Справа № 160/13630/25
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/13630/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 в адміністративній справі №160/13630/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.12.2024 року №80;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди роботи в Латвії з 01.01.1991 року по 17.11.1992 року на посаді фельдшера 1 клінічної лікарні швидкої допомоги міста Риги імені Н. Бурденко Ризької клінічної лікарні швидкої допомоги;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за вислугою років з 19.12.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у жовтні 2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 09.10.2023 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи з підстав незарахування періоду роботи в Латвії з 01.01.1991 року по 17.11.1992 року. 19.12.2024 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо призначенням пенсії. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.12.2024 року №80 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного стажу роботи. Позивач із зазначеним не погоджується, вважає його протиправним, що стало підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 в адміністративній справі №160/13630/25 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.12.2024 року №80. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період роботи на території Латвійської Республіки з 01.01.1991 року по 17.11.1992 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2024 року про призначення пенсії з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Позивач не надав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_1 02.10.2023 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 09.10.2023 року №80 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки заявник не набув необхідного спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років. Додатково зазначено, що право на пенсію за вислугу років відсутнє.

Означене рішення мотивоване тим, що за доданими документами до страхового та спеціального стажу не зараховано період роботи згідно архівної довідки № 1.1-15/23 від 17.02.2020 року з 01.01.1991 року по 17.11.1992 року (робота в Латвії), оскільки Україна проводить зарахування страхового стажу, набутого на території держав, з якими укладено двосторонні угоди за принципом пропорційності, на підставі одержаних від інших сторін формулярів про підтвердження такого стажу. Зарахування страхового стажу лише на підставі представлених особою документів про стаж, виданих установами, організаціями, за місцем роботи на території інших держав, не проводиться.

19.12.2024 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.12.2024 року №80 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ зі змінами в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу та на дату звернення 19.12.2024 року.

Означене рішення мотивоване тим, що страховий стаж складає 36 років 01 місяць 11 днів; спеціальний стаж особи станом на 11.10.2017 року становить 26 років 05 місяців 10 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи згідно наданих документів. До спеціального стажу не зараховано період роботи в Латвії з 01.10.1991 року по 17.11.1992 року згідно довідки № 24/1600531 від 03.06.2024 року, оскільки примітки не містять інформації про характер роботи на посаді.

Не погодившись із зазначеним рішенням про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом № 1058-ІV регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 113 Закону № 1058-ІV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Статтею 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з статтею 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Пунктом 3 вказаного Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Натомість за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Встановлено, що трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 31.03.1988 року, містить наступні записи щодо спірного періоду роботи позивача:

- 01.04.1988 року прийнята до 1 клінічної лікарні швидкої допомоги міста Риги імені Н. Бурденко Ризької клінічної лікарні швидкої допомоги фельдшером ССМП згідно наказу №170к від 31.03.1988 року (запис №1);

- 27.11.1992 року звільнена за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання згідно наказу №721к від 27.11.1992 року (запис №2).

В матеріалах справи наявна копія архівної довідки №1.1-15/23 від 17.02.2020 «Щодо трудового стажу», видану 1 Ризькою лікарнею, з нотаріально засвідченим перекладом останньої, згідно якої підтверджено період роботи позивача з 01.04.1988 року по 17.11.1992 року.

Між Україною і Латвійською Республікою укладений Договір про співробітництво в галузі соціального забезпечення (дата підписання: 26.02.1998; дата ратифікації: 19.03.1999; дата набуття чинності: 11.06.1999) (далі - Договір).

Статтею 2 Договору встановлено, що цей Договір регулює соціальне забезпечення осіб, а також членів їхніх сімей, на яких поширювалось або поширюється законодавство України чи Латвійської Республіки в галузі соціального забезпечення.

Підпункт 5 пункту 1.1 частини 1 статті 3 Договору визначено, що цей Договір поширюється на вказані нижче сфери соціального забезпечення, які регулюються законодавством в Україні, зокрема, пенсії за віком.

Згідно з підпунктом 5 пункту 1.2 частини 1 статті 3 Договору цей Договір поширюється на вказані нижче сфери соціального забезпечення, які регулюються законодавством в Латвійській Республіці, зокрема, пенсії за віком.

Відповідно до частини 1 статті 16 Договору для встановлення права на пенсію, зумовлену накопиченням періодів страхування, в цілях підсумовування періодів зараховуються періоди страхування, накопичені згідно із законодавством обох Сторін за умови, що вони не збігаються повністю або частково у часі.

Частиною 3 статті 16 Договору визначено, що трудовий стаж (періоди) і прирівняні до них періоди, набуті на території України або Латвійської Республіки до 1 січня 1991 року особами, які проживають на території обох Сторін, складає страховий стаж, незалежно від сплати внесків соціального страхування, і враховується при призначені і нарахуванні пенсії на території обох Сторін за умови, що одна із Сторін вже не здійснює виплату пенсій за вказані періоди.

Згідно з статтею 17 Договору якщо право на пенсію згідно із законодавством Сторін виникає тільки в результаті підсумовування періодів страхування, набутих згідно із законодавством обох Сторін, розмір пенсії кожна Сторона обчислює і виплачує відповідно до страхового стажу, набутого на її території.

Зі змісту наведеного слідує, що помилковими є висновки відповідача щодо зарахування періоду роботи в Латвійській Республіці тільки до 01.01.1991, оскільки Договором передбачено різні правила для врахування періодів роботи для визначення права на пенсію та для визначення розміру пенсії, при цьому, факт сплати чи несплати страхових внесків не має значення для зарахування страхового стажу позивача за спірний період.

Тобто для визначення права на пенсію враховується весь стаж, накопичений у Латвійській Республіці.

Суд враховує, що трудовою книжкою позивача підтверджено спірний період роботи в Латвійській Республіці з 01.01.1991 року по 17.11.1992 року.

Таким чином, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.12.2024 року №80 є протиправною.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 19.12.2024 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням саме Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.12.2024 року №80 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ зі змінами в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу та на дату звернення 19.12.2024 року

У прийнятому рішенні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.12.2024 року №80 та наявність підстав для його скасування, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період роботи на території Латвійської Республіки з 01.01.1991 року по 17.11.1992 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2024 року про призначення пенсії з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ № 22-1 від 25 листопада 2005 року (зі змінами внесеними Постановою правління ПФУ № 25-1 від 16 грудня 2020 р.) визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Органом, що прийняв рішення від 24.12.2024 року №80 про відмову в призначенні ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ зі змінами в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, тому саме ним і повинно бути відновлено порушенні права позивача, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як вказав суд першої інстанції.

Враховуючи дані обставини, рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає зміні в частині визначеного суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 в адміністративній справі №160/13630/25 - змінити, зазначивши в абзаці третьому та четвертому його резолютивної частини "Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області" замість "Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ".

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 в адміністративній справі №160/13630/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 24.12.2025 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.А. Шальєва

суддя Д.В. Чепурнов