Справа № 400/1036/25
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

29 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/1036/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Бойка А.В., суддів Єщенка О.В., Шевчук О.А., розглянувши питання про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою Військово-медичного клінічного центру Південного регіону на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі №400/1036/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025р. задоволено позов ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Військово-медичний клінічний центр Південного регіону подав апеляційну скаргу.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2025 року були визнані неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі №400/1036/25, зазначені представником Військово-медичного клінічного центру Південного регіону у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону було залишено без руху та надано апелянту десятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали суду для усунення недоліків поданої апеляційної скарги шляхом надання до суду апеляційної інстанції:

- заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі №400/1036/25 із зазначенням в ній інших документально підтверджених поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції;

- документу, що підтверджує сплату судового збору у встановленому Законом України Про судовий збір розмірі.

Вказану ухвалу суду апеляційної інстанції було отримано апелянтом в системі Електронний суд 16.12.2025 року о 09:30 год., що підтверджується наявною в матеріалах електронної справи довідкою про доставку електронного листа в електронний кабінет апелянта в системі Електронний суд.

19.12.2025 року Військово-медичний клінічний центр Південного регіону подав до суду апеляційної інстанції заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

У поданій заяві апелянт посилався на те, що ВМКЦ ПР є військовою медичною установою, що утримається за рахунок кошторису Міністерства оборони України та фінансується за рахунок і в межах коштів державного бюджету. Апелянт зазначив, що у зв`язку з відсутністю достатнього та своєчасного фінансування витрат на оплату судового збору, ВМКЦ ПР вимушений кожного разу звертатись до Департаменту фінансів Міністерства оборони України із заявкою щодо фінансування витрат з оплати судового збору. Апелянт також зазначив, що процедура виділення коштів та фактичне здійснення оплати судового збору займає велику кількість часу, та фактично не може бути здійснена у короткі строки.

Як вказав відповідач, на теперішній час грошові кошти на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги по справі № 420/28832/24 на рахунки ВМКЦ ПР від розпорядника коштів вищого рівня не надходили.

Апелянт посилається на те, що з огляду на вищезазначене та відсутність будь-яких інших видів фінансування, отримання доходів, ВМКЦ ПР фактично позбавлений можливості у встановлений законом строк на апеляційне оскарження сплатити судовий збір за розгляд апеляційної скарги по даній судовій справі через відсутність на своїх рахунках коштів, призначених для здійснення оплати судового збору та відсутністю своєчасного фінансування даних витрат.

Крім того апелянт просив врахувати постанову Верховного Суду у справі № 500/1912/22, прийняту 29.09.2022 р., згідно якої протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією РФ, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду з позовними заявами, апеляційними та касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з вищевикладеним апелянт просив відстрочити ВМКЦ ПР сплату судового збору та поновити Військово-медичному клінічному центру Південного регіону строк на звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року по справі № 400/1036/25.

Також апелянтом була подана заява про поновлення строку на подачу апеляційної скарги на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі №400/1036/25.

В обґрунтування поданої заяви апелянт посилався на те, що 23.04.2025 року ухвалою Одеського окружного адміністративного суду було відкрито провадження по справі №420/12097/25 та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали на подачу відзиву на позовну заяву. У клопотанні зазначено, що сторона відповідача не скористалась правом на подачу відзиву на позовну заяву з огляду на наступне:

Наказом начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (по стройовій частині) №140 від 02.05.2025 року звільнено капітана юстиції ОСОБА_2 , помічника начальника центру з правової роботи Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 725 ліжок), призначену наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №102 від 26 квітня 2025 року на посаду офіцера мобілізаційного відділу управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 та наказано вважати такою, що справи та посаду здала і вибула до нового місця служби, м. Київ. Тільки 15.07.2025 року наказом начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (по стройовій частині) №216 було прийнято на роботу ОСОБА_3 , юрисконсульта юридичної служби управління Військово-медичного клінічного центру Південного регіону.

Апелянт посилається на те, що за період з 02.05.2025 року по 15.07.2025 року у Військово-медичного клінічного центру Південного регіону були відсутні відповідальні особи за введення судових справ Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, тому у п`ятнадцятиденний строк, який був наданий Військово-медичному клінічному центру Південного регіону, відбувалась передача справ від відповідальної особи Військово- медичного-клінічного центру Південного регіону.

У зв`язку з цим, Військово-медичний клінічний центр Південного регіону, через відсутність відповідальних осіб за введення судових справ, відсутності доступу до підсистеми «Електронний суд» не мав можливості відстежувати надходження судових та надавити відзиви на позовні заяви та в подальшому відслідковувати рух справи через підсистему «Електронний суд».

Крім того апелянт посилався на наявність обставин, які не залежать від волі апелянта, а саме збільшення інтенсивності обстрілів м. Одеси та території України в цілому державою агресором, що призвело до значних перебоїв в електромережі та постійних вимкнень електроенергії, що приводе до обмеження роботи техніки, сервісів мережі інтернет та сервісів поштових відділень. Апелянт посилався на те, що через постійні масові атаки зі сторони російської федерації, а особливо їх збільшення в останні декілька місяців по території м. Одеси та Одеської області призвело до постійних перебоїв в подачі електроенергії, що привело до нестабільної роботи підсистеми «Електронний суд» та, як наслідок, неприйняття рішення Миколаївського окружною адміністративного суду через підсистему «Електронний суд».

Апелянт вказував на те, що Військово-медичний клінічний центр Південного регіону не мав змоги ознайомитися з рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду вчасно, та, як наслідок, вчасно оскаржити рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 року.

