Справа № 320/7605/25
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року м. Київ справа №320/7605/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Державної

міграційної служби у м. Києві та Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася з позовом до Київського окружного адміністративного суду до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі по тексту - відповідач, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області), у якому просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 23.12.2024р. про скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.10.2021р. про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.08.2024р. Верховною Радою України прийнято Закон України №3897-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканості України». 25.08.2024р. набрали чинності окремі положення зазначеного закону (абзаців п`ятого і шостого підпункту 1, абзаців третього, четвертого і восьмого підпункту 2, абзаців четвертого - шостого, дев`ятнадцятого, двадцятого, двадцять третього і двадцять четвертого підпункту 3, абзаців другого, четвертого - шостого, дев`ятого підпункту 4 пункту 1 розділу І цього Закону та пунктів 2-7 «Прикінцеві та перехідні положення». 24.11.2024р. набрали чинності всі інші положення закону. Абзацом 1 пункту 5 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» визначено, що громадяни російської федерації та громадяни Республіки Білорусь (крім осіб зазначених у пункті 3 цього розділу), які в період з 24 лютого 2020 року набули громадянство України відповідно до Закону України «Про громадянство України» і подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, зобов`язані подати документ про припинення іноземного громадянства до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні», введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, якщо строк виконання поданого зобов`язання сплив. Відтак, позивач вважає, що станом на момент прийняття оскаржуваного рішення вона мала виконати зобов`язання про припинення іноземного громадянства протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні. А тому, з 25.08.2024р., орган ДМС не може приймати рішення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України з підстави невиконання зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства щодо визначеної законом категорії громадян.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2025р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем, 01.04.2025р. через систему «Електронний Суд» подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову заперечує у повному обсязі, з підстав того, що 07.10.2021р., відповідачем прийнято рішення про поновлення громадянства України позивачу, відповідно до статті 10 Закону України «Про громадянство України». Разом із заявою від 16.03.2021р. про поновлення громадянства України, позивачем подано зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства України та припинити громадянство (підданство) російської федерації. Враховуючи викладене, позивачу необхідно було надати документ про припинення громадянства до 07.10.2023р., однак у визначений термін документів про припинення позивачем громадянства рф, не надано, що і стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення. Крім того, відповідач зазначає, що твердження позивача про обов`язок перевірки наявності чи відсутності незалежної причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства як передумови прийняття відповідачем рішення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України в порядку статті 21 Закону №2235-ІІІ є надуманими та не ґрунтуються на вимогах закону.

31.03.2025р., через систему «Електронний Суд», представником позивача, подано відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у тому числі з підстав, які визначені у позовній заяві.

16.10.2025р. позивачем подано клопотання про прискорення розгляду справи.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

16.03.2021р. громадянкою російської федерації, ОСОБА_1 подано до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області заяву про поновлення в громадянстві України відповідно до статті 10 Закону України «Про громадянство України». До вказаної заяви заявницею підписано зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство російської федерації і надати до органу, що видав їй тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства російської федерації, виданого уповноваженим на те органом цієї держави.

07.10.2021р. відповідачем прийнято рішення про оформлення заявниці поновлення громадянства України відповідно до статті 10 Закону України «Про громадянство України».

18.01.2022р. оформлено довідку №138/2022 про реєстрацію особи громадянином України на ім`я ОСОБА_1 , яка була надана особою при оформленні тимчасового посвідчення громадянина України.

18.01.2022р. ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області на ім`я ОСОБА_1 , оформлено тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 строком дії до 07.10.2023р.

29.09.2023р. позивач звернулася із заявою до відповідача в якій просила прийняти від неї декларацію про відмову від іноземного громадянства, а саме: громадянства російської федерації, з підстав неможливості надати документ про припинення громадянства рф.

Листом №М-1877/6/8010-23/8010.4.1/3617-23 від 17.10.2023р. ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області, повідомило заявницю про те, що законодавством передбачено що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Оскільки, заявницею не подано документ про припинення громадянства російської федерації то і прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства не має на те підстав.

З урахуванням наведеного, Дарницьким відділом ЦМУ ДМС, підготовлено подання від 20.12.2024р. про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, на підставі якого, 23.12.2024р. ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про скасування рішення від 07.10.2021р. про оформлення набуття позивачем громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 10 Закону України «Про громадянство України», у зв`язку з тим, що позивачем не виконано подане нею зобов`язання припинити громадянство російської федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України.

Вважаючи дане рішення протиправним, представник позивача звернулася до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ (далі по тексту - Закон №2235-ІІІ).

Відповідно до визначень, які містить частина 1 статті 1 Закону №2235-ІІІ, громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Іноземець в разі набуття громадянства України зобов`язаний припинити іноземне громадянство подавши письмову заяву та протягом двох років повинен надати документ про припинення громадянства іншої держави.

У разі наявності у іноземця незалежних від нього причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, останній подає декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Згідно з абзацом 12 статті 1 Закону № 2235-ІІІ, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що у разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав до органу, який видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Відповідно до статті 10 Закону № Закону №2235-ІІІ, особа, яка припинила громадянство України, є особою без громадянства і подала заяву про поновлення у громадянстві України, реєструється громадянином України незалежно від того, проживає вона постійно в Україні чи за кордоном, за відсутності обставин, передбачених частиною шостою статті 9 цього Закону.

Особа, яка після припинення громадянства України набула іноземне громадянство (підданство) або іноземні громадянства (підданства), повернулася в Україну на постійне проживання і подала заяву про поновлення у громадянстві України та зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), реєструється громадянином України.

Іноземець, який перебуває у громадянстві (підданстві) кількох держав, подає зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинен подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України. Іноземець, який має усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від нього причин не може отримати його, подає декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від громадян (підданих) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Для поновлення у громадянстві України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) подається:

1) іноземцем, який є громадянином держави, з якою Україна уклала міжнародний договір, що передбачає припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства України, - заява про зміну громадянства;

2) особами, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні, - декларація про відмову особи, яку визнано біженцем або якій надано притулок в Україні, від іноземного громадянства;

3) іноземцем, який в установленому законодавством України порядку проходить (проходив) військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, - декларація про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України;

4) іноземцем, який в установленому законодавством України порядку проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України та нагороджений державною нагородою України, - декларація про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України та нагороджена державною нагородою України;

5) іноземцем, який є громадянином держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, і зазнав у країні своєї громадянської належності переслідувань, - декларація про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, разом із документом, що підтверджує переслідування.

Особа може бути поновлена у громадянстві України у разі втрати громадянства України або скасування рішення про оформлення набуття громадянства України з підстав невиконання поданого зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) за наявності документально підтверджених поважних причин для невиконання такого зобов`язання. Повторне поновлення у громадянстві України з таких причин не допускається.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні.

Статтею 21 Закону №2235-ІІІ, визначено, що рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7,8, 10-13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.

Не може бути скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України стосовно особи, яка на момент прийняття такого рішення була неповнолітньою, недієздатною, крім випадків подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Тобто, частина 1 вказаної статті містить норму, якою прямо передбачено, що підставою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України є, окрім іншого, факт невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.

Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №215).

Вказаний Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до пункту 88 Порядку №215, для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону територіальними органами Державної міграційної служби України, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи:

а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України;

б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка територіального органу Державної міграційної служби України, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація територіального органу Державної міграційної служби України про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону.

Разом з тим, 20.08.2024 Верховною Радою України прийнято Закон № 3897-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України, щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканості України» (далі по тексту - Закон № 3897-ІХ).

Водночас, пунктом 5 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3897-IX передбачено, що громадяни російської федерації та громадяни Республіки Білорусь (крім осіб, зазначених у пункті 3 цього розділу), які в період з 24 лютого 2020 року набули громадянство України відповідно до Закону України «Про громадянство України» і подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, зобов`язані подати документ про припинення іноземного громадянства до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, якщо строк виконання поданого зобов`язання сплив.

Відтак, з огляду на вказані зміни у чинному законодавстві України, суд зазначає, що не завершення позивачем протягом двох років процедури припинення іноземного громадянства Російської Федерації не є підставою вважати, що позивач не є громадянином України, зазначені зміни надають позивачу встановлений законом пролонгований строк для припинення громадянства рф.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, останнє прийнято 23.12.2024р., тобто в період, коли вже набули чинності зміни визначені Законом № 3897-ІХ.

Крім того, позивач набула громадянства України, 07.10.2021р., тобто в період, який визначений пунктом 5 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3897-IX.

Суд зазначає, що не надає правову оцінку підставам, щодо правомірності поданої декларації та відмови у її прийняті, оскільки дані обставини досліджуються судом в рамках іншої адміністративної справи № 320/42238/23.

Однак, суд вбачає, що позивачем у позові зазначено, що рішення про оформлення громадянства України приймалося на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», проте в даному випадку наявна технічна помилка, оскільки рішення прийнято про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до статті 10 Закону України «Про громадянство України».

З огляду на вищезазначене, суд доходить висновку, що оспорюване рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 23.12.2024р. про скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.10.2021р. про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст.10 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 є протиправним та таким, що прийнято не у межах та у спосіб визначений чинний законодавством, а тому підлягає скасуванню.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 968,96 грн. згідно платіжної інструкції від 12.02.2025р. № 9551-7519-9065-5652.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 23.12.2024р. про скасування рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 07.10.2021р. про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст.10 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 .

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області судовий збір у сумі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім грн., 96 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.