Справа № 120/1903/25
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

26 грудня 2025 р. Справа № 120/1903/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі- відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби, викладену в листі від 09.01.2025 року №281;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби згідно підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи, згідно поданого рапорту ОСОБА_1 від 22.11.2024 року.

Ухвалою від 18.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Також даною ухвалою встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що, оскільки у матері позивача наявний інший член сім`ї другого ступеня споріднення, якій не встановлено необхідність в постійному догляді за рішенням МСЕК чи ЛКК, то умови для наявності підстав для звільнення позивача з військової служби відсутні. Від представника позивача надійшли додаткові пояснення.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.11.2024 батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно довідки до акту МСЕК серії 12 ААД № 176604 від 03.10.2024, ОСОБА_2 присвоєно групу інвалідності І Б, визнано такою, що потребує сторонньої допомоги.

Батько позивача, ОСОБА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, яке наявне в матеріалах справи.

Крім того, за другим колом споріднення у матері позивача є ще рідна сестра ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак, як зазначає позивач, вона має свою сім`ю та проживає в АДРЕСА_1 , а також має ряд хвороб.

22.11.2024 позивач подав командуванню військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

За результатом розгляду рапорту позивача командиром т.в.о Військової частини НОМЕР_1 (відповідач) прийняте рішення про відмову у його задоволенні.

Вказане рішення відображено в лівому куті першої сторінки рапорту позивача шляхом накладення резолюції «Без реалізації», а правова підстава та обґрунтування відмови у задоволенні рапорту викладені на зворотньому боці першого аркушу рапорту та вказано «Старшому сержанту ОСОБА_1 необхідно долучити документи, які підтверджують, що його мати потребує постійного догляду (рішення МСЕК чи ЛКК); акт обстеження сімейного стану, затвердженого керівником ТЦК та СП; документи, які підтверджують, що рідня сестра його матері потребує постійного догляду (рішення МСЕК чи ЛКК)».

Вважаючи таку відмову з звільненні з військової служби протиправною, позивач звернувся з чим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1ст.17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до ч.2ст.17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ч.2ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

17.03.2014 після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні почав діяти особливий період.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ.

У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та триває на момент розгляду даної справи.

Згідно з абзацом тринадцятим ч.1 ст.1 Закону України «Про оборону України» №1933-XII від 06.12.1991, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ч.1ст.2 Закону України 25.03.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із ч.2ст.2 Закону №2232проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Одним з різновидів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період (ч.6ст.2 Закону №2232).

Як передбачено частиною чотирнадцятою цієї ж норми виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цимЗакономта іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону № 2232звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.

Разом з цим, з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації військовослужбовці звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону №2232, а строк військової служби (дія контракту) продовжуються на строки, визначені статтею 23 Закону №2232. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення військовослужбовців у відставку у зв`язку із визнанням їх за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та наказів про звільнення військовослужбовців в запас на підставах, визначених статтею 26 Закону №2232.

Таким чином, з моменту 24 лютого 2022року (Укази Президента України №64/2022та№ 69/2022) військовослужбовці звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону №2232-XII.

Підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України 2232 визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232 військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Зі змісту наведеної норми випливає, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:

- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином, «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.02.2025 року по справі №380/16966/24, що враховується судом, відповідно до ч. 5ст. 242 КАС України.

Із матеріалів справи установлено, що позивач подавав рапорт про звільнення зі служби у зв`язку з необхідністю догляду за матір`ю , яка є особою з інвалідністю І групи.

До наведеного рапорту в якості додатків було долучено, такі докази: нотаріально засвідчена копія військового квитка на ім`я ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія паспорту на ім`я ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія РНОКПП на ім`я ОСОБА_1 ; оригінал повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія паспорта на ім`я ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчена копія РНОКПП ім`я ОСОБА_2 ; витяг з реєстру територіальної громади щодо реєстрації ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчена копія довідки до акта огляду МСЕК ім`я ОСОБА_2 ; оригінал повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчена копія паспорту на ім`я ОСОБА_3 ; нотаріально засвідчена копія РНОКПП на ім`я ОСОБА_3 ; нотаріально засвідчена копія довідки про реєстрацію місця проживання/ перебування фізичної особи ОСОБА_3 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження на ім`я ОСОБА_3 ; нотаріально засвідчена копія свідоцтва про шлюб на ім`я ОСОБА_3 ; оригінал Виписки №337 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 15.10.2024 року; власноручно написана заява гр. ОСОБА_1 про те, що він здійснює догляд, утримує та допомагає матері інваліду І «Б» групи, а також про те, що інших працездатних осіб, які мають можливість та зобов`язані це робити, немає; нотаріально засвідчена заява гр. ОСОБА_2 від 19.11.2024 року про те, що вона являється інвалідом І «Б» групи та потребує утримання і постійного стороннього догляду, а також допомогу, яку надає її син ОСОБА_1 , оскільки, інших осіб, які можуть та зобов`язані це робити немає.

Як слідує зі змісту відмови відповідача, відповідач відмовив позивачу у звільненні з військової служби, оскільки у матері позивача є родичі ІІ ступеня спорідненості її сестра ОСОБА_3 . Зазначена обставина, не заперечується позивачем.

Позивач зазначає, що являється єдиним членом сім`ї, що може утримувати та доглядати за матір`ю, оскільки, остання стала цього потребувати через загострення ряду захворювань, що стали причиною інвалідності та потребує постійного стороннього догляду. Вказує, що за другим колом споріднення у матері позивача є ще рідна сестра ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак вона має свою сім`ю та проживає в АДРЕСА_1 , а також має ряд хвороб, а тому не може бути особою, що має можливість постійно доглядати за своєю сестрою.

Суд повторно зазначає, що пункт 3 частини дванадцятої статті 26 цього Закону №2232-XII регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за одним із батьків - в даному випадку особою з інвалідністю I групи.

У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, необхідно встановити, чи реально вони не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин.

Водночас суд зазначає, що згідно долучених до рапорту документів відсутні документи, які б підтверджували те, що ОСОБА_3 сама потребує постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК.

Долучена ж позивачем виписка №337 від 15.10.2024 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, яка видана на ім`я ОСОБА_3 не є ні висновком МСЕК , ні висновком ЛКК, а видана лікарем ОСОБА_4 , а тому, не може вважатись належним доказом того, що ОСОБА_3 також потребує постійного догляду.

Також позивач вказує, що, відповідно до статті 201 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Враховуючи вищевикладене, на думку позивача, саме на позивача, як на повнолітнього сина, покладено обов`язок утримувати матір з інвалідністю, а не на її сестру.

Водночас, поняття "обов`язку утримання" та "обов`язку здійснення постійного догляду" не є тотожними. Утримання особи - це надання матеріальної допомоги. Постійний догляд - це форма догляду за особою з різними фізичними або психічними обмеженнями, що вимагає постійної присутності доглядача для надання необхідної допомоги та підтримки.

Матеріали справи не містять достатніх доказів що член сім`ї другого ступеню споріднення, не може з об`єктивних, незалежних від неї причин здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю позивача.

А тому позивачем не доведено суду, що наявні члени сім`ї другого ступеня споріднення реально не можуть здійснювати постійний догляд за матір`ю позивача з об`єктивних причин.

Вказані обставини враховані відповідачем при розгляді рапорту про що відповідач правомірно вказав у відповіді за результатами розгляду рапорту та обґрунтовано відмовив у задоволенні рапорту позивача у цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене вище, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя:

Секретар: