Справа № 580/11759/24
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Руденко А.В., Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року Справа № 580/11759/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:?

Головуючого судді Епель О.В.,?

суддів:? Беспалова О.О., Карпушової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області(далі - Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - Відповідач 2), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 67 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21 жовтня 2024 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком за Списком №1 ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.10.2024 про призначення пенсії за Списком №1 та зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи в Черкаському виробничому об`єднанні «Хімволокно» з 11.09.2001 по 04.07.2011 та призначити пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» під 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у трудовій книжці Позивачки відсутні відомості про те, що робота апаратником приготування прядильних розчинів відноситься до робіт за Списком № 1 чи Списком № 2, її зайнятість повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці у зазначені періоди та проведення атестації робочого місця, що унеможливлює підтвердження її пільгового стажу тільки даними трудової книжки. При цьому, на підтвердження спеціального трудового стажу позивач не надала уточнюючих довідок підприємства про пільговий характер роботи за вказаний період.

Разом з тим, суд зазначив, що Позивачка не була позбавлена можливості звернутися для отримання відповідної уточнюючої довідки до ПАТ «Черкаське хімволокно» та надати її пенсійному органу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Позивачка подала апеляційну скаргу в якій просить таке рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, а окрім того стверджує, що позбавлена можливості отримати уточнюючу довідку від ТОВ «АРХ-СЕРВІС».

Також Апелянтка стверджує, що відсутність інформації про атестацію робочих місць із шкідливими і важкими умовами праці не може бути підставою для позбавлення права на пенсію за віком на пільгових умовах. Наполягає на тому, що досягла пенсійного віку та має право на призначення пенсії за Списком №1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того ОСОБА_1 посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20 та інші висновки Верховного Суду, які відповідають правовій позиції ВПВС.

З цих та інших підстав Позивачка вважає, що оскаржуване нею рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального права що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2025 та від 02.07.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем 1 подано відзив на апеляційну скаргу в якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, ГУ ПФУ в Черкаській області акцентує увагу на тому, що розгляд матеріалів, доданих до заяви позивача та прийняття акту владно-розпорядчого характеру (результат) у формі рішення здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Відповідачем 2 подано відзив на апеляційну скаргу в якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними паспорта НОМЕР_1 , виданого Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області 08.07.2004.

Згідно з даними трудовою книжкою НОМЕР_2 від 16.07.1998 (а. с. 15-16) позивач працювала у ВАТ «Черкаське хімволокно» з 11.09.2001 по 04.07.2011, а саме:

11.09.2001 - прийнята в прядильний цех учнем апаратника формування хімволокна (розпорядження № 367 від 11.09.2001);

21.02.2002 - присвоєний 5 розряд апаратника формування хімічного волокна (прядильні зали) прядильного цеху № 2 (наказ № 208-к від 05.03.2002);

17.06.2002 - переведена в хімічний цех № 1 апаратником приготування прядильних розчинів (відділ ксантогенування) по 4 розряду (пер. № 163 від 26.06.2002);

04.07.2011 - звільнена згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату (наказ № 9-к від 04.07.2011).

Відповідно до протоколу від 15.04.2011 № 18 згідно рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Черкаське хімволокно» змінено тип товариства з відкритого на публічне. Встановлено повне найменування товариства - публічне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» (запис № 12 трудової книжки).

Відповідно до виписки із наказу ВАТ «Черкаське Хімволокно» № 364 від 13.04.2005 ф.6.2-0-01-01 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення», підтверджено право на пенсію за Списком № 1 працівників на посаді апаратник приготування прядильних розчинів хімічний цех № 1 відділ ксантогенування (а. с. 17).

21.10.2024 ОСОБА_1 звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Список № 1.

Головне управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, розглянувши заяву Позивача за принципом екстериторіальності, прийнято рішення від 21.10.2024 № 67 про відмову у призначенні пенсії. Указаним рішенням встановлено, що страховий стаж позивача становить 15 років 09 місяців 3 дні, пільговий стаж - відсутній. Вік позивача на дату звернення становив 46 років. У рішенні відповідач 2 вказав, що необхідно надати пільгову довідку, яка відповідає додатку № 5 Постанові № 637, оскільки відсутня інформація про період пільгової роботи. Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу є відомості про роботу Список № 1 з 2001 по 2005 рік, підприємство не ліквідовано та пільгова довідка не надана. У висновку відповідач вказав, що позивач не має право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пп.1, пп. 2 п. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового та страхового та недосягненням необхідного пенсійного віку.

Не погоджуючись з відмовою Відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з наведених причин, Позивачка звернулась до суду з цією позовною заявою.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною четвертою вказаної статті Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Пунктом "а" частини 1 статті 13 Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII), в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" визначалось, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України від 02.03.2015 №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, який набрав чинності 01.04.2015, пункт "а" частини 1 статті 13 Закону №1788-XII викладено в наступній редакції:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах."

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII вирішено, зокрема: визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 резолютивної частини Рішення).

Стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення).

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах (пункт 3 резолютивної частини Рішення). Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ та частини першої статті 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У відповідності до пункту 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома законодавчими нормами, а саме: пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції Закону № 213-VIII та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону № 2148-VIII.

Разом з тим, далі, Рішенням КС України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.

У цьому ж Рішенні КС України роз`яснив, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам».

При цьому, колегія суддів відзначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 по справі № 360/3611/20 дійшла до висновку, що застосуванню підлягають норми Закону № 1788-XI з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020, а не Закону № 1058-IV.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас, як убачається з матеріалів справи, у спірних правовідносинах Відповідач-2 при прийнятті спірного рішення керувався приписами статті 114 Закону № 1058-IV, тобто надав перевагу найменш сприятливому для Позивачки підходу, внаслідок чого їй було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах.

У постанові від 13.02.2019 у зразковій справі № 822/524/18 Великою Палатою Верховного Суду з посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як необхідний вік та стаж роботи чи зменшення пенсійного віку, має застосовуватися у порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.

Отже, правовою підставою для призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII, є досягнення 45 років та наявність стажу не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на роботах за Списком № 1.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що Верховним Судом у справі № 360/3611/20 визначено, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення КСУ № 1-р/2020, і які, відповідно, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788 після 23.01.2020 (дата набрання законної сили Рішенням Конституційного Суду України № 1- р/2020), належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону № 1788, у редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії.

Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, станом на момент звернення за призначенням пенсії вік Позивачки становив 46 років. А відтак, у разі, якщо стаж роботи ОСОБА_1 становив не менше 15 років з них не менше 7 років 6 місяців на роботах за Списком № 1, вона має право на призначення пенсії за правилами пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII з 45 років.

Отже, для вирішення питання про можливість застосування пункту «а» статті 13 Закону №1788-XII, необхідно встановити чи була ОСОБА_1 зайнята повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці та мала стаж роботи, визначений статтею 13 Закону № 1788 є до 01.04.2015.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, періоди роботи ОСОБА_1 зазначені у її трудовій книжці, на чому наполягає й сама Апелянтка. Втім, трудова книжка серії НОМЕР_2 не містить відомостей про характер виконуваної роботи, зокрема про зайнятість протягом повного робочого дня у шкідливих умовах праці.

Колегія суддів погоджується з твердженням Апелянтки про те, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, однак акцентує увагу на тому, що у випадку, якщо в ній відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах (зокрема робота повний робочий день, проведення атестації), установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (пункт 20 Порядку № 637). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється учасниками справи, разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 уточнюючих довідок у формі згідно додатку 5 до Порядку № 637 не надала.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що згідно з частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Отже, Головне управління ПФУ, маючи сумніви щодо підтвердження факту наявності у Позивачки пільгового стажу, враховуючи конкретні обставини цієї справи, мав право на звернення до підприємства, на якому працювала особа, із вимогою про надання необхідних додаткових документів, здійснення відповідної перевірки достовірності поданих відомостей та умов праці, передбачених законодавством для визначення права на пенсію, проте доказів вчинення таких дій суб`єктом владних повноважень у ході судового розгляду надано не було, як і не доведено відсутності у трудовій книжці позивачки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, відповідних записів чи неточностей. Підставою ж для відмови Позивачці у призначенні пенсії, була відсутність уточнюючої довідки, що не може слугувати умовою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що Відповідач не реалізував надані їм згідно ст. 44 Закону №1058 дискреційні повноваження, а окрім того не перевірив наявність правових підстав для призначення Позивачці пенсії на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 листопада 2021 по справі № 360/3611/20, а відтак колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту прав та законних інтересів Позивачки є визнання протиправним та скасування рішення № 67 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21 жовтня 2024 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком за Списком №1 ОСОБА_1 та зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як суб`єкта владних повноважень, який розглядав заяву та прийняв передчасне рішення, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.10.2024 про призначення пенсії за Списком №1 з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги про зобов`язання зарахувати стаж та призначити пенсію задоволенню не підлягають як передчасні.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги правові висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і Апелянт не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року - скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню частково.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь Позивачки за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області підлягає відшкодуванню судовий збір, сплачений нею за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 3027, 70 грн (1211,20 + 1816,50).

Керуючись ст.ст. 134, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 67 від 21 жовтня 2024 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за віком за Списком №1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.10.2024 про призначення пенсії за Списком №1 та прийняти рішення з урахуванням висновків, викладених у цій постанові суду.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (адреса 61022, Україна, м. Харків, Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3027,70 (три тисячі двадцять сім гривень та сімдесят копійок) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 26 грудня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.О. Беспалов

О.В. Карпушова