Справа № 400/10353/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/10353/24

Перша інстанція: суддя Устинов І. А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.

суддів Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у справі за позовною заявою Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року Головне управління ДПС у Миколаївській області (далі ГУ ДПС в Миколаївській області) звернулося до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останньої суму заборгованості в розмірі 152 349,58 грн., з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахований відповідно податкового повідомлення - рішення (форма «Ф») № 0-1405 від 06.04.2021, за період 2020 рік у сумі 98 504,62 грн., строк сплати 27.09.2021; податкового повідомлення - рішення (форма «Ф») № 0-1405 від 06.04.2021, за період 2020 рік у сумі 21 906,85 грн., строк сплати 27.09.2021 р.; податкового повідомлення - рішення (форма «Ф») № 0-1405 від 06.04.2021, за період 2020 рік у сумі 3 363,96 грн., строк сплати 27.09.2021; податкового повідомлення - рішення (форма «Ф») № 0-1405 від 06.04.2021, за період 2020 рік у сумі 28 574,15 грн., строк сплати 27.09.2021.

В обґрунтування позовних вимог посилається на норми Податкового кодексу України (далі - ПК України), які зобов`язують платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також встановлюють обов`язок органу державної податкової служби надсилати (вручати) податкову вимогу, у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання в установлені законодавством строки.

Контролюючий орган зазначає, що у зв`язку із несплатою платником податків узгоджених податкових зобов`язань, відповідачці була направлена податкова вимога. Як стверджує контролюючий орган, приписи даної вимоги платником податків не виконані, податковий борг у добровільному порядку не погашений, а відтак, на підставі підпунктів 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України, у контролюючого органу є право стягнути податковий борг у судовому порядку.

Разом з цим, ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до ГУ ДПС в Миколаївській області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області № 0-1405 від 06.04.2021, № 0-1405 від 06.04.2021, № 0-1405 від 06.04.2021, №0-1405 від 06.04.2021, якими ОСОБА_1 визначений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік в розмірі 152 349,58 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що нерухоме майно, на яке контролюючим органом нараховані податкові зобов`язання, не належать ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами. У зв`язку з чим, на переконання ОСОБА_1 , оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року в задоволенні позову ГУ ДПС у Миколаївській області - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 - задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 06.04.2021 № 0-1405, № 0-1405, №0-1405, № 0-1405, якими ОСОБА_1 визначений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік в розмірі 152 349,58 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1523,50 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням ГУ ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, та не з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заявленого позову, а в задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Мотивуючи свою позицію контролюючий орган пояснює, що податковий борг ОСОБА_2 з моменту винесення податкової вимоги від 27.05.2021 не переривався і не погашений останньою повністю. При цьому, платник податків не зверталась до ГУ ДПС у Миколаївській області із заявами про розстрочення або відстрочення податкового боргу.

Також апелянт зауважує на тому, що ОСОБА_1 не подавала заяву щодо проведення звірки, згідно норм підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України з підтверджуючими документами щодо зміни прав власності.

Апелянт зазначає, що податкова вимога, так само як і податкові повідомлення-рішення направлені ОСОБА_1 , проте, з незалежних від ГУ ДПС у Миколаївській області причин зазначені вище податкові повідомлення-рішення та вимога повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.10.2020 у справі №140/30/20, від 14.07.2022 у справі №120/479-21 апелянт наполягає на тому, що добросовісний платник податків, зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції, у разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.

Отже, на переконання апелянта, оскільки платник податків суми нарахованих податкових зобов`язань своєчасно не сплатила, внаслідок чого виник податковий борг, заявлений позов про стягнення податкового боргу є цілком обґрунтованим.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про безпідставність поданої скарги. Наголошує на тому, що податкові повідомлення-рішення не направлялися за її податковою адресою, а тому відсутні підстави вважати такі документи належним чином врученими в розумінні статті 42 ПК України. Таким чином, на її думку, грошові зобов`язання, визначені у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях, не набули статусу узгоджених, що, відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, виключає право контролюючого органу надсилати податкову вимогу та звернення до суду з вимогою про стягнення податкового боргу.

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у власності ОСОБА_1 перебували на праві власності об`єкти нерухомості - нежитлові будівлі № 152, 152/1, 152/2, 152/3 по вул. Морська, у с. Коблеве Миколаївського району Миколаївської області.

Згідно з актом прийому-передачі від 01.08.2007 та оцінки майна, яке передано учасниками до статутного капіталу ТОВ Пансіонат Посейдон, ОСОБА_1 внесла до Статутного капіталу ТОВ Пансіонат Посейдон наступне майно:

- нежитлову будівлю, їдальня Чайка, що знаходиться в селі Коблеве, вулиця Морська, будівля 152/2 Березанського району Миколаївської області. Нежитлова цегляна будівля загальною площею 506,0 кв.м., зазначена на плані літерою - А. Право власності на нерухоме майно зареєстроване Березанською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 30 серпня 2006 року за реєстраційним № 9315333, номер запису 100, в книзі 25;

- нежитлову будівлю, поліклініки, що знаходиться в селі Коблеве, вулиця Морська, будівля 152/1 Березанського району Миколаївської області. Нежитлова цегляна будівля площею 2275,24 кв.м., зазначена на плані за літерою - А1; на плані позначені літерами такі споруди та приміщення літ. Б-1 цегляна добудова до поліклініки; №1 поцементований ґанок; І - поцементована відмостка; №11,III,IV - поцементоване замощення. Право власності на нерухоме майно зареєстроване Березанською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 30 серпня 2006 року за реєстраційним № 9305435, номер запису 98, в книзі 25;

- нежитлову будівлю, кінотеатр Дружба, що знаходиться в селі Коблеве, вулиця Морська, будівля 152/3 Березанського району Миколаївської області. Нежитлова кам`яна будівля площею 77,70 кв.м., зазначена за літерою А -1; на плані позначені літерами - літ. Б-1 - бетонна кіноплощадка; №1 - ґанок; №1,11,111 - цементне замощення. Право власності на нерухоме майно зареєстроване Березанською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 30 серпня 2006 року за реєстраційним № 9298287, номер запису 99, в книзі 25;

- нежитлову будівлю, пансіонат Чайка, корпус 4 (чотири), що знаходиться в селі Коблеве, вулиця Морська, будівля 152 Березанського району Миколаївської області. Нежитлова кам`яна будівля загальною площею 660,0 кв.м., зазначені на плані за літерою А - кам`яний корпус; на плані позначені літерами такі споруди та приміщення - літ. Б - кам`яна щитова; №1 - металева башня Рожновського; №2 металева артскважина; №3 - металева огорожа; №4 металеві ворота. Право власності на нерухоме майно зареєстроване Березанською філією Миколаївського бюро технічної інвентаризації 30 серпня 2006 року за реєстраційним № 9317080, номер запису 74, в книзі 25.

Рішенням виконавчого комітету Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 09.08.2007 № 94 визнано право власності на майновий комплекс, який складається з їдальні Чайка, поліклініки, кінотеатру Дружба, пансіонату Чайка корпус № 4, пансіонату Колос корпус № 4, що знаходяться за адресою: зона відпочинку Коблеве, с. Коблеве, вул. Морська, Березанського району, Миколаївської області за ТОВ Пансіонат Посейдон.

29.08.2007 виконавчим комітетом Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого ТОВ Пансіонат Посейдон на праві приватної власності належить майновий комплекс пансіонат Посейдон - спальні корпуси №1, №2, №3, №4 та кінотеатр Посейдон, за адресою: Миколаївська обл., Березанський р-н, с. Коблеве, вул. Морська, буд. 152. Підстава: рішення виконавчого комітету Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 09.08.2007 № 94.

29.08.2007 Березанською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за ТОВ Пансіонат Посейдон зареєстроване право приватної власності на майновий комплекс пансіонат Посейдон (спальні корпуси №1, №2, №3, №4 та кінотеатр Посейдон) за адресою: Миколаївська обл., Березанський р-н, с. Коблеве, вул. Морська, буд. 152, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15743082 від 29.08.2007.

З моменту реєстрації нежитлових будівель № 152, 152/1, 152/2, 152/3 по вул. Морська, с. Коблеве Миколаївського району Миколаївської області за ТОВ Пансіонат Посейдон, а саме з 29.08.2007, ОСОБА_1 не є власником зазначеного нерухомого майна.

В той же час, відповідно до інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно у власності ОСОБА_1 перебувають нежитлові приміщення:

- АДРЕСА_1 , загальною площею 660 кв. метрів, пансіонат Чайка, спальний корпус №4;

- Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, вул. Морська, 152/1, загальною площею 2275,24 кв. метрів. ;

- Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, вул. Морська, 152/2, загальною площею 506 кв. метрів;

- Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, вул. Морська, 152/3 , загальною площею 77,7 кв. метрів.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1кв.м бази оподаткування.

Керуючись зазначеним та на виконання підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, ГУ ДПС у Миколаївській області були сформовані та направлені платнику податків податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 06.04.2021 №0-1405, № 0-1405, № 0-1405, №0-1405, якими ОСОБА_1 визначений податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік в розмірі 152 349,58 грн.

