Справа № 160/31711/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у спрощеному провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
04 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
визнати протиправним і скасувати Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.09.2025 року щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_2 ;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_2 та виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;
виключити ОСОБА_2 з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції 2018 року.
В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що ОСОБА_2 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У 2018 році ОСОБА_1 був засуджений Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за скоєння злочинів передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.153, ч.2 ст.152, ч.2 ст.187 КК України.
20 вересня 2025 року позивача доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.09.2025 року ОСОБА_2 призвано на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_1 .
Оскільки позивача мобілізовано із вивезенням до військової частини НОМЕР_1 всупереч приписам пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час засудження і відбуття покарання останнім за вироком Красногвардійського райсуду м. Дніпропетровська), який передбачав, що особи, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, підлягали виключенню з військового обліку та не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.09.2025 року щодо призову його на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з чим представник позивача звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - відмовлено.
06.11.2025 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини НОМЕР_1 направлено ухвалу про відкриття провадження у справі..
07.11.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 і військовою частиною НОМЕР_1 отримано ухвалу про відкриття провадження по справі, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково та ухвалено:
Витребувати від відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 копію наказу про мобілізацію ОСОБА_1 та інші належним чином засвідчені копії усіх документів, які стосуються мобілізації позивача.
Витребувати від відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії усіх документів, які стосуються зарахування до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
Зобов`язати відповідачів надати витребувані докази до Дніпропетровського окружного адміністративного суду протягом п`яти днів з моменту отримання даної ухвали.
15.12.2025 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 та військової частини НОМЕР_1 направлено ухвалу про витребування доказів.
15.12.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 та військовою частиною НОМЕР_1 отримано ухвалу про витребування доказів, що підтверджується довідкою та телефонограмою секретаря с/з про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Працівниками поліції ОСОБА_1 був доставлений (супроводжений) до відповідача 20.09.2025 року о 18:29 год., що підтверджується відповідною довідкою про доставлення (супроводження) громадина (ки) до територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 20.09.2025.
Відповідно до алгоритму ОСОБА_1 було доставлено до Обласного мобілізаційного центрального пункту №1 за адресою: АДРЕСА_1 для проходження ВЛК.
Оскільки 20.09.2025 року черговою ВЛК на Обласному мобілізаційному центральному пункті №1 була ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідності до п. 74-1 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560, направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду позивачеві було сформовано в електронній формі за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Після чого, ІНФОРМАЦІЯ_5 позивача було взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_5 , де він й перебував раніше, а саме з 03.12.2024 року (був взятий на військовий облік відповідно до Постанови КМУ № 932 як необлікований).
20.09.2025 року військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_6 визнала позивача придатним до військової служби, що підтверджується відповідною довідкою від 20.09.2025 №2025-0920-1820-1282-7.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 21.09.2025 року №1415 «Про призов військовозобов`язаних та резервісті на військову службу під час мобілізації, на особливий період» ОСОБА_1 з 21.09.2025 призваний відповідно до мобілізаційного призначення і направлений до військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , знято з військового обліку 21.09.2025 ((аб. 3 п. 2 ч. 5 ст. 37) (мобілізація), які призвані чи прийняті на військову службу) на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 21.09.2025 року №1416 «Про зняття з військового обліку військовозобов`язаних та резервісті призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період».
Відповідні документи, які свідчать про наявність підстав для отримання відстрочки та/або бронювання від мобілізації, виключення з військового обліку ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_7 не надавав.
Під час проходження позаштатної військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_9 не були надані відповідні підтверджуючі документи, які б могли стати підставою для визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби.
Оскільки ВЛК визнала ОСОБА_1 придатним до військової служби, а підстав для відстрочки/бронювання або виключення з військового обліку не було, то й видання 21.09.2025 року відповідачем наказу №1415 «Про призов військовозобов`язаних та резервісті на військову службу під час мобілізації, на особливий період» щодо позивача є цілком правомірним.
З урахуванням викладеного, представник відповідача-1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження, відповідач-2 відзиву на позовну заяву не надав, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У 2018 році ОСОБА_1 був засуджений Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за скоєння злочинів передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.153, ч.2 ст.152, ч.2 ст.187 КК України.
ІНФОРМАЦІЯ_5 позивача було взято на військовий облік повторно з 03.12.2024 року як необлікованого.
Працівниками поліції ОСОБА_1 був доставлений (супроводжений) до відповідача-1 20.09.2025 року о 18:29 год., що підтверджується відповідною довідкою про доставлення (супроводження) громадина (ки) до територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 20.09.2025 року.
ОСОБА_1 було доставлено до Обласного мобілізаційного центрального пункту №1 за адресою: АДРЕСА_1 для проходження ВЛК.
20.09.2025 року черговою ВЛК на Обласному мобілізаційному центральному пункті №1 була ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим відповідно до п. 74-1 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560, направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду позивачеві було сформовано в електронній формі за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ІНФОРМАЦІЯ_4 .
20.09.2025 року військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_6 визнала позивача придатним до військової служби, що підтверджується відповідною довідкою від 20.09.2025 №2025-0920-1820-1282-7.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 21.09.2025 року №1415 «Про призов військовозобов`язаних та резервісті на військову службу під час мобілізації, на особливий період» ОСОБА_1 з 21.09.2025 призваний відповідно до мобілізаційного призначення і направлений до військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , знято з військового обліку 21.09.2025 ((аб. 3 п. 2 ч. 5 ст. 37) (мобілізація), які призвані чи прийняті на військову службу) на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 21.09.2025 року №1416 «Про зняття з військового обліку військовозобов`язаних та резервісті призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період».
Відповідні документи, які свідчать про наявність підстав для отримання відстрочки та/або бронювання від мобілізації, виключення з військового обліку ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_7 не надавав.
Під час проходження позаштатної військово-лікарської комісії не були надані відповідні документи, які б могли стати підставою для визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби.
Оскільки ВЛК визнала ОСОБА_1 придатним до військової служби, а підстав для відстрочки/бронювання або виключення з військового обліку не було, 21.09.2025 року керівником ТЦК та СП видано наказ №1415 «Про призов військовозобов`язаних та резервісті на військову службу під час мобілізації, на особливий період» щодо позивача.
Листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №6379 від 16.10.2025 року представнику позивача повідомлено наступне.
«18 травня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-ІХ, яким внесені зміни, в тому числі, до ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, яка визначає підстави для виключення з військового обліку військовозобов`язаних.
Внаслідок внесення зазначених змін до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», перелік підстав для виключення з військового обліку більше не передбачає такої підстави, як засудження військовозобов`язаного за тяжкий або особливо тяжкий злочин.
Внесення змін до законодавства про військовий облік було прямим і необхідним кроком у відповідь на екзистенційні загрози, спричинені повномасштабним вторгненням росії. Попередня редакція ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІI була розрахована на умови мирного часу і створювала критичні прогалини в системі оборони держави в умовах тотальної війни.
При цьому такі зміни не стосувалися прав осіб, раніше засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини, як Ви помилково вважаєте, оскільки держава не могла надати і не надавала привілеїв ґвалтівникам, грабіжникам, вбивцям жертв гвалтівників, грабіжників, вбивць.
Право, як таке, виступає головним інструментом для досягнення справедливості та створюється державою задля гарантування своїм громадянам їхнього захисту та добробуту.
З огляду на таке, виключення осіб, яких раніше було засуджено за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, з військового обліку на підставі ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (до внесення змін, які набрали законної сили 18.05.2024) було не правом таких осіб, а обмеженням з боку держави, яке держава вимушено зняла через збройну агресію росії.
Однак, у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про військовий облік, що регулюється, спеціальним законодавством.
Отже, засудження особи за особливо тяжкі злочини (за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 153, ч., 2 ст. 152, ч. 2 ст. 187 КК України) не є підставою, із якою законодавство пов`язує виключення з військового обліку та, як наслідок - неможливості призову на військову службу».
Оскільки, на думку представника позивача, позивача мобілізовано із порушенням вимог статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції, що діяла до 18.05.2024 року, представник позивача звернулася до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який продовжує діяти станом на теперішній час.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно частини 1 статті 27 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі.
Відповідно до частини 7 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» регламентовано, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Відтак, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації (п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 року).
Відповідно до пункту 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам, розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Таким чином, у зв`язку з проведенням заходів загальної мобілізації посадовими особами відповідачів здійснюється вивчення особових справ кожного військовозобов`язаного, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, внесення змін до їх облікових карток та відповідних відомостей про особу до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також приведення військово-облікових документів у відповідність з наявними відомостями та проставлення актуальних даних щодо придатності чи непридатності до військової служби.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначений Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженим постановою КМУ від 30.12.2022 № 1487.
Відповідно до пункту 79 Порядку № 1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки:
- здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством;
- проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього;
- організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям;
- організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; - забезпечують громадян військово-обліковими документами та зберігання зданих або вилучених у призовників, військовозобов`язаних та резервістів військово-облікових документів.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки забезпечують виконання військового обов`язку громадянами України, організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, здійснюють взяття, зняття та виключення з військового обліку в установленому порядку.
Пунктом 22 Порядку 1487 встановлено, що взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» одним з основних завдань Реєстру є ведення військового обліку громадян України.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» зміни в Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме частину 1 статті 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено в такій редакції: «Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки».
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» передбачає, що основними засадами ведення Реєстру є обов`язковість та своєчасність внесення до Реєстру передбачених цим Законом відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Частина 2 статті 3 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» встановлює, що оформлення документів військового обліку громадян України здійснюється з використанням засобів Реєстру.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» держателем Реєстру є Міністерство оборони України, розпорядниками Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України, Служба безпеки України, Служба зовнішньої розвідки України та розвідувальний орган Міністерства оборони України. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.
Відповідно до частини 5 статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є:
- уповноважений орган адміністрування держателя Реєстру;
- оперативні командування;
- територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя;
- Центральне управління Служби безпеки України;
- відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України;
- відповідний підрозділ розвідувального органу Міністерства оборони України.
Частина 6 статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» передбачає, що органи адміністрування Реєстру:
1) здійснюють аналітичну обробку даних;
2) забезпечують взаємодію щодо ведення Реєстру, контролюють повноту, відповідність та своєчасність внесення інформації, наданої державними органами, контролюють виконання рішень Держателя та розпорядника Реєстру. Орган адміністрування Реєстру має доступ до статистичних відомостей Реєстру;
3) забезпечують зберігання та резервування бази даних Реєстру, контроль за її цілісністю, дотриманням вимог законодавства та Порядку ведення Реєстру, затвердженого Кабінетом Міністрів України;
4) організовують підготовку та підвищення кваліфікації персоналу підпорядкованого органу адміністрування.
Відповідно до частини 8 статті 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи Служби зовнішньої розвідки України та розвідувального органу Міністерства оборони України.
Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право:
отримувати інформацію про своє включення (не включення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста;
звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (не включення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» держатель Реєстру для забезпечення захисту даних Реєстру встановлює обов`язкові для органів адміністрування та ведення Реєстру правила доступу до бази даних Реєстру.
Наказом Міністерства оборони України №94 від 28.03.2022 року затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який встановлює процедури збирання, зберігання, обробки та використання відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Суд враховує, що 18 травня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-ІХ, яким внесені зміни, в тому числі, до ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, яка визначає підстави для виключення з військового обліку військовозобов`язаних.
Внаслідок внесення зазначених змін до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», перелік підстав для виключення з військового обліку більше не передбачає такої підстави, як засудження військовозобов`язаного за тяжкий або особливо тяжкий злочин.
Внесення змін до законодавства про військовий облік було прямим і необхідним кроком у відповідь на загрози, спричинені повномасштабним вторгненням росії.
Попередня редакція частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІI була розрахована на умови мирного часу та створювала критичні прогалини в системі оборони держави в умовах тотальної війни.
А отже, доводи представника позивача щодо виключення позивача, як такого, що раніше було засуджено за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, з військового обліку на підставі ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не відповідають вимогам чинного законодавства.
Відтак, засудження особи за особливо тяжкі злочини (за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 153, ч., 2 ст. 152, ч. 2 ст. 187 КК України) не є підставою, з якою законодавство на цей час пов`язує виключення з військового обліку, і як наслідок, це не перешкоджає призову особи на військову службу.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.09.2025 року щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_2 , є правомірним та скасуванню не підлягає.
Відповідно, відсутні підстави і для задоволення позову в частині зобов`язання військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_2 та виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і виключення ОСОБА_2 з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції 2018 року.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову.
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача-1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідача-2: військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник