Справа № 727/15336/25
Суддя: Дубець О. С.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/727/319/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі:

головуючого судді Дубець О.С.

за участю секретаря судового засідання Вовкун Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Чернівців за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівців із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови в якому просить:

-Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 за справою про адміністративне правопорушення від 06 грудня 2024 року, якою на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 накладено штраф у сумі 17000,00 гривень.

-Закрити продовження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП України.

Ухвалою від 04 грудня 2025 року судом було відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи суд вирішив проводити з повідомленням сторін.

Цією ж ухвалою відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву та судом витребувано у відповідача ряд документів.

Від відповідача надійшов відзив відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_3 просить:

- у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 4896 від 06 грудня 2024 року - відмовити за безпідставністю.

- Судові витрати покласти на позивача.

Стислий виклад позиції учасників справи

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує такими доводами.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №б/н за справою про адміністративне правопорушення від 06 грудня 2024 року накладено на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, 26 листопада 2024 року, знаходячись в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач був направлений на військово-лікарську комісію з метою визначення придатності до військової служби під час мобілізації, але відмовився від отримання направлення №2/2208 від 26.11.2024 та проходження військово-лікарської комісії, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Позивач вважає, що вказана вище постанова є протиправною через відсутність в його діях ознак правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, з огляду на таке.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що працює водієм вантажного автомобільного транспорту. У зв`язку з виконанням службових обов`язків регулярно здійснює міжнародні перевезення та неодноразово перетинав державний кордон України, що підтверджується відмітками у закордонному паспорті. 25 листопада 2024 року позивач був знятий з рейсу та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою уточнення його військово-облікових даних.

26 листопада 2024 року старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 капітаном ОСОБА_2 був складений протокол серії 2 №424 про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Разом з тим, вказує позивач, він не відмовлявся від проходження військово-лікарської комісії, проте наполягав на можливості її проходження за місцем зареєстрованого місця проживання. Це було обґрунтовано тим, що лише там він міг надати медичні документи, які підтверджують стан його здоров`я. З цього приводу він зробив відповідну заяву у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім того, просить врахувати, що перед проходженням ВЛК проводиться ряд обов`язкових медичних досліджень. Але без належних умов та доступу до медичних документів ці обстеження неможливо здійснити належним чином.

Також посилається на те, що він мав право на відстрочку від мобілізації відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». З цієї причини постійно мав при собі заяву про відстрочку та копії документів, що підтверджують право на неї, з метою подання у разі потреби. Зазначає, що при складанні протоколу за частиною 3 статті 210-1 КУпАП ним було повідомлено та надано відповідні документи щодо права на відстрочку на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи. Однак, вказані документи не були взяті до уваги та не приєднані до протоколу про адміністративне правопорушення. Замість розгляду заяви про відстрочку позивача безпосередньо направили на проходження ВЛК.

Крім наведеного, ОСОБА_1 вважає, що мало місце істотне порушення його процесуальних прав, оскільки він не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідне підтвердження (повістка, розписка, повідомлення через електронні засоби) у матеріалах відсутнє, що є підставою для скасування постанови.

У поданому відзиві відповідач зазначив, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, оскільки відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Проходження медичного огляду ВЛК є обов`язком громадянина, а відмова від проходження військово-лікарської комісії в особливий період вказує на небажання позивача виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, оскільки з метою забезпечення оборони держави від військової агресії російської федерації проти України в ході проведення мобілізаційних заходів щодо комплектування військових частин, одним з важливих завдань є визначення придатності військовозобов`язаних як мобілізаційного ресурсу для Збройних Сил України та впорядкування військового обліку.

Зважаючи на викладене, 26 листопада 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 позивача направлено для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, що було правомірним.

У зв`язку з відмовою позивача проходити медичне обстеження ВЛК, посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 26 листопада 2024 року був складений протокол серія ЧРТЦК №2/424. ОСОБА_1 було роз`яснено зміст статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП з повідомленням часу, дати та адреси розгляду протоколу, а також вручено примірник протоколу під підпис.

Під час складання протоколу ОСОБА_1 надав письмові пояснення в яких зазначив, що на момент направлення на ВЛК у нього не було з собою документів, що підтверджують його хронічні хвороби. Таке твердження немає юридичного обґрунтування, адже постанова Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №411 «Деякі питання електронної системи охорони здоров`я» закладає правову основу для доступу лікарів до інформації про хронічні захворювання пацієнтів через створення та функціонування Електронної системи охорони здоров`я (ЕСОЗ). Лікарі мають повний доступ до інформації про хронічні захворювання пацієнта через електронну медичну картку, яка є частиною Електронної системи охорони здоров`я.

Українська електронна система охорони здоров`я (ЕСОЗ) функціонує з 2017 року, коли вона була створена як ключовий елемент медичної реформи. Поступове впровадження її функціоналу відбувалося з 2018 року, а вже в 2019 році були реалізовані важливі функції, такі як електронні рецепти та медичні картки.

Електронна система охорони здоров`я містить інформацію про електронні декларації з сімейними лікарями, електронні рецепти та направлення, ведення електронних медичних записів та медичних висновків, облік та моніторинг у сфері реабілітації. Наявність паперової картки пацієнта в такому випадку не потрібна, оскільки у лікарів ВЛК наявний доступ до ЕСОЗ та відповідної інформації з базою 2019-2025.

На розгляд протоколу ОСОБА_1 не з`явився, не скористувався правом на захист та правову допомогу під час розгляду протоколу. В подальшому не цікавився результатом адміністративного провадження.

На відзив представником позивача адвокаткою Максимчук Я.Д. була надана відповідь на відзив з якої вбачається, що відповідач проігнорував спеціальну норму, яка безпосередньо регулює спірні правовідносини, а саме: пункт 63 Постанови Кабінету Міністрів України №560, яким передбачено, що військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Ця норма має пряму дію, є спеціальною та підлягає пріоритетному застосуванню перед підзаконними наказами МОУ. В матеріалах справи містяться докази звернення та подачі позивачем відповідної заяви про надання відстрочки до комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 до направлення на ВЛК, однак результату розгляду заяви чи відмови у її задоволенні позивачем не отримано.

З урахуванням наведеного представниця позивача вважає, що направлення позивача на ВЛК до прийняття рішення за заявою про відстрочку є протиправним.

Відповідач не заперечує, що позивач подав заяву про надання йому відстрочки. Водночас рішення комісії про відмову у відстрочці відсутнє, процедура розгляду заяви не була завершена, а тому жодних законних підстав для направлення на ВЛК відповідач не мав.

Абзац другий пункту 63 Постанови КМУ №560 чітко визначає, що направлення на медичний огляд можливе виключно після ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача - адвокатка Максимчук Я.Д. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Просила суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Разом із відзивом представник відповідача подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Неявка учасників судового провадження, повідомлених належним чином про дату, час і місце судового засідання, відповідно до частини 1 статті 205 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи по суті.

У відповідності до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом

Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 06 грудня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 була винесена постанова № 4896, якою на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає у АДРЕСА_1 , накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. Стягнення накладене за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Так, оскаржуваною постановою встановлено, що своїми протиправними винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що призвело до порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період. Тобто, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії 2 №424 про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 26 листопада 2024 року відповідачем встановлено склад адміністративного правопорушення: 26 листопада 2024 року о 11 год. 30 хв. Громадянин ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, знаходячись в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 був направлений на військово-лікарську комісію з метою визначення придатності до військової служби під час мобілізації, але відмовився від отримання направлення № 2/2208/ від 26.11.2024 та проходження військово-лікарської комісії, тобто порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

Відповідно до акту про відмову від отримання направлення на ВЛК та/або відмову від проходження військово-лікарської комісії від 26 листопада 2024 року старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_1 капітан ОСОБА_2 , в присутності свідків: 1. ОСОБА_4 , ( АДРЕСА_1 ); 2. ОСОБА_5 , ( АДРЕСА_1 ) складено цей акт про те, що громадянину ОСОБА_1 повідомлено про те, що він відповідно до пункту 3.2 глави 3 розділу II Наказу МОУ № 402 від 14.08.2008 року зі змінами та доповненнями, пункту 7 частини 3, абзацу 4 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, підпункту 4 пункту 1 (Додаток 2) Постанови Кабінету Міністрів України №148 від «Про затвердження порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», абзацу 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», будучи військовозобов`язаним, зобов`язаний пройти медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності для проходження військової служби.

Громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК, при цьому заявив таке: «тому що у мене при собі відсутні документи про стан здоров`я, бажаю проходити ВЛК по місцю зареєстрованого місця проживання».

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 19.08.2022, задекларованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .

З урахуванням наведеного судом встановлено, що предметом даного позову є встановлення законності та обґрунтованості постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 7 КУпАП закріплений принцип забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення. Частинами 1-4 вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом; додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Як встановлено судом спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

З диспозиції частини 3 статті 210-1 КУпАП вбачається, що остання передбачає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

На виконання статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності, позивач, в тому числі, зазначив, що не відмовлявся від проходження військово-лікарської комісії, проте наполягав на можливості її проходження за місцем зареєстрованого місця проживання.

Так, судом встановлено, що адміністративне стягнення на позивача було накладене за те, що останній, будучи військовозобов`язаним, знаходячись в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 був направлений на військово-лікарську комісію з метою визначення придатності до військової служби під час мобілізації, але відмовився від отримання направлення № 2/2208/ від 26.11.2024 та проходження військово-лікарської комісії, тобто порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період. Тобто, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Суд зазначає, що це правопорушення є одноактним, вичерпується фактом відмови від проходження ВЛК.

Отже, спірним питанням у даному випадку є, зокрема, питання встановлення факту відмови ОСОБА_1 від отримання направлення № 2/2208/ від 26.11.2024 та проходження військово-лікарської комісії.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, зокрема, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Разом з тим, відповідно до абзацу 3 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ №154 від 23 лютого 2022 року, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України, серед іншого встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 74 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» №560 від 16 травня 2024 року, вбачається, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Так, з матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним не відмовився в категоричній формі від отримання направлення №2/2208 від 26.11.2024 та проходження військово-лікарської комісії, а зазначив, що бажає проходити ВЛК по місцю своєї реєстрації, яким, як встановлено судом, є: АДРЕСА_1 , та надати додаткові медичні документи.

З наведеного слідує, що відповідно до матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, останнього було притягнуто за дії (бездіяльність), тобто за відмову від проходження ВЛК, хоча такої відмови позивачем проявлено не було. Інших доказів, окрім акту від 26 листопада 2024 року, відповідно до яких суд може встановити факт відмови від отримання направлення та проходження ВЛК, матеріали справи не містять, що є обов`язком відповідача в силу положень статті 77 КАС України

Щодо решти доводів позивача суд зазначає, що ЄСПЛ в рішенні по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1 зазначив, що "…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…".

Внаслідок вказаного, решта доводів позивача є такими, що не заслуговують уваги, оскільки вони не спростовують основного висновку суду, зробленого за результатами розгляду справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Щодо суті позовних вимог

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Всупереч даним вимогам, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення та правомірності винесеної ним постанови про накладення на позивача штрафу, передбаченого санкцією частини 3 статті 210-1 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене постанову № 4896 від 06 грудня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , якою на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає у АДРЕСА_1 , накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн слід визнати протиправною та скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - закрити на підставі частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Щодо судових витрат

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, наведеного в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17, за подання позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення належить сплачувати судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В даному випадку ця сума становить 605,60 грн.

Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 4 ЦПК України при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, за подання даного позову в електронній формі, розмір судового збору становить 484,48 грн.

Судом встановлено, що відповідно до квитанції ID: 5325-3180-8124-3137 від 01.12.2025 позивачем сплачений судовий збір за розгляд справи Шевченківським районним судом м. Чернівців в сумі 605,60 грн.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до Шевченківського районного суду м. Чернівців через підсистему «Електронний суд».

На підставі наведеного та у зв`язку із задоволенням позовних вимог, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 484,48 грн.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що з згідно пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. З огляду на наведене, сума сплаченого судового збору в сумі 121,12 грн може бути повернута з Державного бюджету України за клопотанням позивача.

Вирішення клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду

В позовній заяві позивачем заявлено клопотання про поновлення строку для подання адміністративного позову. Своє клопотання позивач мотивує тим, що про існування оскаржуваної постанови йому стало відомо після звернення до ІНФОРМАЦІЯ_4 шляхом направлення адвокатського запиту щодо розгляду іншого протоколу, складеного на нього 26 вересня 2025 року. Саме з відповіді ІНФОРМАЦІЯ_4 від 19 грудня 2025 року ОСОБА_1 дізнався про існування оскаржуваної постанови від 06 грудня 2024 року.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до частин 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За особливостями розгляду адміністративних справ даної категорії, перебіг строку на звернення до адміністративного суду щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію становить десять днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Оцінивши доводи позивача та подані ним докази суд доходить висновку, що зазначені ним причини пропуску строку на звернення до суду є поважними, оскільки з матеріалами справи про адміністративне правопорушення № 4896, складеними щодо нього, останній ознайомився 19 грудня 2025 року, а з позовом до суду звернувся у строк встановлений для оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Відтак суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду та поновлення такого строку.

Керуючись статтями 12, 122, 123, 139, 229, 241- 246, 286, 292, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовом та поновити пропущений строк на звернення до адміністративного суду.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 4896 від 06 грудня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , про притягнення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 , який мешкає у АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у виді штрафу в сумі 17000,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири грн 48 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , юридична адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Дата складання повного судового рішення 29 грудня 2025 року.

Суддя Дубець О.С.