Справа № 990/77/22
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 грудня 2025 року

м. Київ

справа №990/77/22

адміністративне провадження № К/990/45808/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

судді-доповідача Жука А.В.,

суддів Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року

у справі №990/77/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до голови Сьомого апеляційного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

07 листопада 2025 року до касаційного суду надійшла скарга ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з моменту отримання копії указаної ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання до Cуду уточненої касаційної скарги, у якій обґрунтувати наявність передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України підстав касаційного оскарження судових рішень; копій касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи; заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів.

Копію указаної ухвали скаржник отримав 09 грудня 2025 року, що підтверджується зворотнім повідомленням, яке надійшло на адресу Суду.

22 грудня 2025 року до касаційного суду надійшла заява «Щодо виконання ухвали від 27.11.2025», у якій скаржник просить:

- звільнити його від сплати судового збору;

- поновити йому строк на касаційне оскарження;

- відвести від розгляду касаційної скарги суддю Верховного Суду Жука А.В.

До касаційної скарги додано дві копії уточненої касаційної скарги та Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми нарахованого доходу від 03 травня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2025 року заяву про відвід судді Верховного Суду Жука А.В., подану ОСОБА_1 у справі №990/77/22 визнано зловживанням процесуальними правами та повернуто без розгляду.

Перш за все колегія суддів зауважує, що несплата судового збору не була підставою для залишення касаційної скарги без руху. З огляду на викладене, Верховний Суд не вирішує питання звільнення від сплати судового збору у цій ухвалі.

У тексті уточненої касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає про право на апеляційний перегляд судових рішень, право на судовий захист та справедливий суд, з посиланням на рішення Конституційного Суду України та рішення ЄСПЛ.

Указує, що «… підставою касаційного звернення є порушенням процесуального права Шостим апеляційним адміністративним судом який полягає в тому що апеляційний суд не дослідив та не надав оцінку доказам, наданим та вказаним мною на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а від так є підставою для скасування такого рішення апеляційного суду. Апеляційний суд проігнорував рішення пункт 8 частини третьої статті 129), (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.04.2012 року №11-рп/2012 та пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 року №13-рп/2011). Суд апеляційної інстанції не врахував конкретних обставин у даній справі, зокрема, тієї обставини, що пропуск мною строку на апеляційне оскарження у цьому випадку не обумовлений моєю суб`єктивною поведінкою та не залежав від його волевиявлення чим та порушив принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом».

Разом з тим, як зазначалося в ухвалах Верховного Суду від 27 листопада 2025 року, від 28 липня 2025 року про залишення касаційної скарги без руху, від 02 жовтня 2025 року, від 23 червня 2025 року, від 30 квітня 2025 року про повернення попередньо поданих касаційних скарг ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у цій справі, підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження слугувало те, що звертаючись вдруге з апеляційною скаргою 02 січня 2025 року (що підтверджується відміткою Сьомого апеляційного адміністративного суду), тобто з пропуском 15-денного строку на оскарження ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року, апелянтом так і не було надано доказів, які підтверджували б поважність пропуску строку для подачі апеляційної скарги та вказували на об`єктивні причини неможливості звернутись з апеляційною скаргою вчасно.

Щодо доводів скаржника про те, що він звернувся до канцелярії з проханням надати такі докази про отримання ухвали суду першої інстанції, однак таку інформацію не отримав у зв`язку з відсутністю самих матеріалів, тому просив розгляд клопотання про поновлення строку здійснити після витребування матеріалів справи, суд апеляційної інстанції їх не урахував, оскільки апелянтом вдруге подано апеляційну скаргу на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року, за наслідком чого, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року повернуто апелянту, тобто, суд дійшов висновку про те, що звертаючись з апеляційною скаргою вдруге апелянт був обізнаний про постановлення ухвали суду першої інстанції, яку він і оскаржував.

Доводи скаржника, викладені в уточненій касаційній скарзі, зводяться до посилань на рішення Конституційного Суду України, практику Європейського Суду з прав людини, норми КАС України та Конституції України та положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Разом з тим, уточнена касаційна скарга не містить обґрунтувань позиції скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права із посиланням на відповідні норми права, як не містить викладу конкретних обставин, які б спростовували та/або ставили під сумнів указані висновки суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів констатує, що, звертаючись із касаційною скаргою вчетверте, ОСОБА_1 не виконав вимог ухвали Верховного Суду від 27 листопада 2025 року в частині необхідності обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, та не усунув недоліків, які були підставою для повернення трьох попередніх касаційних скарг.

Заявляючи вимогу про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у цій справі, ОСОБА_1 зазначає, що повернення попередньо поданих касаційних скарг було проявом надмірного формалізму і непропорційності між застосованими засобами та поставленою метою, і такі дії порушують його право на судовий захист. Вважає, що поверненню першої та другої касаційних скарг мали передувати ухвали про залишення таких без руху, з метою надання скаржнику можливості усунути недоліки касаційної скарги.

Переконує, що повторне подання касаційної скарги без суттєвих затримок і зволікань є достатньою підставою для поновлення строку на касаційне оскарження.

Надаючи оцінку указаним доводам колегія суддів зазначає таке.

Так, стаття 44 КАС України передбачає обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Колегія суддів роз`яснює, що праву на апеляційний/касаційний перегляд судових рішень, праву на судовий захист та справедливий суд кореспондує обов`язок особи, яка має намір реалізувати указані права, дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цих прав, зокрема, щодо звернення до суду у строк, установлений КАС України та подання касаційної скарги, яка відповідає вимогам статті 330 КАС України щодо її форми та змісту. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Указане підтверджується, у тому числі, рішенням ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» (Case of Union Alimentaria Sanders S. A. v. Spain) заява № 11681/85, у якому Суд зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Як зазначено в ухвалі Верховного Суду від 27 листопада 2025 року про залишення цієї касаційної скарги без руху, за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об?єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов?язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна зі складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.

Такий підхід до визначення категорії поважності причин пропуску процесуального строку окреслено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №9901/546/19, у якій акцентувалась увага й на тому, що нормами статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Проаналізувавши наведені приписи процесуального закону, Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що ними чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документу повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Однак, саме лише повторне подання касаційної скарги без суттєвих затримок і зволікань, у разі, якщо касаційна скарга вкотре не відповідає формі та змісту, визначеним статтею 330 КАС України, не може розцінюватися Судом як добросовісне користування особою своїми правами та бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та, як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об?єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов?язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність підстав для поновлення цього строку.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення попередньої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, установлених для цього, а у Суду - обов?язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більше за відсутності поважних причин.

Верховний Суд, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, повторно зауважує, що таке право не є абсолютним. Зважаючи на неодноразове звернення до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, яка не відповідає вимогам статті 330 КАС України, та значний пропуск строку на касаційне оскарження, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження не може вважатися обґрунтованим.

Вислови скаржника про те, що повернення попередньо поданих касаційних скарг було проявом надмірного формалізму і непропорційності між застосованими засобами та поставленою метою, є відображенням суб`єктивного ставлення до ухвал Верховного Суду, якими попередньо подані касаційні скарги були залишені без руху та повернуті. Разом з тим, такі судження не змінюють факту невідповідності цієї касаційної скарги, як і попередньо поданих, вимогам процесуального законодавства та звернення до суду касаційної інстанції з порушенням строку, визначеного статтею 329 КАС України, і таке порушення обумовлено власними діями скаржника.

Пунктом четвертим частини першої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо заявником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Перевіряючи наведені заявником підстави для поновлення пропущеного процесуального строку та відхиляючи їх, Верховний Суд наголошує, що неодноразове звернення з касаційною скаргою без суттєвих затримок і зволікань не є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. Окрім того, обставини, за яких суд касаційної інстанції вже повертав попередні касаційні скарги, були безпосередньо пов`язані з діями скаржника щодо неналежного оформлення таких скарг.

Інших поважних та об`єктивних причин для поновлення строку на касаційне оскарження заявником не зазначено, тому Верховний Суд дійшов висновку про неповажність наведених ОСОБА_1 причин пропуску строку на касаційне оскарження та відсутність підстав для його поновлення, а тому Суд відмовляє у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 329, 333 Кодексу адміністративного судочинства України Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у справі №990/77/22.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

Л.О. Єресько

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду