Справа № 440/15091/25
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

24 грудня 2025 року м. Київ № 440/15091/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Жукова Є.О., ознайомившись із позовної заявою та доданими до неї документами

за позовомОСОБА_1
доДержавної наукової установи «Центр проблем морської геології, геоекології та осадового рудоутворення НАН України»
провизнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Державної наукової установи «Центр проблем морської геології, геоекології та осадового рудоутворення НАН України» (відповідач), в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати Наказ Державної наукової установи «Центр проблем морської геології, геоекології та осадового рудоутворення НАН України» про відрахування з аспірантури ОСОБА_1 від 30 червня 2025 року №81-к.

- негайно поновити на навчанні в Державній наукові установи «Центр проблем морської геології, геоекології та осадового рудоутворення НАН України» Саакяна Марка Юрійовича на аспірантурі за спеціальністю 103 .Науки про землю.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач навчався в Державній науковій установі Центр проблем морської геології, геоекології та осадового рудоутворення НАН України на освітнньому рівні доктор філософії-, код та назва спеціальності: 103.Науки про землю.

23 липня 2025 року відбулося засідання вченої ради, на якому позивач був присутній особисто. На вирішення вченої ради на засіданні було поставлено питання щодо подальшого навчання позивача на аспірантурі. За результатами засідання було оголошено, що науковий керівник відмовляється від подальшої співпраці з позивачем. В свою чергу, Позивачу було запропоновано або знайти нового наукового керівника серед працівників Центру (що є неможливим через відсутність фахівців відповідного напряму), або перевестись до іншої наукової установи для продовження навчання.

Наказом Державної наукової установи «Центр проблем морської геології, геоекології та осадового рудоутворення НАН України» від 30 червня 2025 року №81-к ОСОБА_1 було відраховано з аспірантури

Позивач вважає своє відрахування з аспірантури безпідставним, таким, що порушує його право на здобуття освіти та не ґрунтується на фактичних обставинах і чинного законодавства.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2025 позовну заяву розподілено судді О.О. Кукоба.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.11.2025 матеріали позову ОСОБА_1 до Державної наукової установи «Центр проблем морської геології, геоекології та осадового рудоутворення НАН України» про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії передано на розгляд Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2025 позовну заяву розподілено судді Жуковій Є.О.

23 грудня 2025 позовну заяву фактично передано судді Жуковій Є.О.

Пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано одне із основоположним прав людини право на справедливий суд, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

В національному законодавстві дане право випливає із положень Конституції України, у частині другій статті 55 якої закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Реалізація права на суд залежить як від інституційних та організаційних чинників, так і від особливостей здійснення окремих судових процедур.

Приписами частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їхній захист, визначеним у цій статті шляхом.

Практикою Європейського суду з прав людини, сформованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 р. у справі "Пелевін проти України" (п. 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (п. 31) визначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За визначеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.

Предметом позову у цій справі є наказ про відрахування з аспірантури та поновлення на навчанні, отже, спір у цій справі виник щодо правомірності прийняття Державною науковою установою «Центр проблем морської геології, геоекології та осадового рудоутворення НАН України» наказу від 30 червня 2025 року №81-к про відрахування з аспірантури ОСОБА_1 та, як наслідок, поновлення позивача на навчанні.

Як зазначалося вище, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Згідно зі статутом відповідача (а.с. 49), Державна наукова установа «Центр проблем морської геології, геоекології та осадового рудоутворення НАН України» є державною бюджетною неприбутковою науковою установою, що заснована на державній власності, перебуває у віданні Національної академії наук України і входить до складу Відділення наук про Землю ПАН України.

Аналізуючи, предмет спору, суб`єктний склад учасників справи, суд дійшов до висновку, що за своєю природою спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, пов`язані з надання Державною науковою установою «Центр проблем морської геології, геоекології та осадового рудоутворення НАН України» освітніх послуг.

Суд наголошує, що в даному випадку, Державна наукова установа «Центр проблем морської геології, геоекології та осадового рудоутворення НАН України» не виконує публічно-владних управлінських функцій під час прийняття оскаржуваного наказу, отже, не є суб`єктом владних повноважень в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України (далі також ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Системний аналіз змісту позовних вимог, дає підстави виснувати, що в цьому випадку, позивач прагне захисти свої цивільні права, які на думку останнього, були порушенні відповідачем.

Відтак, заявлені позовні вимоги не стосуються захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Оскільки спір у цій справі стосується приватноправових відносин - захист прав позивача має здійснюватися у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що спір, який виник між сторонами, не є спором між учасниками публічно-правових відносин.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 6 статті 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що цей спір, підлягає розгляду судами загальної юрисдикції, адже саме вони на загальних підставах вирішують усі спори щодо захисту оспорюваних та порушених прав, які виникають, зокрема, із цивільних правовідносин.

Керуючись статтями 170, 243 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №440/15091/25.

2. Роз`яснити позивачу, що цей спір віднесений до юрисдикції місцевого загального суду.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

4. Попередити позивача, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Жукова Є.О.