Справа № 440/14170/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 р. Справа № 440/14170/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, м. Полтава, повний текст складено 02.09.25 по справі № 440/14170/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач, пенсійний орган), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови позивачу у зарахуванні до трудового/страхового стажу роботи за Списком № 1, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, за період з 19.08.1996 по 01.01.1999, 05.05.2000 по 17.11.2000, 08.02.2005 по 10.02.2005, 01.03.2011 по 31.03.2011, 22.04.2012 по 31.05.2012, 01.09.2012 по 23.03.2017 при призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати позивачу до трудового/страхового стажу роботи за Списком № 1, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, період з 19.08.1996 по 01.01.1999, 05.05.2000 по 17.11.2000, 08.02.2005 по 10.02.2005, 01.03.2011 по 31.03.2011, 22.04.2012 по 31.05.2012, 01.09.2012 по 23.03.2017 та зробити перерахунок пенсії з часу призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог послався на безпідставність неврахування пенсійним органом при призначенні позивачу пенсії за віком до трудового/страхового стажу роботи за Списком № 1, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періодів трудової діяльності з 19.08.1996 по 01.01.1999, з 05.05.2000 по 17.11.2000, 08.02.2005 по 10.02.2005, з 01.03.2011 по 31.03.2011, з 22.04.2012 по 31.05.2012, з 01.09.2012 по 23.03.2017, оскільки такі періоди у повному обсязі підтверджуються трудовою книжкою позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії із розрахунку 80 % заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 по справі № 440/14170/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд.34, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 19.08.1996 по 31.03.2000, з 05.05.2000 по 17.11.2000, з 08.02.2005 по 10.10.2005, з 01.08.2010 по 25.04.2011, з 26.04.2011 по 29.12.2011, з 30.12.2011 по 31.03.2013, з 01.04.2013 по 23.03.2017.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 08.04.2024, зарахувавши ОСОБА_1 до страхового стажу роботи за Списком № 1, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, період з 19.08.1996 по 31.03.2000, з 05.05.2000 по 17.11.2000, з 08.02.2005 по 10.10.2005, з 01.08.2010 по 25.04.2011, з 26.04.2011 по 29.12.2011, з 30.12.2011 по 31.03.2013,з 01.04.2013 по 23.03.2017, з урахуванням висновків суду.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 року по справі № 440/14170/24 та прийняти нове рішення, відмовивши позивачу в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про відсутність у діях пенсійного органу ознак протиправності, оскільки пільговий стаж позивача обчислено на підставі трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.05.1995 та за даними системи персоніфікованого обліку, де зазначені відомості по спеціальному стажу та накази на проведену атестацію робочих місць. Зважаючи на викладене, наполягав, що Головне управління діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.04.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 63 позивачу з 08.04.2024 призначено пенсію за віком на пільгових умовах (за Списком №1).

15.05.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про перерахунок пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у листі від 12.06.2024 №23988-27656/Б-03/8-2800/24 вказало, що пільговий стаж позивача визначався за даними реєстру застрахованих осіб відповідно до інформації про спеціальний стаж, оскільки уточнюючі довідки про пільговий характер роботи відповідно до додатку 5 до Порядку № 637 не надано. З огляду на відсутність стажу на роботах, визначених Законом № 345 (15 років), зроблено висновок, що підстав для обчислення пенсії позивача у розмірі, встановленому для шахтарів - 80 відсотків, не має.

Не погодившись із вищевказаними діями пенсійного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та протиправності дій відповідача, які полягають у відмові в зарахуванні позивачу до пільгового стажу роботи періодів роботи з 19.08.1996 по 31.03.2000, з 05.05.2000 по 17.11.2000, з 08.02.2005 по 10.10.2005, з 01.08.2010 по 25.04.2011, з 26.04.2011 по 29.12.2011, з 30.12.2011 по 31.03.2013, з 01.04.2013 по 23.03.2017, оскільки записами трудової книжки ОСОБА_1 у повному обсязі підтверджено всі спірні періоди трудової діяльності.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 08.04.2024 (дата призначення пенсії), зарахувавши ОСОБА_1 до страхового стажу роботи за Списком №1, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, період з 19.08.1996 по 31.03.2000, з 05.05.2000 по 17.11.2000, з 08.02.2005 по 10.10.2005, з 01.08.2010 по 25.04.2011, з 26.04.2011 по 29.12.2011, з 30.12.2011 по 31.03.2013, з 01.04.2013 по 23.03.2017, з урахуванням висновків суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на належне отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-ІV.

Згідно із статтею 1 Закону № 1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Підвищення престижності шахтарської праці, надання додаткових гарантій у виплаті та підвищенні заробітної плати і розв`язанні соціально-побутових проблем шахтарів визначає Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 2 вересня 2008 року № 345-VI (далі по тексту Закон № 345-VI).

Статтею 1 Закону № 345-VI визначено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Відповідно до статті 8 Закону № 345-VI мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків їх заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Схожі за змістом приписи містяться у абзаці 3 частини 1 статті 28 Закону № 1058-ІV відповідно до якого, мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Аналіз норм статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування свідчить про те, що мінімальний розмір пенсії обрахований з розрахунку 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах, зокрема, не менш як 15 років для чоловіків, за списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування порядку відповідної пенсії за віком така пенсія буде менша ніж 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря або три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 травня 2025 року по справі № 360/367/24.

Колегією суддів встановлено, що позивач звернувся до ГУ ПФУ у Полтавській області із заявою про перерахунок пенсії у відповідності до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з розрахунку 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. При цьому, окрім трудової книжки було надано уточнюючу довідку ТОВ від 16.05.2026 № 16, за змістом якої ОСОБА_1 працює у ВП "Шахтоуправління Ровеньківське" ТОВ "ДТЕК РОВЕНЬКИАНТРАЦИТ" з 30.12.2011 по теперішній час на посаді майстра гірничого з повним робочим днем під землею на дільниці конвеєрного транспорту № 6 шахти імені Космонавтів.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , пенсійний орган виходив із відсутності у позивача станом на момент звернення стажу на підземних роботах, не менш як 15 років за списком №1, оскільки уточнюючі довідки, які б підтверджували характер роботи надано не було.

Колегія суддів не погоджується з такими твердженнями пенсійного органу, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами необхідне лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Колегія суддів наголошує, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі № 171/843/17.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу наведеної норми слідує, що виключно у випадку, коли у трудовій книжці взагалі відсутні відомості про період роботи, що дає право на призначення пенсії, надаються довідки із зазначенням відповідних відомостей.

Дослідивши наявну у матеріалах справи трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач, зокрема:

- з 19.08.1996 по 31.03.2000 працював гірничим майстром підземним на шахті №81 Київська;

- з 05.05.2000 по 17.11.2000 працював слюсарем слюсарем механоскладальних робіт 3 розряду на ділянку з ремонту устаткування на Ремонтно-механічному заводі ГХК "Ровенькиантрацит";

- з 08.02.2005 по 10.10.2005 працював гірником 2 розряду підземним на шахті №81 Київська;

- з 01.08.2010 по 25.04.2011 працював виконуючим обов`язки гірничого майстра підземним на шахті №81 Київська;

- з 26.04.2011 по 29.12.2011 працював гірничим майстром підземним на шахті №81 Київська;

- з 30.12.2011 по 31.03.2013 працював гірничим майстром на ВАТ "ДТЕК Ровенькиатрацит";

- з 01.04.2013 по 23.03.2017 працював гірничим майстром на відокремленому підрозділі "Шахтоуправління Ровеньківське" ВАТ "ДТЕК Ровенькиатрацит".

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки від 16.05.2016 № 19, ОСОБА_1 працює у ВП "Шахтоуправління Ровеньківське" ТОВ "ДТЕК РОВЕНЬКИАНТРАЦИТ" з 30.12.2011 по теперішній час на посаді майстра гірничого з повним робочим днем під землею на дільниці конвеєрного транспорту № 6 шахти імені Космонавтів.

Стаж роботи у вугільній промисловості на видобувних роботах з повним робочим днем під землею на 16.05.2016 складає 19 років 1 місяць 24 дня.

Вказана довідка засвідчена підписом директора підприємства, начальника ВАП та провідного фахівця ВАП, а також скріплена круглою печаткою.

Колегією суддів встановлено, що вказана довідка надавалася пенсійному органу разом з заявою від 14.05.2024 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , однак була залишена поза увагою із вказівкою про її не надання, що не може вважатися правомірним.

Верховний Суд у постановах від 21.11.2018 у справі № 750/11115/16-а, від 31.03.2020 у справі № 446/656/17 та у справі № 127/16245/17, дійшов висновку про те, що однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи. Вимога щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21.08.1992 та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.

Перелік робіт та професій, зайнятість на яких протягом 25 років дає право на призначення пенсії незалежно від віку, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202 "Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років".

Розділом 1 Підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт цього Списку передбачено, що правом на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії терміном не менше 25 років, користуються усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджувальних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

Таким чином, колегія суддів констатує, що трудовою книжкою позивача у повному обсязі підтверджується трудова діяльність ОСОБА_1 на підземних роботах у шахті гірничим майстром, що передбачено Списком № 1.

Колегія суддів зазначає, що відсутність у даних реєстру застрахованих осіб даних про пільговий стаж позивача на посаді шахтаря (15 років) не є достатньою підставою для відмови у перерахунку пенсії, з огляду на відомості трудової книжки, яка містить відповідну інформацію, достатню для підтвердження необхідного для перерахунку розміру пенсії, та уточнюючу довідку про наявність у ОСОБА_1 стажу 19 років.

Крім того, колегія суддів зазначає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при перерахунку позивачу пенсії.

Так, відповідно до пункту 4.2 розділу 4 Порядку 22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема:

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.02.2020 у справі № 291/99/17, від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17, від 03 червня 2021 року у справі № 127/8001/17.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що будь-яких застережень з приводу оформлення трудової книжки позивача відповідачем не висловлювалось, а уточнюючою довідкою від 16.05.2016 № 19 підтверджено, як характер трудової діяльності, так і стаж роботи ОСОБА_1 у вугільній промисловості на видобувних роботах з повним робочим днем під землею, який станом на 16.05.2016 складає 19 років 1 місяць 24 дня, колегія суддів вважає підтвердженим пільговий стаж позивача за Списком № 1 за період: з 19.08.1996 по 31.03.2000, з 05.05.2000 по 17.11.2000, з 08.02.2005 по 10.10.2005, з 01.08.2010 по 25.04.2011, з 26.04.2011 по 29.12.2011, з 30.12.2011 по 31.03.2013, з 01.04.2013 по 23.03.2017, у зв`язку із чим погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність у ГУ ПФУ у Полтавській області правових підстав для його неврахування до пільгового стажу позивача.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 08.04.2024, зарахувавши ОСОБА_1 до страхового стажу роботи за Списком №1, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, період з 19.08.1996 по 31.03.2000, з 05.05.2000 по 17.11.2000, з 08.02.2005 по 10.10.2005, з 01.08.2010 по 25.04.2011, з 26.04.2011 по 29.12.2011, з 30.12.2011 по 31.03.2013,з 01.04.2013 по 23.03.2017, з урахуванням висновків суду.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керуєтьсяст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з пунктом 1 частини 1статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 по справі № 440/14170/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій