Справа № 932/3178/25
Суддя: Рибкін О. А.
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЄУН № 932/3178/25
Провадження № 2-а/932/79/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Рибкіна О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Гасанова Марина Юріївна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Гасанова Марина Юріївна, звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови.

В обґрунтування вимог зазначив, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 , винесено постанову 141 від 10.02.2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а саме зазначено, що ним порушено вимоги абз. 5 ч.10 ст. 1, п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Як вбачається з назви документу «Постанова 141 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення», зазначено, що правопорушення пов`язане з порушенням частини 3 статті 210 КУпАП. Однак, в самому тексті постанови підполковник ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 визнаний винним у порушенні частини 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ця ситуація створює суттєву розбіжність між вказаними статтями у назві постанови та в її змісті. Так, у назві постанови вказано на порушення частини 3 статті 210 КУпАП, а в тексті постанови зазначено порушення частини 3 статті 210-1 КУпАП, що є різними нормами.

Зокрема, стаття 210 КУпАП регулює питання, що стосуються порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, а стаття 210-1 КУпАП визначає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що створює правову невизначеність та суперечності щодо кваліфікації правопорушення.

Позивач вважає вказану постанову про притягнення до відповідальності за порушення ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу 17000 грн. незаконною, не обґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Листом № 11831 від 06.04.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив ОСОБА_1 про те, що він має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 абз.4 ч.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» «жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісті під час проведення антитерористичної операції з числа:»; «військовослужбовців або працівників утворених відповідно до законів України військових формувань, що захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, які загинули або пропали безвісті під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення».

З метою реалізації свого права на отримання відстрочки на підставі п.4 ч.3 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме того, що його неповнорідний брат ОСОБА_3 визнаний безвісті зниклим, позивач особисто звернувся із заявою про отримання відстрочки від призиву до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Повідомленням від 08.12.2024 року №22669 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що за результатами розгляду заяви протоколом від 05 грудня 2024 р. №29 Комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 ухвалила рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Причини відмови: не має судового рішення.

Позивач вважає рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову від надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, оформлене повідомленням від 08.12.2024 року №22669 протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Тому у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 було подано позовну заяву про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (Справа № 160/32949/24), в якій позивач просить: зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення про надання відстрочки від мобілізації на особливий період громадянину ОСОБА_1 та оформити довідку про надання відстрочки на військову службу під час мобілізації у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року на підставі п.4 ч.3 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме того, що його неповнорідний брат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , командир 2-го відділення 3-го стрілецького взводу 8-ї стрілецької роти 2- го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , який під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Луганській області під час дії воєнного стану зник безвісті.

10 лютого 2025 року позивач особисто повторно звернувся до комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою реалізації свого права на отримання відстрочки на підставі п.4 ч.3 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме, що його неповнорідний брат ОСОБА_3 визнаний безвісті зниклим.

18.02.2025 року ОСОБА_1 було особисто отримано довідку від ІНФОРМАЦІЯ_3 №1384 від 18.02.2025 року про надання відстрочки від призиву на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п.4 ч.3 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Тобто, як вбачається з вищенаведеного позивач особисто з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 в день винесення відповідної постанови №141 від 10 лютого 2025 року з метою подачі документів про надання відстрочки від призиву на військову службу, але про розгляд зазначеної постанови його повідомлено не було та її безпосередній розгляд проводився за відсутності позивача.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

10.02.2025 року постановою №141 про адміністративне правопорушення позивача було притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Як зазначено в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 після отримання повістки для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 , своєчасно не з`явився в установлений термін для уточнення (оновлення) облікових даних чим порушив вимоги абз. 5 ч.10 ст. 1, п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

З аналізу викладених норм в ч. 10 ст. 1 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" вбачається, що обов`язок військовозобов`язаного прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки має виконуватися виключно на підставі виклику, попередньо доведеного до відома військовозобов`язаного.

При винесенні постанови №141 від 10.02.2025 року не було додано жодних доказів вручення позивачу виклику до ІНФОРМАЦІЯ_1 та не встановлено з якої причини повістка не була вручена чи не направлена.

Позивачу стало відомо про існування начебто повістки тільки з тексту оскаржуваної постанови, однак до цього часу повістку ОСОБА_1 не отримував ні особисто, ні засобами поштового зв`язку, хоча неодноразово з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_3 для отримання відстрочки від призиву на військову службу.

Таким чином, з огляду на те, що матеріали оскаржуваної постанови не місять доказів виклику позивача для уточнення (оновлення) облікових даних можна дійти висновку, що відповідач не довів порушення ОСОБА_1 вимог ст. 1, 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Крім того, сама постанова не містить посилання на будь-який доказ, що підтверджує факт вчинення позивачем інкримінованого правопорушення, зокрема, відсутнє підтвердження належного вручення повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, твердження відповідача про те, що позивач оповіщений належним чином, не відповідають дійсності.

12.06.2024 ОСОБА_1 вчасно оновив свої персональні дані, що підтверджується відповідними відомостями з додатку "Резерв+".

Також, згідно інформації з електронного військово-облікового документу позивач перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно до постанови ВЛК визнаний придатним до військової служби та пройшов військово-лікарську комісії 09.02.2025 року та має номер в реєстрі Оберіг: 1.

Звертає увагу, що Постанова №141 від 10.02.2025 року була винесена на наступний день після проходження позивачем військово-лікарської комісії, під час проходження якої уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 були отримані усі необхідні для уточнення облікові данні позивача, а також копія військово-облікового документу Серія: НОМЕР_2 від 26 квітня 2005 року.

Разом з тим, відповідачем не вказано, які саме відомості (персональні дані) не були оновлені позивачем і не могли бути одержані самостійно відповідачем шляхом електронної інформаційної взаємодії.

З постанови про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП щодо ОСОБА_1 не вбачається, що відповідачем вживалися заходи щодо отримання персональних відомостей останнього в порядку електронної інформаційної взаємодії, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося.

У постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вказано, що він не уточний свої облікові дані, до яких згідно п.22 Порядку №560 відноситься (адреса місця проживання, номера засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані, які позивачем було уточнено вчасно ще 12.06.2024 року через додаток «Резерв +»).

З огляду на вказане, обов`язок з приводу оновлення даних, який визначений ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу", ОСОБА_1 не порушив.

Звертають увагу, що оскаржувана постанова винесена за відсутності ОСОБА_1 , як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Про те, що позивач був відсутній при винесенні постанови №141 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП свідчить також відсутність підпису ОСОБА_1 щодо отримання вказаної постанови, а лише зазначено, що «На розгляд справи не з`явився», хоча 10.02.2025 року ОСОБА_1 особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подання заяви та повного пакету документів щодо надання відстрочки від призиву на військову службу.

Відповідачем не здійснювалось належне повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи, не дотримано процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема в частині забезпечення прав особи, яка притягається до відповідальності, передбачених ст. 268 КУпАП.

Тому просить постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №141 від 10.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього штрафу в сумі 17000,00 гривень скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210КУпАП закрити.

Ухвалою судді від 07.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвала про відкриття провадження від 07.04.2025 була доставлена до електронного кабінету відповідача 18.04.2025.

Відповідач відзиву на позов, а також будь-яких заяв або клопотань суду не подав.

Дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

10.02.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову № 141 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 17000,00 гривень. Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 після отримання повістки для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 , своєчасно не з?явився у встановлений термін для уточнення (оновлення) облікових даних, чим порушив вимоги абз.5 ч.10 ст.1, п.2. ч.1 ст.37 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу». В постанові також зазначено, що ОСОБА_1 на розгляд справи не прибув.

10.02.2025 року ОСОБА_1 було подано заяву у ІНФОРМАЦІЯ_7 про надання йому відстрочки.

28.02.2025 ІНФОРМАЦІЯ_7 було направлено до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заяву про відкриття виконавчого провадження за справою про адміністративне правопорушення від 10.02.2025 року №141, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 про стягнення штрафу на користь держави у сумі 17000 грн. з ОСОБА_1 .

Згідно Довідки №1384 від 18.02.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.4 ч.3 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на строк до 08.05.2025 року.

Згідно Постанови від 06.03.2025 державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження №77402217 про стягнення з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету адміністративного штрафу в подвійному розмірі в сумі 51000 грн. на виконання постанови № 141 від 10.02.2025. Повідомлення про відкриття виконавчого провадження 06.03.2025 надійшло позивачу в застосунок «ДІЯ».

Згідно електронного військово-облікового документа в додатку «Резерв+» сформованого 10.03.2025 року, ОСОБА_1 надана відстрочка до 08.05.2025, за п.4 ч.3 ст.23. Також зазначено, що ОСОБА_1 пройшов ВЛК 09.02.2025 року.

Відповідно до ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Позивач у позовній заяві та у клопотанні про поновлення строку звернення до суду зазначив, що тільки 06.06.2025 через застосунок «Дія» він отримав інформацію про відкриття щодо нього виконавчого провадження за постановою відповідача від 10.02.2025, до суду звернувся з позовом 10.03.2025.

Суд вважає, що строк на оскарження постанови відповідача від 10.02.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було пропущено позивачем з поважної причини і цей строк підлягає поновленню, оскільки жодних відомостей про те, що позивач до отримання ним 06.06.2025 інформації в застосунку «Дія» про відкриття щодо нього виконавчого провадження знав чи міг знати про ухвалення щодо нього відповідачем відповідної постанови, суду не надано.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Відповідачем притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП за те, що, як зазначено в оскаржуваній постанові № 141 від 10.02.2025, він після отримання повістки для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 своєчасно не з?явився у встановлений термін для уточнення (оновлення) облікових даних, чим порушив вимоги абз.5 ч.10 ст.1, п.2. ч.1 ст.37 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу».

Відповідно до абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі.

Згідно п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених статтею 10-1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань; призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу; жінки з дотриманням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу.

Відповідно до п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт правопорушення з боку позивача, а саме що він дійсно був належним чином оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до вимог п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, та після отримання повістки для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 (як зазначено у оскаржуваній постанові) своєчасно не з?явився у встановлений термін для уточнення (оновлення) облікових даних.

Крім того, згідно з ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Доказів виклику позивача у встановленому порядку на розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП на 10.02.2025 відповідачем суду не надано.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів повідомлення відповідача про розгляд щодо нього справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, суд вважає, що розгляд цієї справи відбувся з порушенням прав позивача, передбачених ст.268 КУпАП.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідачем у порушення ст.77 КАС України не було подано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме доказів на підтвердження дотримання вимог чинного законодавства під час ухвалення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тобто на підтвердження правомірності винесеної відносно позивача оскаржуваної постанови № 141 від 10.02.2025.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні було підтверджено доводи позивача про відсутність факту порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, що свідчить про неправомірність притягнення позивача до відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення на нього штрафу в розмірі 17000 грн. У зв`язку з цим постанова відповідача від 10.02.2025 № 141 підлягає скасуванню, а провадження по справі відносно позивача за ч.3 ст.210-1 КУпАП підлягає закриттю.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020, справа № 543/775/17, з відповідача, на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 484,48 грн.

Що стосується витрат на правничу допомогу в сумі 12000,00 грн, на підтвердження яких позивачем надані відповідні докази, суд вважає, що вказані витрати є завищеними з огляду на предмет позову та наявність сталої судової практики з розгляду даної категорії спорів. У цій справі не відбувалося жодного судового засідання за участю представника позивача, крім позовної заяви не подавалися жодні заяви та клопотання, не витребовувалися відомості за адвокатськими запитами.

То ж, з огляду на наведене, сума витрат на правничу правову допомогу в розмірі 12000,00 грн не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру, тому підлягає зменшенню.

Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в даній справі підлягають зменшенню та стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 4000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст.ст. 7, 23, 210-1, 245, 251, 280, 283, 287-289, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 9, 72-77, 132, 134, 159, 242-244, 250, 268, 286, 293 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , в інтересах якого діє Гасанова Марина Юріївна, адреса: 49005, м.Дніпро, пр-т Д.Яворницького, буд.5, оф.321, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код в ЄДРПОУ НОМЕР_4 , про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 Солонця Євгенія Володимировича від 10.02.2025 №141 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього штрафу в сумі 17000,00 гривень, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Суддя О.А. Рибкін