Податкові повідомлення-рішення надсилалися ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу АДРЕСА_2 , проте повернулися до податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У зв`язку з виникненням податкового боргу, контролюючий орган направив ОСОБА_1 податкову вимогу форми «Ф» від 27.05.2021 №0-1412, за змістом якої, загальна сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов`язаннями станом на 26.05.2021 складає 360 884,29 грн.

Податкова вимога надсилалася рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу: АДРЕСА_3 , однак також повернулася до податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Оскільки платник податків, у встановлений ПК України строк, не сплатив податковий борг, контролюючий орган звернувся до суду з позовом про його стягнення.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову ГУ ДПС у Миколаївській області та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що контролюючий орган безпідставно нарахував податок на нерухоме майно, яке не є власністю ОСОБА_1 . Суд встановив, що ТОВ «Посейдон» набуло право власності на вказане нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності. Таким чином суд указав, що у податкового органу відсутні підстави для стягнення податкового боргу, згідно з положеннями пункту 87.11 статті 87 ПК України, а тому суд визнав вимоги про стягнення податкового боргу необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В той же час, суд першої інстанції зазначив, що оскільки податок на нерухоме майно спірними податковими повідомленнями-рішеннями нарахований контролюючим органом безпідставно, відповідно спірні рішення є протиправними та мають бути скасовані.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 163.1.1. пункту 163.1. статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до таких додаткових благ віднесено основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

За приписами підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно з пунктом 31.1. статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Стаття 36 ПК України визначає, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пункт 38.1 статті 38 ПК України передбачає, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Як передбачено пунктом 54.5 статті 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Згідно з пунктом 59.5. статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно з пунктом 58.3 статті 58 ПК України (в редакції до 23 травня 2020 року) податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 42.2. статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 5 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1204 від 28.12.2015, якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення через відсутність за місцезнаходженням платника податків (посадових осіб платника податків), їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів враховує, що контролюючий орган направив ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, податкову вимогу форми «Ф» від 27.05.2021 №0-1412 на загальну суму 360884,29 грн. Вказана податкова вимога направлена на адресу: АДРЕСА_3 , яка повернулася до податкового органу.

Також матеріалами справи встановлено, що контролюючий орган 06.04.2021 прийняв податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (форма «Ф») а саме:

- № 0-1405, за період 2020 рік у сумі 98 504,62 грн., строк сплати 27.09.2021;

-№ 0-1405, за період 2020 рік у сумі 21 906,85 грн., строк сплати 27.09.2021;

-№0-1405, за період 2020 рік у сумі 3 363,96 грн., строк сплати 27.09.2021;

-№ 0-1405, за період 2020 рік у сумі 28 574,15 грн., строк сплати 27.09.2021, у загальному розмірі 152 349,58 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення направлені контролюючим органом ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_2 , проте повернулися до податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Водночас, колегія суддів зауважує, що відповідно до довідки № 256 від 29.12.2005 про взяття на облік за ф. № 4-ОПП місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , яка є актуальною з 30.05.2002 (дата взяття на облік).

Оскільки податкові повідомлення-рішення не направлялися за податковою адресою платника податків, відсутні підстав вважати такі документи належним чином врученими в розумінні статті 42 ПК України.

Таким чином, грошові зобов`язання, визначені у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях, не набули статусу узгоджених, що відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, виключає право контролюючого органу надсилати податкову вимогу та звернення до суду з вимогою про стягнення податкового боргу.

Варто також зазначити, що нерухоме майно, на яке контролюючий орган нарахував ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до витягу про реєстрацію права власності є власністю ТОВ «Посейдон», а ОСОБА_1 не є власником цього майно, а тому нарахування останній такого податку є безпідставним.

Наведене, у сукупності, надає можливість констатувати, що податкові повідомлення рішення є безпідставними та протиправними, та відповідно підлягають скасуванню.

Оскільки податкові повідомлення рішення не набули статусу узгодженого грошового зобов`язання, у податкового органу відсутні підстави для стягнення податкового боргу, а тому суд правомірно відмовив у задоволенні позову про стягнення податкового боргу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ГУ ДПС у Миколаївській області про помилковість висновку суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому відсутні підстави для задоволення скарги та заявленого позову.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерела права.

Зокрема, у пункті 23 рішення Європейського Суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Колегія суддів вважає, що надала відповідь на ключові доводи апеляційної скарги.

Отже, слід констатувати, що доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, яким би не була надана правова оцінка судом першої інстанції. Будь-яких інших доводів, з боку апелянта, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційна скарга не містить. За таких підстав колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у справі за позовною заявою Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає оскарженню шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду, у порядку та строки визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко