Справа № 320/42988/24
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

23 грудня 2025 року м. Київ Справа № 320/42988/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Жук Р.В., розглянувши матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Головного сервісного центру МВС України

про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного сервісного центру МВС України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Начальника ТСЦ 8047 Олександра Горбоноса про відмову у наданні послуги з перереєстрації транспортного засобу ОСОБА_1 згідно талону електронної черги № 139 дата 09 липня 2024 року час 11:56 на ТЗ номерний знак якого вказаний в талоні електронної черги НОМЕР_1 ;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 50 000,00 грн (п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправним рішенням посадової особи Головного сервісного центру МВС України та судові витрати.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги, позивач у своїй позовній заяві послався на те, що 06 липня 2024 року на сайті Головного сервісного центру МВС України в Системі електронного запису (електронна черга) ним здійснено реєстрацію для отримання адміністративної послуги (Реєстраційні дії з транспортними засобами) в Територіальному сервісному центрі № 8047 розташованому за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вулиця Велика Кільцева, 110-А.

Оскільки позивач проживає в Деснянському районі міста Києва, як він зазначає у позовній заяві, йому довелось їхати через все місто, адже в інших ТСЦ вільних талонів не було.

За результатом реєстрації в електронному кабінеті позивачем отримано Талон № 139 з датою та часом надання послуги: 09 липня 2024 року об 11-56 годині. Перереєстрації підлягав автомобіль BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 , належний позивачу та його дружині на праві спільної сумісної власності, адже був придбаний в період шлюбу, зареєстрований на дружину - ОСОБА_2 , що, як зазначає позивач, не позбавляє його статусу спільної сумісної власності.

Крім того, у позовній заяві вказано, що у дружини був відсутній електронний цифровий підпис, тому вона не могла самостійно отримати вказаний талон в електронній черзі, саме через це отримав цей талон позивач самостійно за її згодою.

Прибувши 09 липня 2024 року з дружиною в ТСЦ № 8047 за півгодини до призначеного часу, позивач та його дружина змушені були ще півтори години очікувати на прийом спеціаліста в приміщенні, де було більше 35 градусів жари, адже кондиціонери не працювали і викликано їх було до спеціаліста лише приблизно о 13-00 годині. Весь цей час позивач з дружиною, як вказано у позовній заяві, відчували істотний дискомфорт, пов`язаний з невчасністю прийому громадян.

Натомість спеціаліст відмовився надавати позивачу та його дружині послугу з перереєстрації транспортного засобу з причини, що талончик оформив позивач, а не його дружина. Письмово оформити вказану вимогу спеціаліст також відмовився. Через тривалі сперечання та неодноразові звернення до керівника ТСЦ 8047, позивачу надали письмову відмову, яку він отримав ще десь через годину сварок та вимог.

Підставою відмови було те, що транспортний засіб, щодо якого необхідно було вчинити реєстраційні дії, зареєстрований не за позивачем, а за його дружиною, а ОСОБА_3 оформлював позивач від себе. Надання Свідоцтва про реєстрацію шлюбу не переконало а ні спеціаліста, а ні начальника ТСЦ № 8047 все ж надати позивачу замовлену ним послугу, адже вказаний автомобіль він хотів переоформити на себе. До того ж і в Талончику не було вказано особу яка його отримала, а був вказаний лише державний номерний знак, який відповідав дійсності та наявним у нас документам.

Посилаючись на положення Закону України «Про адміністративні послуги», позивач вважає рішення посадової особи відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а також зазначає, що протиправною відмовою у наданні йому адміністративних послуг, йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 50 000,00 грн та просить стягнути з Державного бюджету України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та останньому надано строк на усунення недоліків позовної заяви, зокрема, шляхом подання до суду документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Через систему «Електронний Суд» позивачем подано заяву про усунення недоліків, в якій останній, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц, вважає, що в даному випадку, він як споживач, звільнений від сплати судового збору.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та продовжено останньому процесуальний строк, встановлений ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року, для усунення недоліків позовної заяви, зокрема, для надання документу про сплату судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Через систему «Електронний Суд» позивачем подано заяву про усунення недоліків, в якій з-поміж іншого позивач вказує, що, на його переконання, він звільнений від сплати судового збору, як споживача адміністративної послуги, у зв`язку з чим просив звільнити його від такої сплати.

Розглянувши вказану заяву позивача про усунення недоліків, вважаю за доцільне зазначити таке.

У частині першій статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вже зазначалось, позивач вважає, що він звільнений від сплати судового збору, як споживач адміністративних послуг, посилаючись при цьому на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, з такою позицією позивача неможливо погодитись, з огляду на таке.

Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Наведене свідчить, що у справах про порушення прав споживачів, відповідачем повинен виступати виробник і продавець товарів, виконавець робіт і надавач послуг різних форм власності, що дає змогу регулювати спірні правовідносини положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», і відповідно розповсюдження положень цього Закону на позивачів у справах щодо порушення їх прав.

Проте, посадова особа Головного сервісного центру МВС України не є ані виробником, ані продавцем товарів, ані виконавцем робіт або надавачем послуг у спірних правовідносинах, позаяк виступає суб`єктом владних повноважень, яким порушено права позивача при здійсненні ним владних управлінських функцій, що є предметом регулювання судами адміністративної юрисдикції.

Слід наголосити на тому, що суб`єктний склад та характер спірних правовідносин свідчить про неможливість застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» в даному випадку, оскільки положення Кодексу адміністративного судочинства України не дають змоги регулювати спір в контексті порушення прав позивача з боку виробника і продавця товарів, виконавця робіт і надавача послуг.

Таким чином, посилання позивача, як на підставу звільнення від сплати судового збору, на положення Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, інших підстав для звільнення позивача від сплати судового збору останнім не надано.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи, що позивачем не усунено недоліки, зазначені в ухвалі суду, зокрема, не сплачено судовий збір, як і не надано доказів, які б підтверджували його звільнення від такої сплати, доходжу висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

Суд вважає за необхідним зазначити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частина 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись пунктом 1 частини четвертої статті 169, статтями 241-243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд,

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву повернути позивачу.

2. Копію ухвали разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати позивачу.

Ухвала у справі набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

.

Суддя Жук Р.В.