Справа № 334/10053/25
Суддя: Ісаков Д. О.
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 26.12.2025
Провадження № 2-а/334/148/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді Ісакова Д.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2025 року до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Ляшенко Олени Степанівни до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №5042 від 03.11.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.11.2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 прийнято постанову №5042, якою визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено штраф у сумі 17000, 00 гривень.

Копію постанови позивач отримав засобами поштового зв`язку 21.11.2025 року, що підтверджується скріншотами екрану з пошуком за трекінгом R65 на сайті https://check-track.com.

Позивач вважає постанову №5042 від 03.11.2025 року, прийняту ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконною і такою, що підлягає скасуванню, зважаючи на те, що позивач визнаний в установленому законом поряду особою з інвалідністю, Закон України № 3621-ІХ від 21.03.2024 року «Про внесення змін до деяких законів України шодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» не покладає на нього обов`язку у строк до 05.06.2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.

Таким чином, позивач не є суб`єктом адміністративного правопорушення, інкримінованого йому відповідачем.

Більш того, довідкою №213/2324 від 18.09.2024 року (Додаток №6 до Порядку), виданою мені за підписом Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 , підтверджується, що Відповідачу було відомо про визнання мене в установленому законом порядку особою з інвалідністю. Відповідно до довідки №213/2324 від 18.09.2024 року: «Довідка видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як визнаному в установленому порядку особою з інвалідністю ІІ групи, на строк до 05.09.2025 року…».

Відтак, жодного порушення правил військового обліку позивачем не вчинено, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Просить скасувати постанову №5042 від 03.11.2025 року, прийняту ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою визнано ОСОБА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на нього штраф у сумі 17000,00 гривень, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

03.12.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, справу про адміністративне правопорушення з усіма наявними матеріалами щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, результатом розгляду якої є оскаржувана постанова №5042 від 03.11.2025 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .

Представник відповідача відзиву на адміністративний позов не подав.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вказує про наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом встановлено, що 03.11.2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 складено постанову №5042, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави у сумі 17000, 00 гривень.

Копію постанови позивач отримав засобами поштового зв`язку 21.11.2025 року, що підтверджується скріншотами екрану з пошуком за трекінгом R65 на сайті https://check-track.com.

Відповідно до фабули, зазначеної в постанові №5042 від 03.11.2025 року: «Встановлено, що 20.10.2025 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення №5042 за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Відповідно до протоколу №5042 від 20.10.2025 пpo адміністративне правопорушення військовозобов`язаний ОСОБА_1 , 1968 року народження, був обмежено придатним до військової служби до набрання чинності положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України шодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 N?3621 - ІХ, відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 N?3621-1Х, з дня набрання чинності цим Законом до 05 червня 2025 року не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.

Військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час дії особливого періоду вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП… ».

Таким чином, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що ОСОБА_1 , не пройшов повторний медичний огляд (ВЛК) після набрання чинності Законом України №3621- ІХ від 21.03.2024 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист».

Відповідно до ч. 3 ст. 210 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними або резервістами правил військового обліку під час особливого періоду.

Для наявності складу правопорушення обов`язковими є: факт наявності обов`язку; факт його невиконання в установлений строк; вина особи у формі умислу.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3621- ІХ від 21.03.2024 року «Про внесення змін до деяких законів України шодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» (із наступними змінами) громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Суб`єктами вчинення адміністративного правопорушення у цьому випадку не можуть буть особи, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю, такі особи є виключенням із загального правила.

Обов`язок щодо проходження повторної ВЛК виникає після набрання чинності Законом України № 3621-ІХ від 21.03.2024 року «Про внесення змін до деяких законів України шодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», тобто з 04.05.2024 року. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, громадяни, які були визнані обмежено придатними до військової служби, підлягають повторному медичному огляду протягом дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто до 05.02.2025 року. Пізніше, Законом України № 4235-ІХ від 12.02.2025 року «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" зазначений строк був продовжений до 05.06.2025 року.

З 05.09.2024 року позивач визнаний в установленому порядку особою з інвалідністю II групи за загальним захворюванням на строк до 01.10.2025 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №826300.

Зважаючи на те, що позивач визнаний в установленому законом поряду особою з інвалідністю, Закон України № 3621-ІХ від 21.03.2024 року «Про внесення змін до деяких законів України шодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» не покладає на нього обов`язку у строк до 05.06.2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.

Таким чином, позивач не є суб`єктом адміністративного правопорушення, в розумінні до постанови №5042 від 03.11.2025, складеною ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 .

Крім того, з довідки №213/2324 від 18.09.2024 року (Додаток №6 до Порядку), виданою позивачу за підписом Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 , підтверджується, що відповідачу було відомо про визнання ОСОБА_1 в установленому законом порядку особою з інвалідністю. Відповідно до довідки №213/2324 від 18.09.2024 року: «Довідка видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як визнаному в установленому порядку особою з інвалідністю ІІ групи, на строк до 05.09.2025 року…».

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до принципу доведення вини «поза розумним сумнівом», доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до частиною першою статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як встановлено статтею 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно зі статтею. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин першої статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами та у відповідні строки.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не подав відзиву на позов та не надав суду будь-яких об`єктивних і беззаперечних доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, які підтверджують факт вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, наявність в його діях складу адміністративного правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням вище викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат у даному випадку відсутні.

Керуючись статтями: 2, 5, 9, 72-79, 90, 121, 134, 139, 242-246, 262, 268-272, 286 КАС України,

УХВАЛИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_4 №5042 від 03.11.2025 року про притягнення до адміністративної відповіждальноста та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, за ч.3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 17000,00 гривень - скасувати, провадження у справі закрити.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя Ісаков Д.О.