Справа № 175/17885/25
Суддя: Озерянська Ж. М.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/175/260/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Озерянської Ж.М.,

за участю секретаря Рожкової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Слобожанське справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до капітана поліції Барна Василя Васильовича, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до капітана поліції Барна Василя Васильовича, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в якій просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія ЕНА №5999089 від 23 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги з підстав викладених у позові підтримує та просить задовольнити.

Капітан поліції Барна Василь Васильович у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області 20 листопада 2025 року надав відзив в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов до наступного.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

23 жовтня 2025 року ОСОБА_2 капітаном поліції відділення поліції №2 (СМТ Межигір`я) Хустського районного управління поліції НП в Закарпатській області було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у сумі 510,00 грн.

ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за те що 23 жовтня 2025 року о 12.46.39 год. в с. Сойми вулиця Центральна «Водій будучи пасажиром не пристебнувся паском безпеки чим порушив п.5.2.б.ПДР, у зв`язку із чим, на думку ОСОБА_2 капітана поліції відділення поліції №2 (СМТ Межигір`я) Хустського районного управління поліції НП в Закарпатській області Михальков Олексій Володимирович скоїв правопорушення відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП.

ОСОБА_1 у своєму позові зазначає, що 25 жовтня 2025 близько 12.50 год. він дійсно знаходився в автомобілі TOYOTA CITI VERSO , номерний знак НОМЕР_1 у якості пасажира, проте вимог п.5.2.б ПДР України, всупереч відомостям, зазначеним у постанові, він не порушував, а саме: при русі транспортного засобу був пристебнутий ременем безпеки при проїзді блок-поста та відстебнув його лише після зупинки транспортного засобу на вимогу працівників поліції, в місті зупинки на яке вказали вищезазначені працівники. Відстебнув ремінь безпеки для того, щоб було зручніше дістати документи, які знаходились у сумці яка стояла у його ніг. Працівники поліції повідомили, що водію який керував даним автомобілем потрібно з`їхати автомобілем з проїзної частини дороги для огляду. Таким чином, ОСОБА_1 та водій виконавши вимогу поліцейських від`їхали на вказане останніми місце зупинились та приготувались для огляду та встановлення осіб, відстебнувши ремені безпеки. Після цього підійшло троє співробітників поліції, один з яких підійшов до вікна зі сторони пасажира взяв паспорт ОСОБА_1 , перевірив його, два інші співробітники поліції в цей час знаходились зі сторони водія та спілкувались з водієм автомобіля. До нього вказані особи не підходили жодних прав йому не роз`яснювали. При цьому з огляду на оскаржувану постанову співробітник поліції провів розгляд його адміністративної справи та виніс постанову. Співробітниками поліції при винесенні постанови не було досліджено жодних доказів, які б підтверджували наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення, поліцейський не слухав його пояснення, не опросив свідків які крім нього знаходились в салоні автомобіля, не надав відео доказів порушення ОСОБА_1 ПДР України.

Ч.5 статті 121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки.

П.5.2.б Правил дорожнього руху України визначено, що пасажири, користуючись транспортним засобом, повинні під час пересування на транспортному засобі, користуватися засобами пасивної безпеки (підголовниками, ременями безпеки, де їх установка передбачена конструкцією)

Законодавець визначив, що постанова про накладення адміністративного стягнення не може бути винесена без розгляду адміністративної справи, чого зі змісту тексту оскаржуваної постанови вчинено не було, чим було порушено ст. 283 та 279 КУпАП.

Згідно статті 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують її відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. У разі відсутності ж в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства, статті 70 КАС України, він не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2018 у справі № 524/5536/17.

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до розділу 2 п. 11 наказу МВС України «Про затвердження інструкція з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції» від 06 листопада 2015 року за №1376, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП; повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені статтею 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 акцентує увагу суду на зміст оскаржуваної постанови, що в ній проставлено підпис про роз`яснення лише положення ст. 268 та 269 КУпАП, однак положення ст. 55, 56, 59, 63 Конституції та підпису про їх роз`яснення відсутній, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не складався, що вкотре підтверджує відсутність вчинення посадовою особою розгляду справи, тобто оскаржувана постанова була прийнята без фактичного розгляду справи.

В порушення ч. 2 ст. 283 КУпАП посадовою особою не вказано місця вчинення адміністративного правопорушення, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови прописано лише назву вулиці та населеного пункту без номеру прив`язки будинку чи будь-якої іншої споруди для ідентифікації місця вчинення правопорушення, вулиця має перелік номерів будинків який не вказаний в оскаржуваній постанові, не вказано район та область де знаходиться вищезгаданий населений пункт а тому не зрозуміло де саме, за якою адресою скоєно правопорушення.

Крім того з вищевказаної постанови не зрозуміло в якому статусі був ОСОБА_1 під час скоєння вищевказаного правопорушення - водієм або пасажиром транспортного засобу. Статус «Водій будучи пасажиром» в п. 5.2. ПДР України, та в цілому в ПДР України відсутній.

Суду не надано будь-які належні, допустимі та достовірні докази, що позивач порушив правил користування ременями безпеки, працівники поліції належним чином не зафіксували факт порушення позивачем правил користування ременями безпеки.

Саме по собі твердження поліцейського, не підкріплене доказами, не може бути належним підтвердженням факту керування транспортним засобом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі можуть бути лише фактичні дані, встановлені протоколами, показаннями свідків, відео- чи фотозйомкою, іншими матеріалами. У даному випадку жодного з таких доказів до постанови не долучено.

Сама по собі постанова про притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, не дає підстав стверджувати про порушення позивачем Правил дорожнього руху України.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №338/1/17 від 26.04.2018, зокрема, що посилання в оскаржуваній постанові як на беззаперечний доказ вчинення позивачем правопорушення є недопустимим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17 наголошено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення може містити лише оцінку наданих доказів, однак сама по собі не є самодостатнім доказом події правопорушення. Верховний Суд підкреслив, що така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Оскільки доказів у справі немає, зміст постанови не може підтверджувати подію правопорушення.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП є недоведеним.

У відзиві представник відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області стверджує, що факт порушення позивачем правил користування ременями безпеки був нібито «виявлений» працівником поліції. Єдиним обґрунтуванням цих тверджень є викладений у постанові короткий опис події.

Однак жодного доказу, який би підтверджував зазначений факт, представник Головного управління Національної поліції в Закарпатській області суду не надав.

Таким чином, подія правопорушення не доведена.

Постанова сама по собі не може виступати доказом, що прямо зазначено у постанові Верховного Суду у справі №338/1/17 від 26.04.2018, де підкреслено, що опис події у постанові це не доказ, а лише викладення позиції органу, який її виніс, і не може підтверджувати фактичні обставини.

Відповідач фактично пропонує суду сприймати саму постанову як доказ своїх же тверджень, що суперечить принципу презумпції невинуватості, закріпленому у ч. 3 ст. 62 Конституції України: усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, суд вважає недоведеним.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу Адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно адміністративного судочинства України завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу, власності, прав та інтересів підприємств, установ, організацій, встановлення правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання у громадян поваги до Конституції та інших законів України, поваги до гідності та честі інших громадян, виконання своїх обов`язків, правил співжиття, відповідальності перед суспільством.

В зв`язку з цим, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню та оскаржувану постанову відповідно до ст.286 КАС України слід скасувати із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В зв`язку із задоволенням позову, у відповідності до ч.1 ст.139 КАС України з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 605 грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.19 Конституції України, Законом України «Про національну поліцію», ст.ст. 7, ч. 1 ст. 121, 245-247, 251, 258, 283, 287, 289 КУпАП, ст.ст. 2, 5-11, 72-77, 78, 159-162, 165, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до капітана поліції Барна Василя Васильовича, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія ЕНА №5999089 від 23 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (, адреса: 88000 Закарпатська область місто Ужгород вулиця Ференца Ракоці буд. №13) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі проголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в письмову провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж.М. Озерянська