Справа № 243/11299/25
Суддя: Хаустова Т. А.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/243/111/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання - Чернікової Ю.К.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат ДЬЯЧЕНКО Олег Валентинович, до Управління патрульної поліції в Харківській області про скасування Постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6238461 від 28 листопада 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 , представник позивача адвокат Дьяченко О.В., звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Харківській області про скасування Постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6238461 від 28 листопада 2025 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що Інспектором 1 взводу 3 роти 3 батальйону патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Капуста Олексієм Олександровичем винесена Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №6238461 від 28.11.2025.

У вищевказаній Постанові зазначено: «28.11.2025 о 10 год. 42 хв. 29сек. у населеному пункті Волохів Яр, траса МОЗ 573км водій керував ТЗ в населеному пункті зі швидкістю 75км/ч чим перевищив обмеження швидкості руху ТЗ на 25 км/ч, та позбавлений права керування ТЗ, чим порушив п. 2.1.а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП. Постановлено застосувати адміністративне стягнення - штраф у розмірі 20400 (двадцять тисяч три тисячі чотириста) гривень».

ОСОБА_2 вважає, що Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі була складена з порушенням вимог чинного Законодавства, крім того адміністративні правопорушення він не вчиняв, у зв`язку з чим вищевказана Постанова є незаконною, а тому підлягає скасуванню, а адміністративна справа має бути закрита з таких підстав.

Згідно з п. 2.1.а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів №1306 від 10.10.2001 України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

На підставі ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності з п. 1.10. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

У даному випадку ОСОБА_2 не вчиняв адміністративне правопорушення.

Так, 28.11.2025 о 10 год. 42 хв. 29сек. у населеному пункті Волохів Яр, траса МОЗ 573км 15.09.2024 ОСОБА_2 знаходився в салоні транспортного засобу, який йому не належить, проте не керував ним. У даному випадку відсутні будь-які докази, які б доводили факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом. Вказана в оскаржуваній Постанові відео-фіксація не містить запису керування транспортним засобом. Оскільки ОСОБА_2 не керував транспортним засобом, то він не був водієм. Відповідно, він не вчиняв вищевказане правопорушення.

В оскаржуваній Постанові зазначене про те, що ОСОБА_2 позбавлений права керування транспортними засобами проте не зазначено а ні дати прийняття Рішення і яким органом. Однак не надано копію Рішення суду, навіть не зазначено номер справи, і дати прийняття Рішення, що не дозволяє жодним чином встановити дійсність зазначеного.

В даному випадку відповідачем не було дотримано законодавчих норм, оскільки не доведено факт позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами через відсутність доказів цього в матеріалах адміністративної справи.

Таким чином, повторність вчинення протягом року аналогічного правопорушення повинна безумовно підтверджуватися безпосередньо самою Постановою про накладення адміністративного стягнення, яка має бути завіреною належним чином, зокрема, повинна бути належним чином засвідчена та містити інформацію про набрання чинності, а також суду повинна бути надана інформація, що вказана Постанова не оскаржувалась, чи навпаки. Беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутня належним чином засвідчена Постанова у справах про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, про позбавлення права ОСОБА_2 керування транспортним засобом, то притягнення його до відповідальності на підставі ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення суперечить чинному Законодавству.

При винесенні оскаржуваної Постанови відповідачем порушено норми матеріального права.

Так, санкція ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проте у резолютивній частині оскаржуваної Постанови відповідач наклав адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 (двадцять тисяч три тисячі чотириста), хоча такого розміру штрафу санкцією ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд Постанову Інспектора 1 взводу 3 роти 3 батальйону патрульної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Капуста Олексія Олександровича про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 , по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6238461 від 28.11.2025- за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП - скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення - закрити.

22 грудня 2025 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшов Відзив на позовну заяву від відповідача - Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, в якому зазначено, що 28 листопада 2025 року о 10:47 в межах населеного пункту Волохів Яр Ізюмського району Харківської області, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС 000748 (далі - TruCam № ТС 000748) екіпажем УПП в Харківській області ДПП виявлено рух транспортного засобу MERCEDES BENZ 412D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі швидкістю 75 (сімдесят п`ять) км/год, що є перевищенням встановленого обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 25 (двадцять п`ять) км/год та порушенням пункту 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Поліцейськими встановлено особу водія, ним виявився: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі позивач). Під час встановлення обставин події працівниками поліції виявлено, що позивач керував транспортним засобом, будучи особою позбавленою права керування постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.07.2025 у справі № 175/5681/25 строком на один рік. Зазначені дії позивача мали ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). За результатом розгляду справи, згідно з вимогами статей 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, поліцейським взводу № 1 роти № 3 батальйону № 3 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом поліції Капустою Олексієм Олександровичем винесено оскаржувану постанову серії ЕНА № 6238461 від 28.11.2025 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень.

Зазначеною Постановою дії позивача кваліфіковані за ознаками частини четвертої статті 126 КУпАП. Відповідач, дослідивши аргументи позовної заяви, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та повністю заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Стаття 40 Закону України «Про Національну поліцію» не встановлює імперативного способу кріплення/монтування/розміщення приладів фото- відеофіксації, як це стверджує позивач, оскільки законодавець зазначив, що прилади фото- відеофіксації можуть як монтуватися, так і розміщуватися по зовнішньому периметру доріг. Таким чином розміщення приладу ТruCam в руках поліцейського під час виміру швидкості руху авто жодним чином не суперечить статті 40 зазначеного Закону.

Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, вчинення якого підтверджено відеоматеріалами з приладу TruCam TC000748 та з бодікамери № 470002, на яких зафіксовано, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_2 та розгляд справи відносно останнього. Зокрема, на відеозаписі з технічного засобу вимірювання швидкості TruCam TC000748, зафіксовано рух транспортного засобу марки MERCEDES BENZ 412D, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, із зафіксованими параметрами: швидкістю, часом, датою та дистанцією. Даний технічний засіб у момент фіксації перебував у режимі відеозапису згідно з технічними характеристиками TruCAM TC000748, що забезпечує безперервний відеозапис та автоматичну реєстрацію порушення у момент вимірювання швидкості. Також відповідачем долучено відеозапис «export-h7qgl.mp4» з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано обставини події, яка мала місце 28.11.2025 під час розгляду справи та винесенні оскаржуваної постанови. Відповідач вважає, що з перегляду зазначеного відеозапису об`єктивно вбачається, що інспектором були дотримані процедура і порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Крім того, на відеозаписі «export-h7qgl.mp4» чітко відображено факт керування позивачем зазначеним транспортним засобом.

З огляду на те, що в силу п. 9 частини першої статті 31 та статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», статті 283 КУпАП відеоспостереження за дотриманням позивачем Правил дорожнього руху інспектором зафіксовано у встановленому законом порядку, з зазначенням технічних засобів, а саме: бодікамери з ідентифікаційним номером 470002, та приладу TruCAM TC000748 в графі № 7 постанови, отже, відеозаписи «_iB000_1128_104236.avi» та «exporth7qgl.mp4» є належними та допустимими доказами інкримінованого правопорушення.

25 грудня 2025 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла Відповідь на Відзив від позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Дьяченка О.В., в якій зазначено, що використання патрульним поліцейським лазерного вимірювача швидкості TRUCAM здійснювалось, тримаючи в руках.

Під час розгляду адміністративної справи по суті у поліцейських була відсутня завірена копія Рішення суду, яким позивача було позбавлено права керування транспортним засобом. За таких підстав позивач та його представник вважають, що їх адміністративний позов підлягає задоволенню, адже відповідно до ст.40 ЗУ «Про національну поліцію» встановлений порядок застосування, зокрема, технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки та засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Так, технічний засіб з виявлення та/або фіксації правопорушень має бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель, закріплені на однострої, службових транспортних засобах. Інших способів використання технічних засобів, а ніж ті, які визначені в ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», законодавцем не визначено.

Так, значення слів «монтований/розміщений» в контексті наведеної статті закону слід розуміти так, що технічний засіб має бути або ж вмонтований, або ж розміщений стаціонарно (статично), що виключало б можливість його руху (механічного (регулярного чи випадкового) коливання предмета навколо точки рівноваги) під час вимірювання швидкості. При цьому, використання технічного засобу в ручному режимі (тримання в руках) законодавством не передбачено.

Доказів закріплення (розміщення) в порядку, передбаченому ст.40 Закону патрульним поліцейським лазерного вимірювача швидкості TruCAM, на який посилається Відповідач як на такий, що був застосований патрульним поліцейським у спірному випадку, та який у розумінні положень статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» є технічним засобом з виявлення та/або фіксації правопорушень, Відповідачем не надано, а відтак такий не може вважатися технічним засобом, що здійснює вимірювання швидкості, результати якого можуть розглядатися судом як доказ у справі, що є додатковою підставою вважати дії патрульного поліцейського такими, що не узгоджуються з нормами чинного Законодавства, що і стало наслідком прийняття протиправної постанови.

В оскаржуваній постанові зазначене про те, що ОСОБА_2 позбавлений права керування транспортними засобами проте не зазначено а ні дати прийняття рішення і яким органом. Однак не надано копію рішення суду, навіть не зазначено номер справи, і дати прийняття рішення що не дозволяє жодним чином встановити дійсність зазначеного.

В даному випадку відповідачем не було дотримано Законодавчих норм, оскільки не доведено факт позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами через відсутність доказів цього в матеріалах адміністративної справи.

Таким чином, повторність вчинення протягом року аналогічного правопорушення повинна безумовно підтверджуватися безпосередньо самою постановою про накладення адміністративного стягнення, яка має бути завіреною належним чином, зокрема, повинна бути належним чином засвідчена та містити інформацію про набрання чинності, а також суду повинна бути надана інформація, що вказана постанова не оскаржувалась, чи навпаки.

Рішенням Конституційного суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, встановлено, що фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутня належним чином засвідчена постанова у справах про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, про позбавлення права ОСОБА_2 керування транспортним засобом, то притягнення його до відповідальності на підставі ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення суперечить чинному законодавству.

Позивач ОСОБА_2 та його представник Дьяченко О.В. повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином. Надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник Управління патрульної поліції в Харківській області про час та місце розгляду справи в спрощеному провадженні повідомлявся належним чином, надав Відзив на позовну заяву. В судове засідання не з`явився.

Суд повідомляє, що Ухвалою суду від 05 грудня 2025 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, із особливостями, встановленими ст.ст. 268, 272, 286 КАС України.

У відповідності до вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що Інспектором 1 взводу 3 роти 3 батальйону патрульної поліції в Харківській області старшим лейтенантом поліції Капустою Олексієм Олександровичем винесена Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №6238461 від 28.11.2025 року. В Постанові зазначено, що 28.11.2025 о 10 год. 42 хв. 29 сек. у населеному пункті Волохів Яр, траса МОЗ 573км водій керував ТЗ в населеному пункті зі швидкістю 75км/ч чим перевищив обмеження швидкості руху ТЗ на 25 км/ч, та позбавлений права керування ТЗ, чим порушив п. 2.1.а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП. Постановлено застосувати адміністративне стягнення - штраф у розмірі 20400 (двадцять тисяч три тисячі чотириста) гривень».

Відповідно до ст. 287 КУпАП, Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1,8 ч. 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження Рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи забов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Таким чином, предметом перевірки у даній справі є не лише наявність фактичних обставин, а насамперед законність дій поліцейського та відповідність оскаржуваної Постанови вимогам Закону на момент її винесення.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з Законом. Додержання вимог Закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Судом встановлено, що підставою зупинки транспортного засобу та подальшого притягнення позивача до адміністративної відповідальності було перевищення встановленої швидкості руху, зафіксоване із застосуванням лазерного вимірювача ТruCam Т2000748.

Відповідно до ст.40 «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

Абзац четвертий частини першої статті 40 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3232-IX від 13.07.2023 \

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Абзац сьомий частини першої статті 40 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3232-IX від 13.07.2023 \

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

2. Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

Із матеріалів справи вбачається, що вимірювання швидкості руху здійснювалося за допомогою приладу, який утримувався в руках, що не відповідає жодному з способів використання технічних засобів, прямо передбачених статтею 40 Закону України Про Національну поліцію. За таких обставин суд доходить висновку, що застосування вимірювального технічного засобу відбувалося з порушенням установленого Законом порядку, у зв`язку з чим результати такого вимірювання не можуть визнаватися належними та допустимими доказами, у розумінні статей 72, 73 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом також оцінено надані відповідачем експертні висновки, документи про метрологічну перевірку приладу TruCam. Разом з тим, суд зазначає, що зазначені документи підтверджують лише технічну справність приладу та загальну можливість його використання, однак не свідчать про дотримання поліцейським порядку застосування такого технічного засобу в конкретній ситуації.

Наявність чинної методики та позитивних експертних висновків не усуває обов`язку суб`єкта владних повноважень діяти виключно у спосіб, визначений Законом, та не легалізує докази, отримані з порушенням такого порядку.

Отже, суд дійшов висновку, що результати вимірювання швидкості, навіть за умови справності приладу, не можуть бути покладені в основу Постанову про адміністративне правопорушення, оскільки отримані з порушенням вимог статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що факт перевищення швидкості руху транспорту позивачем не доведений належними та допустимими доказами, а отже відсутні правові підстави вважати, що зупинка транспортного засобу була здійснена з дотриманням вимог Закону.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, за яку Законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною четвертою статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування, за умови наявності чинного Рішення суду про таке позбавлення.

Разом з тим із змісту оскаржуваної Постанови вбачається, що в ній не зазначено, яким саме Рішенням суду, коли та на який строк позивача було позбавлено права керування транспортними засобами, а також відсутні відомості про набрання таким Рішенням законної сили. Таким чином, у Постанові не наведено обов`язкових обставин, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП.

Суд звертає увагу, що Рішення суду про позбавлення позивача права керування транспортними засобами було надано відповідачем лише під час судового розгляду. Разом з тим правомірність Постанови суб`єкта владних повноважень підлягає оцінці станом на момент її винесення, а не з урахуванням доказів, які були отримані або подані пізніше.

Суд не наділений повноваженнями доповнювати або виправляти Постанову про адміністративне правопорушення шляхом урахування обставин, які не були покладені в її основу поліцейським під час притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Наданий відповідачем відеозапис з нагрудної камери поліцейського підтверджує факт перебування позивача за кермом транспортного засобу, однак сам по собі не підтверджує наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 126 КУпАП, за відсутності належного встановлення факту позбавлення права керування у самій Постанові.

Таким чином, зазначений відеозапис не усуває допущених під час винесення Постанови порушень та не може бути підставою для визнання її законною.

Згідно з п. 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, але працівники поліції, всупереч цих вимог, не забезпечили відповідного доказового матеріалу у справі.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

Із змісту Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 вбачається, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а вказав, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана Постанова винесена з порушенням вимог статей 7, 9, 245, 280 КУпАП, статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», а також принципів законності та правової визначеності, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У відповідності до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн. на користь Держави, то у відповідності до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства, вказані судові витрати слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 72. 77, 139, 229, 268, 272, 286 Кодексу адміністративного судочинства України; ст. ст. 7, 9, 38, 210, 235, 245, 247, 251, 268, 278, 279, 280, 283, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача адвокат ДЬЯЧЕНКО Олег Валентивнович, до Управління патрульної поліції в Харківській області про скасування Постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6238461 від 28 листопада 2025 року задовольнити.

Скасувати Постанову Інспектора 1 взводу 3 роти 3 батальйону патрульної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції Капусти Олексія Олександровича про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6238461 від 28 листопада 2025 року - за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Харківській області, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Харків вул. Шевченка, 315-А, , за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави у сумі 605,60 гривень на доходний рахунок UA0026001, Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106, , одержувач ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106 судові витрати в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять грн. 60 коп.).

Апеляційна скарга на Рішення суду подається протягом десяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового Рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги Рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття Постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 грудня 2025 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Т.А. Хаустова