Справа № 340/4836/25
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/4836/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. НАУМЕНКА, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом: Виконувача обов`язків керівника Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області (вул. Є. Чикаленка, б. 11, м. Кропивницький, 25002 (ЄДРПОУ Кіровоградської обласної прокуратури 02910025)

в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) (вул. Героїв АТО, б. 92, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50103, )

до відповідача: Первозванівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області (вул. Герїв України, б. 1, с. Первозванівка, Кропивницький район, Кіровоградська область, 27652, )

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах держави, в якому просить:

1) Визнати протиправною бездіяльність Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області в частині не вчинення дій стосовно забезпечення виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5 га на відстані 1,0 км від с. Покровське Первозванівської територіальної громади Кропивницького району Кіровоградської області, на якій фактично розміщене сміттєзвалище, винесення в натурі та встановлення на місцевості меж земельної ділянки, а також здійснення державної реєстрації прав на дану земельну ділянку.

2) Зобов`язати Первозванівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області вчинити дії для забезпечення виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5 га на відстані 1,0 км від с. Покровське Первозванівської територіальної громади Кропивницького району Кіровоградської області, на якій фактично розміщене сміттєзвалище, винесення в натурі та встановлення на місцевості меж земельної ділянки, а також здійснення державної реєстрації прав на дану земельну ділянку.

Ухвалою судді від 21.07.2025 відкрито провадження у даній справі, вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на території Первозванівської територіальної громади Кропивницького району Кіровоградської області, на відстані 1,0 км від с. Покровське розташоване звалище твердих побутових відходів орієнтовною площею 0,5 га (наземне), яке станом на 08.07.2023 рахувалось діючим сміттєзвалищем та на якому продовжують зберігатись відходи й до цього часу. Дане місце видалення відходів (МВВ) є паспортизованим та має реєстраційний номер 157 від 27.05.2015.

Згідно з вищевказаним паспортом місця видалення відходів, сміттєзвалище експлуатується з 2013 року, знаходиться на земельній ділянці площею 0,5 га, розрахунковий термін експлуатації 50 років.

Водночас, земельна ділянка, на якій розташоване вищевказане місце видалення твердих побутових відходів не сформована, кадастровий номер не присвоєно, межі в натурі на місцевості не винесені та речове право на них не зареєстроване, що підтверджується інформаціями Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області), ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області та Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

13.08.2025 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що Первозванівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області заперечує проти факту знаходження сміттєзвалища на території Покровської сільської ради. Дійсно, на 6 сторінці Акту перевірки зазначається про те, що, зокрема: «Здійснено виїзд на сміттєзвалище, яке розташоване за межами села Покровське Покровського старостинського округу. Правоустановчі документи на земельну ділянку під сміттєзвалищем відсутні, що є порушенням ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України. На зазначеній земельній ділянці складуються тверді побутові відходи, будівельні відходи та рослинного походження, що є порушення статті 35 Закону України «Про охорону земель». Площа земельної ділянки, на якій знаходиться стихійне сміттєзвалище становить 1 746,00 м2. вказане місце з твердими побутовими відходами на ньомує стихійними та є результатом багаторічної звички громадян викидання сміття «до найближчої посадки», а також низької культури поводження з побутовими відходами. Історично склалося, що на територіях сільських населених пунктів не існувало системи управління відходами, централізованого збору відходів та їх вивезення. Така ситуація характерна не лише для Первозванівської сільської ради, а й для всієї території України, оскільки культури поводження з відходами у країнах колишнього СРСР не було, як такої. Правила, підходи та обізнаність про управління відходами приходять до України разом з наближенням до країн Європейського союзу, імплементації законодавства Євросоюзу. Проте, описана у позовній заяві земельна ділянка не є сміттєзвалищем та ніколи не використовувалась за таким цільовим призначенням (а.с.109-114).

20.08.2025 керівником Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області подано відповідь на відзив (а.с.139-147).

03.09.2025 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив (а.с.157-160).

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. Відповідно до ст.96 ЗК України та ст.35 Закону України «Про охорону земель» власники та землекористувачі зобов`язані забезпечувати захист земель від забруднення та засмічення.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275 (далі Положення № 275), Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення № 275). Відповідно до підпункту 17 пункту 12 Положення № 275 Держекоінспекція утворює, ліквідує, реорганізує підприємства, установи та організації, затверджує положення про них (їх статути), в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, здійснює в межах своїх повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Держекоінспекції. Наказом Держекоінспекції від 24.02.2023 № 40 затверджено Положення про Державну екологічну інспекцію Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградські області) (далі Положення про Інспекцію) ( а.с.53-74). Основними завданнями Інспекції є реалізація повноважень Держекоінспекції у межах Дніпропетровської та Кіровоградської областей. Інспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами нерезидентами вимог законодавства з питань поводження з відходами (п.16 ч.2 р. ІІ).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини 3 статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно з частиною 5 статті 53 КАС України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Поняття інтереси держави відповідно до Рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Така правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду у справах № 911/620/17, № 910/2989/18.

В основі інтересів держави згідно рішення Конституційного Суду України завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. У пункті 3 зазначеного судового рішення Суд вказує, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. У резолютивній частині рішення Конституційного Суду України № 3-рп/99 зазначено, що прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, необхідно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

У контексті правовідносин у даній справі йдеться про екологічну безпеку та суспільний екологічний інтерес і безпечне довкілля. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 915/201/18. Інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, що би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою. Звернення прокурора до суду спрямоване на дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права та законності, а також задоволення суспільної потреби у дотриманні вимог чинного законодавства під час користування майном територіальної громади.

Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Екологічні інтереси населення можуть підлягати судовому захисту на підставі частини 7 статті 41 Конституції України, відповідно до якої використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі, а також приписів статті 66 Основного Закону, відповідно до якої кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Згідно зі статтею 13 Конституції України природні ресурси, що знаходяться у межах території України, є об`єктами права власності українського народу й повинні використовуватися відповідно до закону.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 № 1264-ХІІ (далі Закон № 1264) державній охороні і регулюванню використання на території України належать: навколишнє природне середовище, як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси. Правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов`язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини на території України визначає Закон України «Про відходи» від 05.03.1998 № 187/98-ВР (далі Закон № 187/98). Відповідно до статті 1 Закону № 187/98 відходи будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; небезпечні відходи - відходи, що мають такі фізичні, хімічні, біологічні чи інші небезпечні властивості, які створюють або можуть створити значну небезпеку для навколишнього природного середовища і здоров`я людини та які потребують спеціальних методів і засобів поводження з ними. Згідно зі статтею 8 Закону № 187/98 всі відходи є об`єктом права власності, а відповідно до положень Цивільного кодексу України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону № 187/98 встановлено, що суб`єктами права власності на відходи є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи та організації усіх форм власності, територіальні громади, Автономна Республіка Крим і держава.

Згідно зі статтею 11 Закону № 187/98 при зміні власника чи користувача земельної ділянки, на якій розміщені відходи, питання про право власності на відходи вирішується окремо, відповідно до закону. Як передбачено положеннями статті 12 Закону № 187/98 власники або користувачі земельних ділянок, на яких виявлено безхазяйні відходи, зобов`язані у п`ятиденний строк повідомити про них місцеві органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування. Відповідно до статті 21 Закону № 187/98 органи місцевого самоврядування у сфері поводження з відходами забезпечують зокрема організацію збирання і видалення побутових відходів, у тому числі відходів дрібних виробників, створення полігонів для їх захоронення, а також організацію роздільного збирання корисних компонентів цих відходів; ліквідацію несанкціонованих і неконтрольованих звалищ відходів; здійснення контролю за додержанням юридичними та фізичними особами вимог у сфері поводження з виробничими та побутовими відходами відповідно до закону та розгляд справ про адміністративні правопорушення або передача їх матеріалів на розгляд інших державних органів у разі порушення законодавства про відходи. Відповідно до статті 29 Закону № 187/98 з метою визначення та прогнозування впливу відходів на навколишнє природне середовище, своєчасного виявлення негативних наслідків, їх відвернення та подолання виробники відходів, їх власники; а також центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища здійснюють моніторинг місць утворення, зберігання і видалення відходів. Відповідно до частини 1, 7 статті 33 Закону № 187/98 встановлено, що зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення). Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів, у тому числі побутових, у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об`єктів, в інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людини.

Викидання сміття у місцях, спеціально не пристосованих для цієї мети, тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Відповідно до статті 42 Закону № 187/98 зазначено, що особи, винні в порушенні законодавства про відходи, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільну чи кримінальну відповідальність за порушення встановленого порядку поводження з відходами, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини та економічних збитків.

Відповідно до статті 82 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) адміністративну відповідальність несуть особи винні у порушенні вимог щодо поводження з відходами під час їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення або захоронення. За таку діяльність передбачається штраф на громадян у розмірі від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян суб`єктів підприємницької діяльності від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно зі статтею 52 КУпАП передбачено, що псування сільськогосподарських та інших земель, забруднення виробничими та іншими відходами тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян суб`єктів підприємницької діяльності від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Окрема відповідальність встановлена за засмічення лісів та тягне за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до статті 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 № 1264-XII суб`єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення.

Здійснення операцій у сфері поводження з відходами дозволяється лише за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами на визначених місцевими радами територіях із додержанням санітарних та екологічних норм у спосіб, що забезпечує можливість подальшого використання відходів як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людей. Компетенція органів місцевого самоврядування щодо предмету спору визначається Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280). Відповідно до пункту 38 частини 1 статті 26 Закону № 280 виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об`єктів, у тому числі місць чи об`єктів для розміщення відходів, сфера екологічного впливу діяльності яких згідно з діючими нормативами включає відповідну територію.

Відповідно до ст. 30, 33 Закону № 280 до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: вирішення питань поводження з побутовими відходами, знешкодження та захоронення трупів тварин; затвердження норм надання послуг з вивезення побутових відходів; визначення території для розміщення відходів відповідно до законодавства; здійснення контролю за додержанням юридичними та фізичними особами вимог у сфері поводження з побутовими та виробничими відходами та розгляд справ про адміністративні правопорушення або передача їх матеріалів на розгляд інших державних органів у разі порушення законодавства про відходи.

Відповідно до статті 56 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній і приватній власності. Згідно зі статтею 94 Лісового кодексу України державний контроль за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, іншими органами виконавчої влади у межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до статті 96 Земельного кодексу України та статті 35 Закону України «Про охорону земель» визначено, що власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, земельних ділянок під час здійснення господарської діяльності зобов`язані дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України, забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням, забезпечувати захист земель від забруднення та засмічення.

Згідно із статтею 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог, зокрема щодо раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» суб`єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення. Здійснення операцій у сфері поводження з відходами дозволяється лише за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами на визначених місцевими радами територіях із додержанням санітарних та екологічних норм у спосіб, що забезпечує можливість подальшого використання відходів як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людей. Відповідно до статті 45 Закону України «Про охорону земель» забороняється господарська та інша діяльність, яка зумовлює забруднення земель і ґрунтів понад установлені гранично допустимі концентрації небезпечних речовин. Згідно зі статтею 52 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані додержувати правил транспортування, зберігання і застосування засобів захисту рослин, стимуляторів їх росту, мінеральних добрив, нафти і нафтопродуктів, токсичних хімічних речовин та інших препаратів, з тим щоб не допустити забруднення ними або їх складовими навколишнього природного середовища і продуктів харчування.

Згідно зі статтею 21 Закону № 187/98 органи місцевого самоврядування у сфері поводження з відходами забезпечують зокрема організацію збирання і видалення побутових відходів, у тому числі відходів дрібних виробників, створення полігонів для їх захоронення, а також організацію роздільного збирання корисних компонентів цих відходів; ліквідацію несанкціонованих і неконтрольованих звалищ відходів; здійснення контролю за додержанням юридичними та фізичними особами вимог у сфері поводження з виробничими та побутовими відходами відповідно до закону та розгляд справ про адміністративні правопорушення або передача їх матеріалів на розгляд інших державних органів у разі порушення законодавства про відходи.

Компетенція органів місцевого самоврядування щодо предмету спору визначається Законом України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280).

Відповідно до пункту 38 частини 1 статті 26 Закону № 280 передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об`єктів, у тому числі місць чи об`єктів для розміщення відходів, сфера екологічного впливу діяльності яких згідно з діючими нормативами включає відповідну територію.

Відповідно до статей 30, 33 Закону № 280 до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: вирішення питань поводження з побутовими відходами, знешкодження та захоронення трупів тварин; затвердження норм надання послуг з вивезення побутових відходів; визначення території для розміщення відходів відповідно до законодавства; здійснення контролю за додержанням юридичними та фізичними особами вимог у сфері поводження з побутовими та виробничими відходами та розгляд справ про адміністративні правопорушення або передача їх матеріалів на розгляд інших державних органів у разі порушення законодавства про відходи.

Згідно із ст. 25 Закону № 280 сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до статті 26 Закону № 280 встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Таким чином, територіальні громади є власниками відходів, що утворюються на об`єктах комунальної власності чи знаходяться на їх території і не мають власника або власник яких невідомий (безхазяйні відходи).

Згідно частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.96 ЗК України та ст.35 Закону України «Про охорону земель» власники та землекористувачі зобов`язані забезпечувати захист земель від забруднення та засмічення. Вжиття заходів щодо ліквідації несанкціонованих і неконтрольованих звалищ відходів на території громади належить до компетенції Великоандрусівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, проте відповідачем не надано доказів вжиття заходів або дій з ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ, на час звернення прокурора до суду та судового розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Захист прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави згідно зі ст. 1 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» відносяться до мети здійснення функцій прокуратури України. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, звертатися до суду з позовом (п. 1 ч. 6 ст. 23 Закону №1697).

Невжиття компетентним органом заходів протягом розумного строку після того, як суб`єкту владних повноважень стало відомо або мало стати відомо про можливе порушення публічних інтересів щодо довкілля на території громади, є бездіяльністю відповідного органу.

Верховний Суд у справі № 640/16224/19 (провадження № К/9901/22967/20) зауважує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Враховуючи обґрунтовані доводи прокурора, оцінені докази та встановлену судом бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів з ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища, суд дійшов висновку про задоволення вимог.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Відтак, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстави для відшкодування витрат зі сплати судового збору, понесених позивачем, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області в частині не вчинення дій стосовно забезпечення виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5 га на відстані 1,0 км від с. Покровське Первозванівської територіальної громади Кропивницького району Кіровоградської області, на якій фактично розміщене сміттєзвалище, винесення в натурі та встановлення на місцевості меж земельної ділянки, а також здійснення державної реєстрації прав на дану земельну ділянку.

Зобов`язати Первозванівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області вчинити дії для забезпечення виготовлення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5 га на відстані 1,0 км від с. Покровське Первозванівської територіальної громади Кропивницького району Кіровоградської області, на якій фактично розміщене сміттєзвалище, винесення в натурі та встановлення на місцевості меж земельної ділянки, а також здійснення державної реєстрації прав на дану земельну ділянку.

Учасникам справи, які зареєстрували електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи. Вказане не позбавляє права таку особу отримати копію судового рішення у паперовій формі за її окремою заявою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО