Справа № 440/14188/24
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 грудня 2025 року м. ПолтаваСправа №440/14188/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка виразилась у невключені до загальних виплат, визначених у наказі командира Військової частини НОМЕР_2 від 09.11.2024 №317 про звільнення старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 з військової служби, виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, який становить 13 років 00 місяців 18 днів (з урахуванням періоду попередньої служби);

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, який становить 13 років 00 місяців 18 днів (з урахуванням періоду попередньої служби).

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що він проходив військову службу в органах внутрішніх справ у період з 30.01.1993 по 22.05.2001. 07.03.2022 позивач призваний на військову службу до лав Збройних Сил України та до 09.11.2024 проходив військову службу за призовом під час мобілізації на період дії воєнного стану; 09.11.2024 звільнений з військової служби за підпунктом "б" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", на день звільнення загальна вислуга становила 13 років 00 місяців 18 днів. Зазначив, що відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, передбачену статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 повних календарних років служби.

2. Позиція відповідача.

Представник Військової частини НОМЕР_2 у відзиві на позов просив у задоволенні позовних вимог відмовити /а.с. 57-61/. Свою позицію мотивував посиланням на відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 повних календарних років служби, оскільки календарна вислуга у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу складає 1 рік 11 місяців 26 днів, а підстав враховувати вислугу років в органах внутрішніх справ немає.

Представник Військової частини НОМЕР_1 у відзиві на позов наполягав на безпідставності позовних вимог, зазначивши, що позивачу при звільненні з військової служби 09.11.2024 нарахована та виплачена одноразова грошова допомога за один календарний рік військової служби /а.с. 93-97/.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у порядку письмового провадження).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 замінено відповідача у справі №440/14188/24 з Військової частини НОМЕР_2 на Військову частину НОМЕР_1 .

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Обставини справи

Позивач у період з 13.11.1990 по 09.12.1992 проходив військову службу у Збройних Силах України, а з 30.01.1993 по 22.02.2001 - в органах внутрішніх справ /а.с. 62/.

07.03.2022 ОСОБА_1 призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 на військову службу в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №31 від 07.03.2022 ОСОБА_1 призначено на посаду командира відділення управління мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 та з 07.03.2022 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення /а.с. 63/.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.08.2022 №193 позивача, як командира відділення управління мінометної батареї, допущено до тимчасового виконання обов`язків вакантної посади офіцера психолога командування та з 16.08.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.02.2023 №44 позивача призначено на посаду помічника командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи /а.с. 31-35/.

15.11.2022, відповідно до частини першої статей 20 та 23 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та пунктів 18, 26, 81 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, ОСОБА_1 уклав контракт з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу /а.с. 23/.

На підставі наказу Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 17.10.2024 №266 помічника командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , згідно підпункту б пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнено у відставку, а саме: за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку /а.с. 39/.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.11.2024 №317 позивача звільнено з військової служби у відставку відповідно до підпункту б пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за станом здоров`я та з 09.11.2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 49/.

У згаданому наказі зазначено, що вислуга років у Збройних Силах України на 09.11.2024 складає: календарна - 13 р. 00 м. 18 д, пільгова 00 р. 00 м. 00 д., загальна - 13 р. 00 м. 18 д.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 09.11.2024 №317 позивачу виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 1 (один) повний календарний рік служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.01.2025 №29 внесені зміни до пункту 1 наказу від 07.12.2024 №345, яким внесені зміни до пункту 1 наказу від 09.11.2024 №317, зокрема визначено, що загальна вислуга років ОСОБА_1 становить 13 років 00 місяців 18 днів, з них вислуга років у Збройних Силах України на 09.11.2024 складає: календарна - 04 роки 09 місяців 01 день, пільгова - відсутня /а.с. 103, 106/.

Водночас позивач у рапорті від 24.09.2024 просив відповідача на день виключення його зі списків військової частини виплатити всі належні йому грошові кошти (зокрема, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби 12 років) /а.с. 36/.

Посилаючись на те, що відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення військовослужбовця у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 повних календарних років служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (надалі - Закон №3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

За приписами частин першої - третьої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-XII; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

У силу частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 2 статті 15 Закону України від 20.11.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон №2011-XII) передбачено виплату військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Зокрема, відповідно до абзацу другого пункту 1 статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби: за станом здоров`я.

Аналогічні норми містить пункт 1 розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (надалі - Порядок №260), в якому зазначено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання /абзац четвертий пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII/.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги /абзац шостий пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII/.

Аналогічно у пункті 7 розділу XXXII Порядку №260 визначено, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання одноразової грошової допомоги, установленої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (зі змінами) /пункт 8 розділу XXXII Порядку №260/.

Своєю чергою, статтею 9 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі - Закон №2262-ХІІ) /у редакції на дату звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ/ було визначено, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей (в редакції, на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров`я, у зв`язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі (в органах) виплачується грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільненим з військової служби або з органів внутрішніх справ через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується грошова допомога у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За змістом пункту 1 Порядку №393 (у редакції на дату звільнення позивача з військової служби) для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються: військова служба в Збройних Силах; служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; дійсна військова служба у Радянській Армії.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У справі, що розглядається, спір стосується наявності підстав для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням вислуги років в органах внутрішніх справ, яку позивач набув до призову на військову службу.

З аналізу статті 15 Закону №2011-XII та пункту 7 розділу XXXII Порядку №260 слідує, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

Водночас, наведеними положеннями встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як-то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.

Отже, для обчислення періоду, за який виплачується грошова допомога, визначальною є обставина набуття чи не набуття особою права на отримання відповідної допомоги під час проходження служби у попередніх періодах.

Залученою до матеріалів справи довідкою військової частини НОМЕР_2 підтверджено, що позивач у період з 13.11.1990 по 09.12.1992 проходив військову службу у Збройних Силах України, а з 30.01.1993 по 22.02.2001 - в органах внутрішніх справ України /а.с. 62/.

Зі змісту наказу Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області від 22.05.2001 №22 о/с суд встановив, що позивач звільнений зі служби в органах внутрішніх справ у запас за ст. 64 п. "ж" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням); на дату звільнення календарна вислуга складала 08 років 03 місяці 22 дні, пільгова - відсутня /а.с. 38/.

Тож позивач на дату звільнення зі служби в органах внутрішніх справ не набув права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.

Вислуга в органах внутрішніх справ зараховується в строк вислуги років військової служби для цілей визначення права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у силу пункту 8 розділу XXXII Порядку №260, пункту 1 Порядку №393.

Військова частина НОМЕР_2 у наказі від 09.11.2024 №317 визначила загальну тривалість календарної вислуги років ОСОБА_1 - 13 років 00 місяців 18 днів /а.с. 64/.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позивач на дату звільнення з військової служби (09.11.2024) мав право на отримання одноразової грошової допомоги за 13 календарних років, тоді як виплата такої допомоги йому проведена за один календарний рік вислуги років у Збройних Силах України.

Внесення змін до наказу від 09.11.2024 №317 наказом від 29.01.2025 №29 не впливає на наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 13 календарних років.

Довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2025 вих.№1553 повідомлено, що відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та головнокомандувача Збройних Сил України від 22.05.2025 Д-321/65/дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2025 році", директиви командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22.05.2025 Д-23/23дск "Про проведення додаткових організаційних заходів у Силах територіальної оборони Збройних Сил України в 2025 році", наказу начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 26.05.2025 №56/ДСК/нод "Про проведення додаткових організаційних заходів у військових частинах Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_2 " в 2025 році" військова частина НОМЕР_2 з 14.07.2025 розформована, умовне найменування НОМЕР_2 та ідентифікаційний код НОМЕР_3 анульовані. 3 14.07.2025 правонаступником є військова частина НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 .

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А тому, зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач від сплати судового збору звільнений, як учасник бойових дій /а.с. 20/.

Поряд з цим, у позовній заяві міститься клопотання про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Суд враховує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження понесених позивачем у цій справі витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано копії: угоди (договору) від 25.11.2024 про надання правничої допомоги, попереднього розрахунку витраченого часу адвокатом від 25.11.2024, квитанції від 25.11.2024 до прибуткового касового ордера №40 /18, 19/.

У попередньому розрахунку від 25.11.2024 зазначено, що загалом адвокат витратив 10 годин на надання правничої допомоги ОСОБА_1 , що полягала у: попередньому опрацюванні матеріалів, опрацюванні законодавчої бази, формуванні правової позиції, консультуванні щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи; підготовці процесуальних документів /а.с. 19/.

В угоді (договорі) від 25.11.2024 про надання правничої допомоги сторони погодили, що оплата за надання правничої допомоги клієнту в першій інстанції складає 10000,00 грн /а.с. 18 - зі звороту/.

Статтею 19 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

За обставин цієї справи суд враховує, що юридичний спір між сторонами не характеризувався наявністю виключної правової проблеми, значним суспільним інтересом до його розгляду, великою кількістю зібраних і поданих до суду доказів тощо.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників, судові засідання не проводились. Адвокат не відвідував суд для з`ясування обставин справи, не ознайомлювався з матеріалами справи.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).

Представник Військової частини НОМЕР_1 у відзиві на позов заперечував проти відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу, зазначивши, що позивач під час проходження військової служби обіймав посаду помічника командира військової частини з правової роботи, є юристом за освітою та адвокатом.

Оцінюючи наведені доводи відповідача, суд виходить з того, що у силу частини першої статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Водночас, виходячи з вищеописаних обставин справи, суд, оцінивши надані позивачем докази у їх сукупності, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 3000,00 грн, які належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 134, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, який становить 13 років 00 місяців 18 днів (з урахуванням періоду попередньої служби).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, який становить 13 років 00 місяців 18 днів (з урахуванням періоду попередньої служби), за вирахуванням фактично сплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень).

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр КУКОБА