Справа № 640/13904/20
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №640/13904/20

29 грудня 2025 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА" до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії,що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування рішення Розпорядження Нацкомфінпослуг №1080 від 28.05.2020 року про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.06.2020 позивач отримав Розпорядження №1080 від 28.05.2020 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про застосування заходу впливу до ПрАТ СК "ПЗУ Україна", яким позивача зобов`язано усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін до 19.06.2020, яке на його думку є протиправним та підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

31.08.2020 ухвалою суду замінено відповідача Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на правонаступника - Національний банк України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, ).

Національний банк України у поданому відзиві заперечив проти задоволення позову. Відповідач вказав, що Розпорядження №1080 було прийнято Нацкомфінпослуг відповідно до законодавства України. Позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що суперечать нормам матеріального та процесуального права, а отже згідно з нормами Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають задоволенню.

Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 №2825-IX (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Станом на 15.12.2022, дату набрання чинності Законом №2825-IX, рішення в адміністративній справі №640/13904/20 Окружним адміністративним судом м. Києва не ухвалене.

На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2825-IX (в редакції Закону №3863-ІХ) та Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, проведено автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України; за його результатами дана справа передана на розгляд та вирішення Тернопільському окружному адміністративному суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 дану справу передано для розгляду судді Мартиць О.І.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №640/13904/20.

Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Запропоновано учасникам справи у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали надати суду додаткові пояснення у справі щодо позовних вимог та заперечень на них.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Посадовими особами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг складено акт про Правопорушення, вчинені Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на ринках фінансових послуг №223/13-4/15 від 04.03.2020.

В Акті зазначено, що ПрАТ СК "ПЗУ Україна" за справою ОСОБА_1 прийнято невмотивоване рішення про відмову у доплаті суми податку на додану вартість, чим порушено вимоги законодавства у сфері фінансових послуг, а саме абзаців першого - третього пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"

Розпорядженням №1080 від 28.05.2020 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг постановила зобов`язати ПрАТ СК "ПЗУ Україна" усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін до 19.06.2020

Не погоджуючись із зазначеним Розпорядженням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 №2664-ІІІ (в редакції на час спірних правовідносин, далі Закон 2664).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону 2664, фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України.

Згідно п.10 ч.1 ст.1 Закону 2664, державне регулювання ринків фінансових послуг - здійснення державою комплексу заходів щодо регулювання та нагляду за ринками фінансових послуг з метою захисту інтересів споживачів фінансових послуг та запобігання кризовим явищам.

Частиною 1 статті 21 Закону 2664 встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг та діяльності з переказу коштів - Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Указом Президента України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг" від 23.11.2011 №1070/2011 на виконання Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" утворено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Згідно пунктів 1, 2 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України. Нацкомфінпослуг здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством. Нацкомфінпослуг у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Повноваження національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг визначені статті 28 Закону 2664.

Так, згідно з пунктами 10, 12 частини 1 статті 28 Закону 2664, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції: у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення; надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов`язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів.

Відповідно до ст. 39 Закону 2664 у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону 2664 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати такі заходи впливу, зокрема, зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення.

Отже, у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, Нацкомфінпослуг застосовує заходи впливу відповідно до закону.

При цьому, ч. 1 ст. 41 Закону 2664 встановлено, що уповноважений орган застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за: 1) провадження діяльності на ринках фінансових послуг, для якої законом встановлені вимоги щодо одержання ліцензії та/або реєстрації, без відповідної ліцензії та/або реєстрації - у розмірі від 1000 до 10000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 2) неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації - у розмірі від 100 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 3) ухилення від виконання або несвоєчасне виконання розпорядження, рішення Уповноваженого органу про усунення порушення щодо надання фінансових послуг - у розмірі від 100 до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, з метою встановлення порядку та умов застосування заходів впливу за порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг (далі - заходи впливу), та забезпечення захисту прав споживачів фінансових послуг прийнято Положення про застосування Нацкомфінпослуг заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затверджене розпорядженням Нацкомфінпослуг 20.11.2012 №2319 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за № 2112/22424 (далі - Положення №2319 в редакції на час спірних правовідносин).

Так, відповідно до п. 1.5 Положення №2319 Нацкомфінпослуг як колегіальний орган або уповноважені особи Нацкомфінпослуг обирають і застосовують заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення законодавства про фінансові послуги, враховуючи наслідки порушення та застосування таких заходів.

Дані та інформація про ознаки порушення законодавства про фінансові послуги може міститися в: матеріалах, отриманих за результатами перевірок, проведених Нацкомфінпослуг; звітності, що подається до Нацкомфінпослуг; повідомленнях, отриманих від органів державної влади; повідомленнях, отриманих від міжнародних організацій, іноземних органів державної влади, неурядових організацій іноземних держав; зверненнях громадян; повідомленнях, отриманих від юридичних осіб; повідомленнях, опублікованих у засобах масової інформації; матеріалах, отриманих на письмову вимогу Нацкомфінпослуг про надання необхідних документів та інформації.

Згідно з п. 1.6 Положення №2319 Нацкомфінпослуг, уповноважені та посадові особи Нацкомфінпослуг в межах своїх повноважень зобов`язані в кожному випадку виявлення порушення законодавства про фінансові послуги вжити всіх необхідних заходів для документального закріплення факту такого порушення, всебічно, повно та об`єктивно дослідити обставини справи про правопорушення, а також своєчасно прийняти рішення за справою про правопорушення та застосувати передбачені законодавством заходи впливу.

Згідно п. 1.7 Положення №2319 рішення у справі про правопорушення повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення повинно ґрунтуватися лише на тих доказах, які були досліджені під час розгляду справи про правопорушення.

Доказами в справі про правопорушення є будь-які фактичні дані, отримані в установленому законом порядку, що свідчать про наявність чи відсутність порушення законодавства про фінансові послуги, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1.8 Положення №2319, розгляд справ про правопорушення здійснюється виключно Нацкомфінпослуг або уповноваженими особами Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень.

Згідно з пп. 1 п. 2.1 Положення №2319 Нацкомфінпослуг може застосовувати такі заходи впливу: 1) зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення; 2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи; 3) накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону 2664; 4) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію; 5) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи; 6) виключати відповідно до законодавства учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги; 7) установлювати для небанківських фінансових груп підвищені економічні нормативи, ліміти та обмеження щодо здійснення окремих видів операцій; 8) виносити рішення про заборону недержавним пенсійним фондам - суб`єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення укладати нові пенсійні контракти з учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування у разі порушення вимог, установлених для таких недержавних пенсійних фондів законом та ліцензійними умовами.

Пунктом 1.11 Положення №2319 посадова особа Нацкомфінпослуг при виявленні порушення законодавства про фінансові послуги, за яке застосовується захід впливу, складає акт про правопорушення.

Приписами п. 2.2. Положення №2319 визначено, що рішення про зобов`язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг. Метою застосування даного заходу впливу є усунення особою у визначений у розпорядженні (приписі) строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги.

Відповідно до пункту 2.4 Положення №2319 у разі несплати штрафу особою в добровільному порядку у строк, передбачений постановою, він стягується Нацкомфінпослуг у судовому порядку.

З викладених норм вбачається, що у разі ухилення від виконання розпорядження відповідачем може бути застосовано захід впливу у вигляді штрафу. При цьому, якщо штраф не буде сплачено у добровільному порядку, він стягується Нацкомфінпослуг у судовому порядку.

Згідно матеріалів справи до Нацкомфінпослуг надійшла скарга Стасіва В.І. в інтересах ОСОБА_1 щодо невиконання ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та порушення ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" вимог законодавства про фінансові послуги.

У скарзі Стасіва В.І. в інтересах ОСОБА_1 порушувалося питання щодо виплати ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" страхового відшкодування не в повному обсязі.

З метою належного розгляду питання, порушеного у скарзі Стасіва В.І. в інтересах ОСОБА_1 , Нацкомфінпослут надіслано вимогу щодо отримання від ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" інформації та документів.

За результатами розгляду документів, наданих ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" на вимогу Нацкомфінпослуг листом від 26.02.2020 №322/13, Нацкомфінпослуг було встановлено таке.

08.08.2019 за участю забезпеченого транспортного засобу Citroen С4, сталася подія, що має ознаки страхового випадку, в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб Hyundai 1X35.

29.10.2019 ОСОБА_1 надав ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" заяву про страхове відшкодування, до якої були додані всі документи, передбачені статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" на підставі звіту №218330 від 02.10.2019, складеного ТОВ "СОС Сервіс Україна", прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 47218,53 грн (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали пофарбування).

01.11.2019 ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 на рахунок у розмірі 41490,00 гри (за вирахуванням ПДВ).

16.12.2019 до ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" надійшла заява Стасіва В.І. в інтересах ОСОБА_1 про здійснення доплати у розмірі суми податку на додану вартість. До заяви надано рахунок-фактуру на оплату №5041119 від 04.11.2019, акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №5041119 від 06.12.2019, платіжних доручень №3322943, №3322954, №3322856 від 05.11.2019, №3327387 від 06.11.2019, №3518044, №3518087, №3518446, №3518489 від 06.12.2019.

29.01.2020 ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" листом №594-31 повідомило Стасіва В.І. в інтересах ОСОБА_1 про відмову у здійсненні доплати у розмірі суми податку на додану вартість, у зв`язку з розбіжностями в частині відсутності запчастин між рахунком-фактури на оплату №5041119 від 04.11.2019, акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №5041119 від 06.12.2019 та звітом №218330 від 02.10.2019.

Проте, розбіжності, на які вказувало ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" у вищевказаному листі, не є підставою для відмови у здійсненні доплати у розмірі суми податку на додану вартість відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Так, відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Отже, єдиною умовою для доплати в розмірі, що не перевищує суми податку, є отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

ОСОБА_2 як представник ОСОБА_1 подав ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" всі документи, які підтверджували факт оплати проведеного ремонту автомобіля.

Щодо посилання позивача ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 02.11.2016у справі №808/5555/15 варто зазначити таке.

У вказаній ухвалі Вищий адміністративний суд України зазначив: "...Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Разом з тим, якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ...

... Судами встановлено, що ОСОБА Д звернулась із завою до ТДВ "СК Кредо" про здійснення страхового відшкодування за відновлювальнийремонт пошкодженого внаслідок дорожньої пригоди наземного транспортного засобу Citroen С4, державний реєстраційний номер ПОМЕР З, та просила перерахувати суми страхового відшкодування на рахунок ФОП "ОСОБА 4", який буде здійснювати відновлювальний ремонт.

Позивачем 29.05.2015 була здійснена виплата страхового відшкодування у розмірі 13642.08 грн. з вирахуванням сум ПДВ, у розмірі 2728.42 грн. на рахунок ФОП "ОСОБА4", як особи, що здійснювала відновлювальний ремонт наземного транспортного засобу.

Також судами встановлено, що ФОП "ОСОБА 4.", який здійснював ремонт автомобіля та якому позивач перерахував спірне страхове відшкодування не є платником ПДВ, тому, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що страхове відшкодування, на стягнення якого має право позивач, має бути виплачено без урахування суми ПДВ".

Отже, у справі, на яку посилається позивач ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", страховик перерахував страхове відшкодування не безпосередньо потерпілому, а фізичній особі-підприємцю, який здійснював відновлювальний ремонт автомобіля та який не є платником податку на додану вартість, а тому в такому випадку страхове відшкодування сплачується без урахування податку на додану вартість.

Натомість у даній справі, що розглядається, ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" здійснило страхове відшкодування у розмірі 41490,77 гривень безпосередньо на рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням №8133 від 01.11.2019 (міститься в матеріалах справи), а тому відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" повинно було здійснити доплату ОСОБА_1 в розмірі, що не перевищує суми податку.

Ураховуючи викладене, ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" було порушено вимоги законодавства у сфері фінансових послуг, а саме пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо нездійснення ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" доплати в розмірі, що не перевищує суми податку на додану вартість, за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що Розпорядження Нацкомфінпослуг №1080 від 28.05.2020 року про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" в спірних правовідносинах є правомірним та таким, що відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України, а доводи позивача не спростовують вказаних висновків суду.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність його рішення, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено і підписано 29 грудня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПЗУ УКРАЇНА" (місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, 40, м. Київ, 04053, );

відповідач:

- Національний банк України (місцезнаходження: вул. Інститутська, 9, м. Київ, 01601, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.