених та підтверджених матеріалами справи недоліків а саме: розбіжності в номерах інвойсів, відсутність належного документального підтвердження факту оплати товару та неповнота декларування транспортних витрат носить системний характер. Вказані обставини свідчать про те, що документи, подані Позивачем для митного оформлення, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та містять суттєві розбіжності, які не були усунуті під час процедури консультацій.

Зазначене, відповідно до імперативних приписів пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України, є безумовною та достатньою підставою для відмови у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю. Суд наголошує, що наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих відомостей не є правом митного органу ігнорувати цей факт, а породжує у нього обов`язок здійснити контроль правильності визначення митної вартості з метою захисту економічних інтересів держави та забезпечення сплати податків у повному обсязі.

Оскільки Позивач не надав належних доказів, які б дозволили однозначно ідентифікувати вартість операції та перевірити її розрахунок, у митного органу виникли законні підстави для переходу до застосування другорядних методів визначення митної вартості відповідно до положень глави 9 Митного кодексу України. Суд погоджується з доводами Відповідача, що методи визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних (ст. 59 МКУ) та подібних (ст. 60 МКУ) товарів, а також методи на основі віднімання та додавання вартості (ст. 62, 63 МКУ) не могли бути застосовані через відсутність у митного органу та ненадання декларантом необхідної інформації для їх точного розрахунку в момент митного оформлення.

За таких обставин, Відповідач правомірно застосував шостий (резервний) метод визначення митної вартості згідно зі статтею 64 МКУ. Цей метод дозволяє митному органу використовувати наявну в його розпорядженні цінову інформацію з гнучкістю, допустимою для цього методу. Джерелом інформації обґрунтовано слугувала митна декларація на подібний товар (напівпричіп тієї ж марки та моделі, року випуску та комплектації), митне оформлення якого вже було завершено.

З огляду на викладене, Суд приходить до висновку, що рішення про коригування митної вартості, яким вартість товару була визначена на рівні 22 000 Євро, прийнято Відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Застосована митним органом вартість базується на об`єктивних даних щодо реальних цін на ринку подібних транспортних засобів, тоді як заявлена Позивачем ціна у 12 000 Євро не знайшла свого належного документального підтвердження під час судового розгляду.

Вирішуючи спір по суті, Суд керується основоположними принципами адміністративного судочинства, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Зокрема, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд виходить з положень статті 77 КАС України, яка встановлює стандарти доказування в адміністративному процесі. Відповідно до частини 1 цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Водночас частина 2 статті 77 КАС України покладає специфічний обов`язок на суб`єкта владних повноважень: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності саме відповідач зобов`язаний довести правомірність свого рішення.

Оцінюючи докази у їх сукупності, Суд дійшов висновку, що у даній справі Відповідач (Львівська митниця) належним чином виконав процесуальний обов`язок доказування. Митним органом надано суду переконливі, належні та допустимі докази, які беззаперечно підтверджують наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, що унеможливлювало застосування першого методу визначення митної вартості. Відповідач довів, що діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений Митним кодексом України, обґрунтовано застосувавши резервний метод.

Натомість Позивач не надав достатніх доказів, які б спростовували доводи митного органу, не усунув виявлені розбіжності та не підтвердив заявлену ним митну вартість належними документами. Враховуючи викладене, позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, Суд керується приписами статей 132, 134, 139 КАС України.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, залучення свідків, експертів тощо).

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Оскільки за наслідками судового розгляду у задоволенні позову відмовлено повністю, правові підстави для стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

1. В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПІЙ ТРАНС» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209130/2025/000182 від 19 серпня 2025 року та рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/000331/2 від 19 серпня 2025 року відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 25.12.2025.

Суддя Коморний О.І.