З огляду на зазначене апелянт просив поновити Військово-медичному клінічному центру Південного регіону строк на звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року по справі № 400/1036/25.

Розглянувши клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Наведені положення законодавства свідчать про те, що єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цих нормах дій є майновий стан заявника. Обґрунтування обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на цю особу.

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

При цьому, саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про відстрочення від сплати судового збору.

В даному випадку скаржником не надано належних доказів, які б підтверджували обставини, викладені у клопотанні щодо неможливості своєчасної сплати судового збору, вжиття всіх залежних від апелянта заходів для сплати судового збору у визначеному розмірі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого апелянтом клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 121 КАС України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Зміст наведеної норми вказує на те, що продовження процесуального строку, встановленого судом, передбачає надання нового строку на вчинення тієї процесуальної дії, яка не була з поважних причин вчинена у первісно встановлений строк.

Звертаючись із клопотанням про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, апелянт обґрунтував неможливість їх усунення через відсутність фінансування на оплату судового збору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.04.2021р. у справі №640/3393/19 зазначала, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору.

Однак, скаржник не надає достатньо доказів вжиття заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень, тобто відсутні докази того, що протягом нового строку судовий збір буде сплачено.

Умовою продовження строку усунення недоліків апеляційної скарги є наявність доказів того, що після такого продовження строку відпадуть обставини, які перешкоджають виконанню рішення суду про залишення апеляційної скарги без руху, однак доказів означеного відповідачем до суду надано не було.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання апелянта про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

Що стосується клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, слід зазначити наступне:

Згідно положень ч. 1 ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В свою чергу, частиною 2 статті 295 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (ч. 3 ст. 295 КАС України).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене 23.09.2025р. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження.

З апеляційною скаргою апелянт звернувся до суду апеляційної інстанції лише 05.12.2025 року, тобто з суттєвим зволіканням, що спростовує твердження апелянта про вжиття ним заходів з метою належного оскарження судового рішення суду першої інстанції в найкоротші строки.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що суди мають враховувати, чи вчинялись особою, яка має намір подати апеляційну скаргу, усіх можливих та залежних від неї дій у розумні строки, без невиправданих зволікань з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року (справа № 280/4682/19), від 18 червня 2020 року (справа № 400/524/19), від 17 червня 2020 року (справа № 280/4951/19) тощо.

У випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами). Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення, такі підстави.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу на те, що розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Порушуючи питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції представник апелянта посилався на відсутність у період з 02.05.2025 року по 15.07.2025 року у Військово-медичного клінічного центру Південного регіону відповідальних осіб за введення судових справ Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, однак вказаним причинам пропуску строку на апеляційне оскарження суд надав правову оцінку в ухвалі від 12.12.2025 року, визнавши їх неповажними через те, що зазначений апелянтом період відсутності таких працівників не стосується періоду винесення судом першої інстанції рішення та періоду звернення з апеляційною скаргою.

Що стосується посилань апелянта на запровадження в Україні воєнного стану та наслідків збройної агресії рф проти України, слід зазначити, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду.

Верховний Суд звертав увагу на те, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Тобто, сам лише факт введення воєнного стану на території України не може бути визнаний поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги для суб`єкта владних повноважень без зазначення конкретних обставин та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу цього державного органу, що в свою чергу обумовило пропуск строку на подання апеляційної скарги.

Разом з тим обставина ведення воєнного стану на всій території України не звільняє учасників справи від обов`язку наведення обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), що істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію процесуальних прав, зокрема права на апеляційне оскарження судових рішень.

Аналогічні висновки містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 по справі № 990/115/22.

В даному випадку апелянтом не надано доказів наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру, які б перешкоджали своєчасному оскарженню рішення суду першої інстанції у цій справі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання апеляційної скарги здійснюється судом апеляційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на апеляційне оскарження судового рішення.

Слід зазначити, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску особою строку на оскарження судового рішення можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежали від волі особи та унеможливили звернення зі скаргою (заявою) у встановлений процесуальним законом строк.

Колегія суддів враховує суттєвість пропуску строку на апеляційне оскарження, та зазначає, що неналежна організація процесу із оскарження судових рішень з боку відповідальних осіб та виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Апелянтом не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що пропуск строку на апеляційне оскарження дійсно пов`язаний з непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк, звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суб`єкти владних повноважень є рівними перед законом і судом, поряд з іншими учасниками справи, та зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, в тому числі при оскарженні судових рішень в апеляційному порядку, та не можуть зловживати наданими їм процесуальними правами.

Таким чином, апелянтом не наведено обставини, які б дійсно підтверджували наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи все вищевикладене, зважаючи на допущення апелянтом необґрунтованого зволікання з поданням апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання поважними наведених апелянтом причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 року.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом не поважними.

Оскільки, наведені апелянтом доводи у підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є неповажними, підстави для прийняття апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 295, 296, 299, 321, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Відмовити Військово-медичному клінічному центру Південного регіону у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі №400/1036/25.

Відмовити Військово-медичному клінічному центру Південного регіону у задоволенні клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, поданої на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі №400/1036/25.

Визнати не поважними причини пропуску Військово-медичним клінічним центром Південного регіону строку на апеляційне оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі №400/1036/25.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військово-медичного клінічного центру Південного регіону на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у справі №400/1036/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді О.В. Єщенко О.А. Шевчук