Справа № 560/17904/24
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відкриття касаційного провадження

26 грудня 2025 року

м. Київ

справа №560/17904/24

адміністративне провадження №К/990/54248/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А., суддів: Стеценка С.Г., Чиркіна С.М.,

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Віват" на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.02.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №560/17904/24 за позовом Керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури до Кам`янець-Подільської міської ради, виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідачів, Департаменту містобудування та архітектури Кам`янець-Подільської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Керівник Кам`янець-Подільської окружної прокуратури (далі - позивач, Прокурор) в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Кам`янець-Подільської міської ради (далі - відповідач 1, Міська рада), виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради (далі - відповідач 2, Виконавчий комітет), за участю за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідачів, Департаменту містобудування та архітектури Кам`янець-Подільської міської ради (далі - Департамент), в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Кам`янець-Подільської міської ради та виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради щодо невжиття заходів з відновлення благоустрою міста Кам`янця-Подільського Хмельницької області;

зобов`язати Кам`янець-Подільську міську раду та виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради вжити заходи щодо відновлення благоустрою міста Кам`янця-Подільського Хмельницької області шляхом демонтажу тимчасових споруд, розташованих за адресою: вулиця Соборна, м. Кам`янець-Подільський, Хмельницької області, навпроти будинку № 33, площами місця розміщення 100 кв.м. та 99 кв.м..

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 05.02.2025, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2025, позов задовольнив.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Віват» (далі - ТОВ «Віват») звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно з положеннями пункту 8 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини шостої статті 328 КАС України особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. У разі відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Ураховуючи, що предметом спору у цій справі є визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо невжиття заходів відновлення благоустрою та зобов`язання вжити заходи щодо відновлення благоустрою міста Кам`янець-Подільський шляхом демонтажу тимчасових споруд, які належать ТОВ «Віват» на праві приватної власності, колегія суддів дійшла висновку, що порушені у справі питання впливають на права, свободі і інтереси та (або) обов`язки ТОВ «Віват», тому скаржник має право на подання касаційної скарги у цій справі.

Право на касаційне оскарження регламентовано положеннями статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), частиною першою якої визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Такі випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, згідно із якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на положення пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, яке передбачає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Скаржник вважає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані положення статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 (далі Порядок №244) з питань повноважень відповідної місцевої ради стосовно розробки, затвердження та видання актів нормування у сфері благоустрою, зокрема, схем розміщення тимчасових споруд, щодо повного демонтажу тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності тощо.

ТОВ «Віват» зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховані висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07.10.2019 у справі №705/6569/16-а, від 03.03.2021 у справі №501/112/14-а щодо застосування наведених вище норм матеріального права.

Скаржник у касаційній скарзі посилається на положення пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про наявність підстав для відступлення від висновків Верховного Суду, сформульованих у постановах від 12.06.2018 у справі №905/1552/16, від 12.03.2020 у справі №923/652/19, від 25.06.2019 у справі №914/1092/18, від 25.07.2024 у справі №380/8545/20, від 30.11.2021 у справі №1140/2982/18, від 19.06.2019 у справі №209/5369/15, від 12.10.2023 у справі №420/847/20 визначені термінологічною хибністю. Вважає, що у цих справах об`єкт будівництва розглядається не як такий в цілях його демонтажу як об`єкту будівництва на підставі Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності (примусово в судовому порядку), а навпаки, як об`єкт благоустрою, і не для відновлення його благоустрою (території), як об`єкту благоустрою (ремонту асфальтного покриття, розчищення, прибирання тощо), а для його повного демонтажу (ліквідації), як об`єкту будівництва - не на підставі Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а на підставі Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

На думку скаржника, органи місцевого самоврядування не мають повноважень визначати порядок розміщення будь-яких тимчасових споруд, та, відповідно, встановлювати порядок їх демонтажу в силу пункту 1.7 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №244 від 21.10.2011, відповідно до якого органи місцевого самоврядування наділені правом визначати порядок розміщення тимчасових споруд виключно під час проведення ярмарок, державних та місцевих, урочистих масових заходів на строк проведення таких заходів.

Вважає, що висновки, сформульовані у постановах від 12.06.2018 у справі №905/1552/16, від 12.03.2020 у справі №923/652/19, від 25.06.2019 у справі №914/1092/18, не узгоджуються з положеннями Порядку виконання робіт з демонтажу об`єктів, пошкоджених або зруйнованих внаслідок надзвичайних ситуацій, воєнних дій або терористичних актів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2022 №474 та Методики проведення обстеження та оформлення його результатів, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій 06.08.2022 №114, які визначають, що для організації оперативної діяльності з демонтажу пошкоджених або зруйнованих внаслідок надзвичайних ситуацій, воєнних дій або терористичних актів будівель і споруд або їх частин, рішення про демонтаж окремих об`єктів приймає виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради (є замовником демонтажу) на підставі звіту, складеного за результатами обстеження, а сам демонтаж проводиться виключно після закінчення виконання аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт, спрямованих на припинення дії небезпечних факторів, рятування життя та збереження здоров`я людей, локалізацію зон надзвичайних ситуацій, відповідно до Кодексу цивільного захисту України, а також після проведення обстеження об`єкта на наявність вибухонебезпечних предметів.

Також ТОВ «Віват» як на підставу касаційного оскарження покликається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі скаржник окрім наведеного покликається на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що суди, ухвалюючи рішення у цій справі, не вирішили питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, зокрема, щодо застосування Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 №2807-ІV, який визначає регулювання правових відносин в сфері благоустрою населених пунктів (щодо об`єктів благоустрою які не підлягають демонтажу чи знесенню), до правових відносин в сфері містобудування та забудови території (щодо об`єктів будівництва, які підлягають демонтажу і знесенню), які врегульовані спеціальним законом про регулювання містобудівної діяльності.

Зазначає про те, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки її предметом є спір з приводу недотримання містобудівного законодавства.

Касаційна скарга містить також й інші доводи щодо неправильного правозастосування норм права судом апеляційної інстанцій.

Колегія суддів вважає, що наведені доводи вказують на наявність обставин, визначених пунктом 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, які потребують ретельної перевірки, що у свою чергу є підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, відсутні.

Разом з касаційною скаргою скаржник заявив клопотання про зупинення виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.02.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №560/17904/24 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

В обґрунтування необхідності зупинення виконання судових рішень скаржник зазначає про можливість бути позбавленим провадити свою діяльність визначену чинним законодавством України через ймовірний демонтаж тимчасових споруд.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 340 КАС України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до касаційного розгляду вирішує питання про зупинення виконання судових рішень, які оскаржуються.

Згідно із частиною першою статті 375 КАС України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного судового рішення або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Виходячи зі змісту наведених норм, зупинення виконання оскаржуваних судових рішень можливе лише за наявності для цього поважних причин й, при цьому, є правом, а не обов`язком суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 370 КАС України та статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Верховний Суд виходить з того, що для зупинення виконання судового рішення, яке допускається як винятковий захід, повинні бути поважні причини. Відповідна заява повинна бути мотивована, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені належними доказами. Таке зупинення не повинно порушувати балансу інтересів сторін, а також не порушувати прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Заявник повинен навести обґрунтування відповідної вимоги та довести, що захист його прав та інтересів стане об`єктивно неможливим без вжиття таких заходів; для відновлення порушених прав необхідно буде докласти надмірних зусиль та/або витрат; існуватимуть перешкоди для застосування або буде неможливим застосування передбаченого статтями 380 та 381 Кодексу адміністративного судочинства України механізму повороту виконання судового рішення.

Отже, для зупинення виконання судових рішень, яке допускається як виняток, повинні бути вагомі причини. Сподівання і припущення скаржника на певні результати касаційного розгляду справи не можуть бути підставою для зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Це правило стосується, в тому числі й обставин, якими сторона обґрунтовує клопотання про зупинення виконання судових рішень на стадії касаційного провадження.

Однак, касаційна скарга містить лише клопотання скаржника про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень. Скаржником не зазначено жодних обґрунтувань та не подано доказів підтвердження щодо зупинення виконання дії рішення суду першої та постанови суду апеляційної інстанції, які Суд міг би оцінити

Зазначені у клопотанні мотиви, не є такими, що в розумінні наведених законодавчих приписів можуть слугувати підставою для зупинення виконання оскаржуваних судових рішень, а тому клопотання відповідача про зупинення виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.02.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №560/17904/24 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 328, 331, 334, 335, 338, 353, 355, 359 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Віват" на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.02.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №560/17904/24.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Віват" у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.02.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №560/17904/24.

Витребувати із Хмельницького окружного адміністративного суду справу №560/17904/24.

Надіслати особам, які беруть участь у справі, копії ухвали про відкриття касаційного провадження разом з копією касаційної скарги.

Установити десятиденний строк з моменту отримання учасниками справи цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу. Роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та долучених до нього документів іншим учасникам справи.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя С.Г. Стеценко

Суддя С.М. Чиркін