Справа № 340/6244/25
Суддя: Т.М. КАРМАЗИНА
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/6244/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до

Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), що полягає у неприйнятті рішення щодо звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) прийняти рішення щодо звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо нездійснення звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

В обґрунтування позовних вимог представник посилався на те, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У зв`язку з тим, що на утриманні у ОСОБА_1 перебуває троє дітей віком до 18 років, позивач має право на звільнення з військової служби. Позивачем до військової частини НОМЕР_1 подано рапорт про звільнення його з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та до рапортів додано відповідні документи, на підтвердження того, що у нього на утриманні троє дітей. Натомість, йому відмовлено у звільненні з військової служби. Позивач вважає таку відмову протиправною та просить зобов`язати військову частину звільнити його з військової служби.

Ухвалою судді від 29.09.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с.88-89).

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву згідно якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити (а.с.94-100). У відзиві на позовну заяву зазначено, що військовою частиною НОМЕР_1 дійсно засобами ІНФОРМАЦІЯ_2 (програмно-апаратний комплекс обміну документів в електронній формі) отримано з відповідними супровідними листами від ІНФОРМАЦІЯ_3 - електронні зображення, зміст яких (зміст зображень) можна сприйняти як спробу подання рапорту від імені особи, яка позначила себе як військовослужбовець ОСОБА_1 (з вказівкою і інших нібито ідентифікуючих даних ОСОБА_1 РНКОКПП, адреса, тощо) (та з зображенням підпису в рапорті) на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 . А саме, було отримано зображення наступних рапортів і документів: 29.03.2025 отримано зображення супровідного листа від РТЦК, зображення рапорту від 26.03.2025, зображення документів, які зазначено як додатки до рапорту; 05.07.2025 отримано зображення супровідного листа від РТЦК, зображення рапорту від 23.06.2025, без додатків (і без зазначення про наявність додатків в самому рапорті); 28.07.2025 отримано зображення супровідного листа від РТЦК, зображення рапорту від 11.07.2025, без додатків (і без зазначення про наявність додатків в самому рапорті). Зазначає, що на файли зображень (включаючи зображення рапорту) не було накладено електронний підпис особи, позначеної в змісті в зображенні як заявник рапорту. А зображення документів, які додані як додатки згідно змісту зображення рапорту є саме зображеннями паперових документів, і не є саме електронними документами. Згідно супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріали, зображення яких направлялись в військову частину НОМЕР_1 , як рапорт від 26.03.2025 в свою чергу було отримано ІНФОРМАЦІЯ_4 саме поштовим листом (очевидно паперовим), тобто не було надано безпосередньо ідентифікованою фізичною особою в ІНФОРМАЦІЯ_4 . У відповідь на сприйняття змісту зазначених отриманих від ІНФОРМАЦІЯ_3 електронних файлів зображень як спроби подати рапорт особою яка в інформації в зображенні вказана як заявник рапорту ОСОБА_1 відправнику зазначених файлів ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) Військовою частиною НОМЕР_1 було направлено засобами СЕДО - відповіді на рапорти ОСОБА_1 . У відповідь на рапорт від 26.03.2025 - 30.03.2025 направлено відповідь вих.№ 3717 від 30.03.2025 з відповідним супровідним листом ІНФОРМАЦІЯ_5 №1886/3059 від 30.03.2025. У відповідь на рапорт від 23.06.2025 (отриманий 05.07.25) - 07.07.25 повторно направлено відповідь вих.№ 3717 від 30.03.2025 з відповідним супровідним листом ІНФОРМАЦІЯ_5 вих№1886/5634 від 07.07.2025. У відповідь на рапорт від 11.07.2025 (отриманий 28.07.2025) - 06.08.25 повторно направлено відповідь вих.№ 3717 від 30.03.2025, з супровідним листом для ОСОБА_1 вих№6968 від 31.07.25 з відповідним супровідним листом ІНФОРМАЦІЯ_5 вих№1886/6574 від 06.08.2025. Зазначає, що подання рапорту по команді означає подання його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Вказує, що позивач на даний момент перебуває в розпорядженні командира військової частини, не займає конкретну посаду, а отже не має конкретного безпосереднього командира до якого слід звернутись. Для можливості подати рапорт про звільнення по команді йому необхідно прибути у військову частину, зайняти конкретну посаду, знов мати свого безпосереднього командира і звернутись до свого безпосереднього командира. Отже, на думку представника відповідача, пакет матеріалів направлений Позивачем в РТЦК для військової частини НОМЕР_1 даний пакет матеріалів не є рапортом військовослужбовця про звільнення, оскільки не є взагалі рапортом поданим по команді саме до командира позивача, якого на даний момент у Позивача і немає. Представник відповідача також зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду із даним позовом.

Щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду із даним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині 2 статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини 1 і 2 статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем було подано три рапорти про звільнення його з військової служби.

Останній рапорт про звільнення позивача з військової служби датований 11 липня 2025 року.

Згідно супровідного листа від 31 липня 2025 року позивачу надіслано відповідь на рапорт від 11 липня 2025 року.

Проте, доказів того, коли саме позивач отримав відповідь на рапорт від 11 липня 2025 року, суду не надано.

Із даним позовом позивач через свого представника звернувся 11 вересня 2025 року.

Враховуючи наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд доходить висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із даним позовом.

Дослідивши письмові докази у справі судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2023 року ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.102).

Позивачем, через ІНФОРМАЦІЯ_6 подано до командира військової частини НОМЕР_1 рапорт від 26.03.2025 року про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами (а.с.103зв. - 105).

До рапорту про звільнення від 26.03.2025 року позивачем додано в копіях: паспорт ОСОБА_1 ; РНОКПП ОСОБА_1 ; витяг про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ; свідоцтво про шлюб; посвідчення багатодітної сім`ї; довідку про відсутність заборгованості; три свідоцтва про народження; витяги про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.105зв. - 114).

Згідно супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_7 від 29.03.2025 року рапорт про звільнення ОСОБА_1 з додатками передано засобами "СЕДО" командиру військової частини НОМЕР_1 (а.с.103).

Командиром військової частини НОМЕР_1 надано відповідь від 30.03.2025 року №3717, у якій зазначено, що вирішення питання про звільнення позивача з військової служби можливе виключно після його повернення до військової частини та надання нотаріально завірених копій документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби. (а.с.115зв. - 116).

Позивачем, через ІНФОРМАЦІЯ_6 подано до командира військової частини НОМЕР_1 рапорт від 23.06.2025 року про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами (а.с.117зв. - 119).

Згідно супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_7 від 05.07.2025 року рапорт про звільнення ОСОБА_1 передано засобами "СЕДО" командиру військової частини НОМЕР_1 (а.с.117).

07.07.2025 року командиром військової частини НОМЕР_1 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_7 засобами " ІНФОРМАЦІЯ_2 " повторно надіслано відповідь від 30.03.2025 року (а.с.120 - 121).

Позивачем, через ІНФОРМАЦІЯ_6 подано до командира військової частини НОМЕР_1 рапорт від 11.07.2025 року про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами (а.с.123зв. - 126).

Згідно супровідного листа ІНФОРМАЦІЯ_7 від 28.07.2025 року рапорт про звільнення ОСОБА_1 передано засобами "СЕДО" командиру військової частини НОМЕР_1 (а.с.123).

ТВО командира військової частини НОМЕР_1 надано відповідь від 31.07.2025 року (а.с.127 зв.), у якій зазначено, що питання про звільнення позивача з військової служби знаходиться на розгляді Кіровоградського окружного адміністративного суду. До відповіді також додано лист командира військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2025 року (а.с.128).

Позивач вважає, що відповідачем допущено бездіяльність стосовно не звільнення його з військової служби, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про оборону України від 6 грудня 1991 року №1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, було введено воєнний стан. Строк дії Указу в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України та діє на даний час.

Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України від 12 травня 2015 року № 389-VIII.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 Про загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

З огляду на введення в Україні військового стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.

Відповідно до підпункту г п.2 ч.4 цієї статті, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Так, пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (абзац 4).

Отже, необхідною умовою звільнення позивача з військової служби є наявність на утриманні 3 і більше дітей у віці до 18 років та відсутність заборгованості по сплаті аліментів.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до абз.2 п.12 Розділу І Положення №1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з пп.2 п.225 Розділу ХІІ Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до п.233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Таким чином, законодавець передбачив механізм реалізації відповідного права шляхом подання військовослужбовцем рапорту на звільнення зі служби з відповідних підстав.

Суд звертає увагу, що подання рапорту по команді означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення військовослужбовця зі служби.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2023 року ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.102).

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що рапорт про звільнення позивачем подано безпосередньому керівнику - командиру військової частини НОМЕР_1 .

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170).

Пунктами 12.1, 12.9, 12.11 розділу ХІІ Інструкції №170 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, у таких випадках звільнення, зокрема за підставами, передбаченими пунктами «б», «в», «д», «є» частини третьої, підпунктами «г», «е», «є» пункту 1, підпунктами «б», «г», «д», «е» пункту 2 частини четвертої, підпунктами «а»-«в», «ґ», «к», «р» пункту 1, підпунктами «а»-«в», «ґ», «й», «к», «п», «р» пункту 2, підпунктами «а», «б», «г», «д» пункту 3 частини п`ятої, підпунктами «а»-«в», «ґ», «й» пункту 1, підпунктами «а», «б», «г», «і», «й» пункту 2, підпунктами «а», «б», «г», «ґ» пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якщо звільнення відбувається за бажанням військовослужбовця.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Підпунктом 13 пункту 5 Додатку 19 Інструкції №170 визначено перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, подаються документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану):

копія свідоцтва про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства (материнства) особи;

один з документів: копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або копія рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з одним з батьків, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти, та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину;

довідка про наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів, видану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законодавством.

На підставі розгляду отриманих документів командир ухвалює рішення про звільнення з військової служби або відмову. Посадова особа, яка відповідно до пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України має право видавати накази по особовому складу про звільнення військовослужбовців, видає наказ по особовому складу щодо звільнення особи з військової служби за зазначеною підставою.

Відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, з метою впорядкування та належної організації роботи з рапортами військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, наказом Міністерства оборони від 06.08.2024 № 531 затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерстві оборони України (далі - Порядок №531).

Цей Порядок визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту. (п.1 розділ І Порядку №531)

Пунктом 2 розділу І Порядку №531 передбачено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

Рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. (п.1 розділу ІІ Порядку №531).

Розділом III Порядку №531 визначені особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі.

У паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.

Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку

Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).

Усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.

Забороняється:

1) встановлювати будь-які інші вимоги щодо форми та змісту паперового рапорту, що не передбачені цим Порядком, у тому числі стосовно: подання рапортів з окремих питань виключно написаними власноруч або друкованим способом; недотримання вимог щодо розміру полів, відступів, шрифтів, кольору чорнила чи друку, розміру та якості паперу тощо, які не передбачені цим Порядком; наявності граматичних, синтаксичних чи інших помилок, які не впливають на суть рапорту;

2) відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо;

3) вимагати від військовослужбовця попереднього усного погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень цього Порядку;

4) відмовляти у прийнятті (реєстрації) власноруч написаних рапортів військовослужбовців.

Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.

Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.

У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці ЗСУ, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26. Військовослужбовець, який бажає звільнитися з військової служби, подає по команді рапорт та документи, які підтверджують наявність підстав для звільнення зі служби. Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає його своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Права посадових осіб щодо звільнення з військової служби та видання наказів по особовому складу про звільнення військовослужбовців у період дії воєнного стану наведені у пп.2 п.225 Положення №1153/2008.

Рапорт про звільнення з військової служби подається військовослужбовцем у письмовій формі (паперовій або електронній). Рапорт у паперовій формі може бути направлений засобами поштового зв`язку, а також через територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Подання такого рапорту в усній формі не допускається. Рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби реєструється службою діловодства військової частини і передається для попереднього вивчення до служби персоналу та юридичної служби, які повинні вивчити рапорт та підтвердні документи, оцінити законність підстав для звільнення з військової служби. Рішення по суті рапорту (про задоволення рапорту чи відмову у його задоволенні) приймає посадова особа, визначена пп.2 п.225 Положення №1153/2008, зокрема командир бригади, у військовому званні полковника і вище. Рішення по суті рапорту повинно бути прийняте у строк не більше 14 днів з дня подання рапорту. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою, містити правову підставу та обґрунтування такого рішення. Звільнення військовослужбовця з військової служби здійснюється наказом по особовому складу, а виключення із списків особового складу військової частини - наказом по стройовій частині, який є похідним від наказу по особовому складу. Для підготовки та видання таких наказів установлена відповідна процедура та передбачені відповідні повноваження командирів.

Застосовуючи ці приписи до обставин справи суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи позивачеві було відмовлено у звільнення з військової служби, у зв`язку з тим, що йому необхідно прибути до військової частини та подати нотаріально завірені копії документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби.

Представником відповідача до відзиву подано копію рапорту про звільнення ОСОБА_1 та документів, що до нього додавались.

При їх дослідженні судом встановлено, що на документах міститься штемпель "з оригіналом згідно", дата, прізвище, ім`я та по батькові позивача, а також його підпис.

В даному випадку суд зазначає, що позивачем до рапорту про звільнення було подано належним чином завірені копії документів.

Необхідно також вказати на те, що Інструкцією №170 не передбачено, що копії документів, які підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби повинні бути нотаріально завірені.

Отже, на підтвердження наявності підстав для звільнення з військової служби позивачем до рапорту подано копію свідоцтва про шлюб, копію посвідчення багатодітної сім`ї, копію довідки про відсутність на примусовому виконанні виконавчих документів, копії трьох свідоцтв про народження та копії чотирьох витягів з реєстру територіальних громад.

Водночас, норми пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII передбачають, що під час дії воєнного стану право військовослужбовців на звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що рішення відповідача про відмову позивачу у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби з підстав ненадання нотаріально завірених копій документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби, не ґрунтується на нормах чинного законодавства, позаяк командиру при розгляді рапорту позивача належало встановити факт перебування на утриманні позивача трьох і більше дітей віком до 18 років.

В контексті зазначеного, суд зауважує, що наданими суду доказами підтверджено факт, що у ОСОБА_1 на утриманні перебуває троє дітей віком до 18 років.

З наведеного слідує, що право позивача на звільнення з військової служби у зв`язку із перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років кореспондується із обов`язком відповідача звільнити останнього з військової служби за вказаною підставою за наявності документів, які підтверджують це право.

Судом встановлено, що позивачем разом з рапортом було подано всі необхідні документи, які підтверджують його право на звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Отже, станом на дату подання рапорту позивач беззаперечно мав право на звільнення з військової служби за вказаною у рапорті підставою.

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Отже, позивачем дотримано законодавчо визначену процедуру подання рапорту та доданих до нього документів.

Суд зазначає, що отримання рапорту з доданими документами не звільняє відповідача, як суб`єкта до повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття рішення за наслідком розгляду рапорту про звільнення його з військової служби або мотивовану відмову в такому.

Таким чином, у даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у звільненні його з військової служби. При цьому, суд зазначає, що з огляду на вимоги ч.2 ст.9 КАС України, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправними дії командира військової частини щодо відмови у звільненні позивача з військової служби на підставі пп.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) визначені п.3 ч.12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII.

Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо звільнення та звільнити ОСОБА_1 з військової служби, суд зазначає таке.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Разом з тим, оскільки позивачем вчинені усі дії та дотримано умови, визначені законом, щодо прийняття суб`єктом владних повноважень позитивного рішення за його рапортом від 26.03.2025, суд з огляду на норми ч.4 ст.245 КАС України, доходить висновку що способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача прийняти рішення по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби відповідно пп.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII (через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) визначені п.3 ч.12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Судові витрати сторонами не понесені.

Керуючись ст.ст.139, 243-246, 255, 292-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби відповідно пп.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII через сімейні обставини або з інших поважних причин (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), визначені п.3 ч.12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII.

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА