Справа № 160/30797/25
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2025-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» до Дніпропетровської обласної військової адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
24.10.2024 року за допомогою підсистеми "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» до Дніпропетровської обласної військової адміністрації, в якій позивач просить:
- зобов`язати Дніпропетровську обласну військову адміністрацію прийняти у державну власність та надати у постійне користування Державній спеціалізованій установі «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» наступні земельні ділянки:
- земельна ділянка площею 0,1728 га, кадастровий номер 210100000:08:249:0015, землі житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код КВЦПЗД 03.03), що розташована за адресою: вулиця Ближня, 31, м. Дніпро;
- Розглянути справу в порядку загального позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, оскільки у відповідності до частини 3 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття державою права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва комунальної власності, розміщений на земельній ділянці комунальної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить до держави без зміни її цільового призначення. З огляду на викладене позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
З огляду на викладене відповідач вважає, що діяв правомірно в межах встановлених чинних законодавством норм та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
20.11.2025 року Державною спеціалізованою установою «Дніпропетровське обласне бюро судово медичної експертизи подано відповідь на відзив проти позову, в які позивач вказує на безпідставність заперечень відповідача, оскільки припинення права постійного користування земельною ділянкою з підстави, передбаченої пунктом «в» статті 141 Земельного кодексу України, можливе лише у випадку, коли припинення юридичної особи виключає правонаступництво. Відтак, відповідно до норм чинного законодавства право постійного користування на земельні ділянки перейшли до правонаступника- Державної спеціалізованої установи «Дніпровське обласне бюро судово медичної експертизи», перехід права постійного користування переходить в силу закону до правонаступника. З огляду на викладене позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.
Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Частиною 4статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Для здійснення статутної діяльності Комунальному закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» органами місцевого самоврядування було надано в постійне користування ряд земельних ділянок, на яких розміщені будівлі, в яких знаходяться структурні підрозділи позивача.
Зокрема, у постійне користування позивачу були передані розташовані в містах Дніпро, Кривий Ріг та Кам`янське наступні земельні ділянки:
- земельна ділянка площею 0,1728 га, кадастровий номер 210100000:08:249:0015, землі житлової та громадської забудови, для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код КВЦПЗД 03.03), що розташована за адресою: вулиця Ближня, 31, м. Дніпро;
Право постійного користування позивача земельною ділянкою з кадастровим номером 210100000:08:249:0015 підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯА № 040710 від 21.11.2006 р.
Право постійного користування позивача земельною ділянкою з кадастровим номером 210100000:03:286:0022 підтверджується Державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-ДП № 001581 від 31.01.2003 р.
Право власності на об`єкти нерухомого майна, яке знаходиться на вказаних земельних ділянках, підтверджується відповідними Витягами з Державного реєстру речових прав.
Після перетворення Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на Державну спеціалізовану установу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи», яка заснована на державній власності та належить до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України, а також переходом належного позивачу майна у державну власність, у відповідності до ч. 3 ст. 120 Земельного кодексу України право власності на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна ДСУ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи», перейшло до держави, у зв`язку з чим виникла необхідність у відповідному юридичному оформленні цього права на користь держави.
В подальшому Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 1126 від 15 липня «Про забезпечення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно» керівників підприємств, закладів, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України, в тому числі позивача, було зобов`язано, зокрема, забезпечити внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, оформлення та державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права постійного користування земельними ділянками, які обліковуються на балансі та/або щодо яких наявні державні акти на право постійного користування земельною ділянкою та/ або на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що обліковуються на балансі.
З метою забезпечення переведення вищевказаних земельних ділянок у державну власність позивач звернувся до відповідача листом № 1630 від 21.03.2025 р., у якому просив надати ДСУ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» у постійне користування, зокрема, земельні ділянки, які є предметом цього позову.
До цього листа листом № 1907 від 07.04.2025 р. були додатково долучені документи, необхідні для розгляду вказаного питання.
Проте юридичним департаментом облдержадміністрації проведено юридичну експертизу зазначеного проекту розпорядження та надано висновок, відповідно до якого згідно зі статтею 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Для можливості прийняття зазначеного проекту розпорядження необхідно дотримуватись статей 80, 83, 122 Земельного кодексу України та розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», яким на сьогодні він суперечить. З огляду на наведене, розпорядження голови облдержадміністрації «Про прийняття у державну власність та надання Державній спеціалізованій установі «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» зазначених земельних ділянок у постійне користування не може бути прийнято.
Для вирішення питання про передачу органами місцевого самоврядування вказаних ділянок з комунальної власності у державну власність позивач звернувся до Дніпровської, Криворізької та Кам`янської міських рад з відповідними клопотаннями.
Рішенням Дніпровської міської ради № 168/62 від 29.01.2025 р. було визнано припиненим право постійного користування Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, зокрема, наступними земельними ділянками: - земельною ділянкою площею 0,0166 га, кадастровий помер :03:286:0022, що розташована за адресою: площа Соборна, 14, м. Дніпро; - земельною ділянкою площею 0,1728 га, кадастровий номер 210100000:08:249:0015, що розташована за адресою: вулиця Ближня, 31, м. Дніпро.

Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 21.11.2006, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за номером 44, виданий Обласному комунальному закладу «Бюро судово-медичної експертизи», та Державний акт на право постійного користування землею від 31.01.2003, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за номером 001329, виданий Бюро судово-медичної експертизи управління охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації, було визнано такими, що втратили чинність.

Відповідно до пунктів 3-5 Рішення Дніпровська міська рада вирішила передати земельні ділянки комунальної власності (п. 1 цього рішення) у державну власність, про що Комунальному закладу «Дніпропетровське обласне бюро судовомедичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, код СДРПОУ 01985239, отримати згоду Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Уповноважено директора департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради підписати акти приймання-передачі земельних ділянок, зокрема площею 0,0166 га (кадастровий номер :03:286:0022) та площею 0,1728 га (кадастровий номер 210100000:08:249:0015) між Дніпропетровською обласною державною адміністрацією та Дніпровською міською радою. Доручено відповідним установам організувати виконання робіт із внесення необхідної інформації до земельнокадастрової документації в установленому чинним законодавством порядку.

Рішенням Криворізької міської ради № 3757 від 28.05.2025 р. право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:121:0030 було припинене. Відповідно до п. 4 Рішення № 3757 міська рада вирішила передати в порядку, визначеному чинним законодавством України із земель комунальної власності Криворізької міської територіальної громади в державну власність земельні ділянки, зазначені в додатку, зокрема земельну ділянку з кадастровим номером :02:121:0030 та доручити департаменту регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради здійснити документальне оформлення акта приймання-передачі земельних ділянок із земель комунальної власності Криворізької міської територіальної громади в державну власність (п. 5 Рішення).

Рішенням Кам`янської міської ради Дніпропетровської області № 3617-70/VIII від 25.04.2025 р. Рішення Кам`янської міської ради Дніпропетровської області № 2548- 54/VIII від 12.07.2024 р. було визнано таким, що втратило чинність. Право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:006:0624 було припинене. Відповідно до п. 2 Рішення № 3617-70/VIII міська рада вирішила передати з комунальної власності Кам`янської міської територіальної громади в державну власність в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером :02:006:0624. Здійснити передачу земельної ділянки, зазначеної в пункті 2. даного рішення, з комунальної власності Кам`янської міської територіальної громади в особі Кам`янської міської ради в державну власність Дніпропетровській обласній державній адміністрації шляхом оформлення відповідного акта приймання-передачі земельної ділянки з комунальної власності в державну власність (п. 4).

Після виконання вимог, зазначених у листі відповідача № 2225/0/31-25 від 22.05.2025 р. і отримання вищевказаних рішень органів місцевого самоврядування позивач звернувся до відповідача із листом № 2454 від 08.05.2025 р. з проханням надати позивачу право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:006:0624, та листом № 4302 від 06.08.2025 р., у якому повідомив відповідача про ухвалення Рішення Дніпровської міської ради № 168/62 від 29.01.2025 р. та визнання державних актів щодо постійного користування позивачем спірними земельними ділянками з кадастровими номерами :03:286:0022 та 210100000:08:249:0015 такими, що втратили чинність та просив сприяння у прийнятті цих ділянок у державну власність з подальшої передачею у постійне користування позивачу.

Листом № 4739 від 02.09.2025 р. позивач з метою приведення, зокрема, спірних земельних ділянок, знову звернувся до відповідача з проханням забезпечити прийняття цих ділянок у державну власність та надання їх у постійне користування позивачу.

Однак відповідач своїми листами № 3180/0/31-25 від 23.07.2025 р., № 3858/0/31-25 від 25.08.2025 р. та № 4357/0/31-25 від 17.09.2025 р. відмовив позивачу у прийнятті рішення про прийняття вказаних земельних ділянок у державну власність, мотивуючи тим, що позивач є правонаступником Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради», а тому право постійного користування на спірні ділянки перейшло до позивача і не потребує припинення права постійного користування цими ділянками.

Вважаючи, протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові від прийняття у державну власність земельних ділянок з кадастровими номерами 210100000:08:249:0015, :03:286:0000:02:121:0030 та :02:006:0624 та передачі цих земельних ділянок у постійне користування Державній спеціалізованій установі «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» , позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Дотримання встановленого порядку відведення у власність земель державної або комунальної власності становить особливий суспільний інтерес, оскільки відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. У зв`язку з цим, важливим є суворе дотримання порядку відведення землі у власні фізичним або юридичним особам, а також забезпечити конкурентний спосіб розпорядження таким суспільним активом як земля, зокрема шляхом її продажу на торгах. Тільки такий підхід забезпечить раціональне використання землі, а також реалізацію принципу рівності перед законом та запобігання всім формам дискримінації.

Аналогічна позиція застосована Верховним Судом у постановах від 27.01.2023 у справі №120/19319/21-а та від 23.06.2023 у справі № 160/6214/21.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність встановлені статтями 118, 122 ЗК України.

Згідно з пунктом 1 указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан, який в подальшому було продовжено та триває станом на цей час.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" №389-VIII 12.05.2015 передбачено, що на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації. Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування.

Указом Президента України "Про утворення військових адміністрацій" №68/2022 від 24.02.2022 для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку було постановлено утворити відповідні військові адміністрації.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав та законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, використовувати потужності та трудові ресурси підприємств, установ і організацій усіх форм власності для потреб оборони, змінювати режим їхньої роботи, проводити інші зміни виробничої діяльності, а також умов праці відповідно до законодавства про працю.

Відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" начальник військової адміністрації, зокрема, видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень, які мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради (рад). Накази, видані в межах повноважень місцевих рад, мають бути оприлюднені, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом.

Поряд з цим, згідно з пунктом 26 частини 2 статті 15 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" військові адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження із: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (крім вирішення питань відчуження з комунальної власності земельних ділянок та надання таких земельних ділянок в оренду на строк понад один рік).

Також, суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" №1932-XII від 06.12.1991 оборона України - система політичних, економічних, соціальних, воєнних, наукових, науково-технічних, інформаційних, правових, організаційних, інших заходів держави щодо підготовки до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або збройного конфлікту.

Відповідно до положень статей 141, 149 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

Порядок вилучення земельних ділянок визначає стаття 149 ЗК України, за приписами якої земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок здійснювалося за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

В свою чергу, за приписами п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 ч.6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 ч.6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічні правові висновки наведені у постанові від 13.10.2021р. у справі №911/1968/20, де Верховний Суд зазначив, що відповідно до положень ч.3 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування тощо.

Водночас відмовідач листами № 3180/0/31-25 від 23.07.2025 р., № 3858/0/31-25 від 25.08.2025 р. та № 4357/0/31-25 від 17.09.2025 р. відмовив позивачу у прийнятті рішення про прийняття вказаних земельних ділянок у державну власність, мотивуючи тим, що позивач є правонаступником Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради», а тому право постійного користування на спірні ділянки перейшло до позивача і не потребує припинення права постійного користування цими ділянками.

Відповідно відкритих даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно:

- зареєстровано 10.07.2024 право власності на земельну ділянку із кадастровим номером: :03:286:0022 за Дніпровською міською радою. 27.02.2025 за Позивачем припинено право постійного користування земельною ділянкою;

- зареєстровано 10.07.2024 право власності на земельну ділянку із кадастровим номером: :08:249:0015 за Дніпровською міською радою. 27.02.2025 за Позивачем припинено право постійного користування земельною ділянкою;

- зареєстровано 12.08.2024 право власності на земельну ділянку із кадастровим номером: :02:006:0624 за Кам`янською міською радою. 05.05.2025 за Позивачем припинено право постійного користування земельною ділянкою.

Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України.

Водночас, відповідно до пункту 1 Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 18.04.2024 № 658 Про реорганізацію комунального закладу Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної ради визначено реорганізувати комунальний заклад Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної ради () шляхом перетворення його у державну спеціалізовану установу Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи.

Пунктом 2 вказаного Наказу встановлено, що державна спеціалізована установа Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи є правонаступником майна, всіх майнових і немайнових прав та обов`язків комунального закладу Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної ради.

При перетворенні Позивача не змінився. Позивач Державна спеціалізована установа Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи, зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом .

Відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Статтею108 Цивільного кодексу України встановлено, що перетворення юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

Отже, припинення права постійного користування земельною ділянкою з підстави, передбаченої пунктом в статті 141 Земельного кодексу України, можливе лише у випадку, коли припинення юридичної особи виключає правонаступництво.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 02.08.2018 у справі № 911/2726/17, від 10.10.2018 у справі № 907/916/17, від 31.01.2019 у справі № 914/839/18.

Враховуючи той факт, що у результаті перетворення всі права та обов`язки комунального закладу Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної ради перейшли до правонаступника Державної спеціалізованої установи Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи, перехід права постійного користування переходить в силу закону до правонаступника.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства право постійного користування на земельні ділянки із кадастровими номерами: :03:286:0022; :08:249:0015; :02:006:0624 комунального закладу Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи Дніпропетровської обласної ради перейшло до Державної спеціалізованої установи Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи та не потребувало припинення права постійного користування земельними ділянками.

Також аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 916/3225/17.

Щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:121:0030, вбачається, що право власності зареєстровано за Криворізькою міською радою.

Разом з тим, право постійного користування зареєстровано за Державною спеціалізованою установою Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи (). Майно комунального закладу передано Дніпропетровською обласною радою зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області до державної власності, рішенням від 28.07.2023 № 305-17/VIII.

Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи земельних ділянок комунальної власності у державну власність передбачено статтею 117 Земельного кодексу України.

Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Норми статей 80, 83, 122 Земельного кодексу України та Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності визначають повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, зокрема сільських, селищних, міських рад, обласних рад, облдержадміністрацій.

Разом з тим, земельні ділянки, що є предметом спору у справі № 160/30797/25, відносяться до спільної власності територіальних громад відповідно до статей 80, 83 Земельного кодексу України.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.11.2024 у справі № 905/20/23, яку Суд вважає за необхідне врахувати на підставі частини 4 статті 300 ГПК України, викладено, зокрема, такий висновок:

"8.101. Так, за статтею 78 Земельного кодексу визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися i розпоряджатися земельними ділянками. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

8.102. У найбільш загальному вигляді "класична тріада" стосовно такого об`єкта прав, як земельна ділянка - це забезпечена правом можливість: панування над земельною ділянкою (право володіння, jus possidendi); видобування корисних властивостей земельної ділянки (право користування, jus fruendi); визначення долі (юридичної та фактичної) земельної ділянки волевиявленням самого власника (право розпорядження Jus abutendi).

8.103. Закон визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стаття 317 Цивільного кодексу України). Суть власності полягає в умовно необмеженому (обмеження визначаються правопорядком і стосуються інтересів окремих осіб і суспільства в цілому) та винятковому пануванні особи над річчю. Оскільки "земельна ділянка" як індивідуалізована частина поверхні і відповідна частина простору є річчю (об`єктом цивільних прав) і, відповідно, майном (нерухомим майном), таке визначення підходить і до нього.

8.104. Разом з тим із тріади правомочностей, які належать власнику, законом постійному землекористувачу передані тільки дві: володіння та користування, постійні землекористувачі позбавлені можливості щодо розпорядження земельним ділянками.

8.105. Отже, право землекористування як суб`єктивне право полягає у праві (правомочність) особи на експлуатацію корисних властивостей земельної ділянки у складі права власності на неї; у правовому титулі, що дає особі суб`єктивне право використовувати (чужу) земельну ділянку.

8.106. Основними принципами права землекористування є: його похідний характер від права власності на землю; раціональне використання ділянок за основним цільовим призначенням із здійсненням їх ефективної охорони та дотриманням вимог щодо пріоритету екологічної безпеки тощо.

8.107. Право постійного землекористування - це безстрокове речове право з внесенням плати в розмірі земельного податку. Таке право може виникати стосовно будь-яких земельних ділянок державної та комунальної власності. Воно не включає правомочності розпорядження земельною ділянкою або правом на неї. Постійний землекористувач отримує права володіння та користування земельною ділянкою, тобто можливість виключного і відокремленого від інших осіб землекористування.

8.108. З урахуванням наведеного об`єднана палата зазначає, що наявна у постійного землекористувача правомочність користування земельною ділянкою є обмеженою порівняно з правомочністю власника цієї земельної ділянки, який наділений не лише правом володіння та користування, а й правом на розпорядження землею, у тому числі шляхом її передачі в користування як з оформленням відповідного речового права (права оренди або права постійного користування), так і шляхом надання земельної ділянки у користування на підставі зобов`язального правочину, за яким право тимчасового користування земельною ділянкою не підлягає державній реєстрації.

8.109. Водночас постійний землекористувач такими правами не наділений, оскільки право постійного землекористування передбачає використання земельної ділянки за її цільовим призначенням безпосередньо та виключно землекористувачем без можливості передання такого права третім особам, у тому числі на підставі правочинів, за якими речові права на земельну ділянку іншій особі не передаються".

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами відповідача, щодо прийняття майнових прав правонаступником юридичної особи після реорганізації.

Окрім наведеного суд зауважує, що прийняття земельних ділянок у державну власність належить до дискреційних повноважень відповідача, як суб`єкта владних повноважень та така вимога не може бути задоволена судом.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність його дій.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено відсутні підстави для розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову Державної спеціалізованої установи «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» до Дніпропетровської обласної військової адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук