Справа № 320/10394/25
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року 320/10394/25

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого - судді Діски А.Б., суддів: Жукової Є.О., Кочанової П. В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа Міністерство у справах ветеранів України про визнання протиправними та скасування змін до постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, третя особа - Міністерство у справах ветеранів України, в якому просить суд:

1. Визнати протиправними та нечинними зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 214 і від 18 квітня 2018 р. № 280» від 13.12.2024 №1416 та постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 р. № 280» від 30.05.2024 № 614 до Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 № 280:

- до пункту 1 (доповнення словами: «, і які звернулися за призначенням грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення у місячний строк після взяття на квартирний облік»; заміна словами і цифрами: «відповідно до законодавства станом на 1 червня 2024 р. за категоріями, встановленими цим пунктом (далі - квартирний облік), обліковані як внутрішньо переміщені особи вперше до 24 лютого 2022 р. і на час призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб та інформацію про яких включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (далі - база даних)»;

- до пункту 4 (доповнення словами: «, та звернулися за призначенням грошової компенсації у місячний строк після взяття на квартирний облік»; викладення пункту в такій редакції: «4. Субвенція спрямовується на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення (далі - грошова компенсація), що відповідають установленим вимогам законодавства для забезпечення громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у прийнятих в експлуатацію житлових будинках шляхом призначення та виплати грошової компенсації внутрішньо переміщеним особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні до 1 червня 2018 р. заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів у період їх здійснення, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та які потребують поліпшення житлових умов, перебувають на квартирному обліку станом на 1 червня 2024 р., обліковані як внутрішньо переміщені особи вперше до 24 лютого 2022 р. і на час призначення грошової компенсації перебувають на обліку в базі даних»).

2. Визнати протиправними та нечинними зміни внесені Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 214 і від 18 квітня 2018 р. № 280» від 13.12.2024 № 1416 та Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 р. № 280» від 30.05.2024 № 614 до Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 №280:

- до пункту 1 (заміна на слова: «на час призначення грошової компенсації перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб та інформацію про яких включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (далі - база даних), і звернулися за призначенням грошової компенсації у місячний строк після взяття на квартирний облік»; викладення пункту в такій редакції: «1. Цей Порядок визначає умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення (дал - грошова компенсація) для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції забезпеченні перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні до 1 червня 2018 р. заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів у період їх здійснення, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та які потребують поліпшення житлових умов, включені у списки осіб, які станом на 1 червня 2024 р. користуються правом першочергового або позачергового одержання жилих приміщень, за місцем проживання відповідно до законодавства категоріями, встановленими в пункті 2 цього Порядку (далі - квартирний облік), обліковані як внутрішньо переміщені особи вперше до 24 лютого 2022 р. і на час призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб та інформацію про яких включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (далі - база даних).»

- до пункту 2 (доповнення абзацу першого пункту словами: «та звернулися за її призначенням у місячний строк після взяття на квартирний облік»; викладення абзацу першого пункту у такій редакції: «2. Право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають внутрішньо переміщені особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні до 1 червня 2018 р. заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів у період їх здійснення, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - внутрішньо переміщені особи), які перебувають на квартирному обліку станом на 1 червня 2024 р., обліковані як внутрішньо переміщені особи вперше до 24 лютого 2022 р. і на час призначення грошової компенсації перебувають на обліку в базі даних.»;

- до пункту 6 (доповнення абзацу першого пункту словами: «не пізніше ніж у місячний строк після взяття на квартирний облік»;)

- до пункту 13 (доповнення пункту підпунктом такого змісту: «7-1) внутрішньо переміщена особа звернулася за призначенням грошової компенсації понад встановлений абзацом першим пункту 6 цього Порядку строк;»; викладення абзацу дев`ятого пункту в такій редакції: «7) внутрішньо переміщена особа не перебуває на квартирному обліку або перебуває на такому обліку після 1 червня 2024 р.»; доповнення пункту новим абзацом такого змісту: «9-1) внутрішньо переміщена особа вперше облікована в базі даних після 24 лютого 2022 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що прийняття Кабінетом Міністрів України постанови «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 214 і від 18 квітня 2018 р. № 280» від 13.12.2024 № 1416 та постанови «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 р. № 280» від 30.05.2024 № 614, якими передбачено внесення змін до Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 № 280, відбулося всупереч діючому законодавству з огляду на дискримінаційний характер цих постанов, оскільки їх прийняття поділило учасників бойових дій з числа внутрішньо переміщених осіб на декілька категорій, що, у свою чергу, унеможливило отримання грошової компенсації тій категорії, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цінність України, проте не була включена до списків осіб, які користуються правом першочергового або позачергового одержання жилих приміщень за місцем проживання відповідно до законодавства станом на 01.06.2024, а також не звернулася за призначенням грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення у місячний строк після взяття на квартирний облік.

На переконання позивача, до внесення змін зазначеними постановами учасники бойових дій з числа внутрішньо переміщених осіб мали право на отримання компенсації за належні для них жилі приміщення без додаткових умов, визначених цими актами. Натомість після їх ухвалення орган виконавчої влади, діючи всупереч нормам Конституції України та без належного обґрунтування, істотно звузив гарантоване Основним Законом право таких осіб на соціальний захист.

Позивач зауважує, що попередні редакції постанов Кабінету Міністрів України № 214 від 28.03.2018 та № 280 від 18.04.2018 не містили додаткових часових меж чи умов для звернення учасників бойових дій з числа внутрішньо переміщених осіб за отриманням грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення, окрім вимоги їх безпосередньої участі в антитерористичній операції або заходах із забезпечення національної безпеки та оборони до 01.06.2018. Унесені постановами № 614 та № 1416 зміни фактично розподілили таких осіб на окремі категорії та суттєво звузили коло тих, хто має право на компенсацію, шляхом запровадження нових обов`язкових умов, зокрема включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання жилих приміщень станом на 01.06.2024, а також наявності даних в Єдиній інформаційній базі внутрішньо переміщених осіб. На думку позивача, такі зміни порушують принцип пропорційності, оскільки негативні наслідки для осіб, які мають право на отримання компенсації, є значно більшими за можливу мету прийняття зазначених актів. Вони необґрунтовано звужують зміст і обсяг конституційно гарантованих прав на соціальний захист, що суперечить пункту 1 частини першої статті 19 Конституції України, яка зобов`язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Автоматизованою системою документообігу суду 03.03.2025 для розгляду адміністративної справи було визначено головуючою суддею Діску А. Б.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 10.03.2025 було визначено склад колегії: головуюча суддя - Діска А. Б., судді - Жукова Є. О., Кочанова П. В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 року відкрито провадження у справі №320/10394/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.04.2025.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

24.03.2025 до суду надійшли пояснення Міністерства у справах ветеранів України, в яких вказує, що законодавством чітко визначено коло громадян, які можуть претендувати на грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення, і таке право належить виключно особам, прямо визначеним законом. Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» передбачав бюджетну програму 1511050, за якою право на компенсацію мають внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни, які отримали відповідний статус саме за участь у проведенні АТО або ООС. Такий підхід ґрунтується на законодавчо закріпленому поділі періодів протидії збройній агресії російської федерації, що зумовлює порядок визначення категорій отримувачів компенсації.

Міністерство у справах ветеранів України звертає увагу, що зміни, внесені до постанови Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 №280, були розроблені та ухвалені Урядом у межах законодавчо визначених повноважень та мають належне правове й фінансове обґрунтування. В умовах воєнного стану держава стикається з істотною обмеженістю бюджетних ресурсів, подальшим зростанням дефіциту та необхідністю концентрації видатків на першочергових потребах сектору безпеки й оборони. Саме тому Міністерство у справах ветеранів України за пропозицією Мінфіну ініціювало фіксацію контингенту отримувачів компенсації та поступовий перехід до єдиних підходів забезпечення житлом, зокрема через іпотечні механізми.

При цьому Міністерство у справах ветеранів України підкреслює, що внесені зміни не звужують прав внутрішньо переміщених осіб, оскільки не позбавляють їх можливості перебувати на квартирному обліку, у тому числі в пільгових чергах, і реалізовувати своє право на житло відповідно до вимог законодавства. Постанови Кабінету Міністрів України № 1416 та № 614 спрямовані на впорядкування та оптимізацію житлових програм, забезпечення стабільності бюджетної системи та підвищення ефективності державної житлової політики щодо ветеранів.

26.03.2025 до суду надійшов відзив Кабінету Міністрів України, якому відповідач висловлює заперечення проти позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість. Відповідач вказує, що державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть установлюватися не лише законами, а й іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Уряду. Відповідно до статей 117, 20, 97 Бюджетного кодексу України та статті 48? Житлового кодексу України, саме Кабінет Міністрів України уповноважений визначати порядок, умови та механізм використання бюджетних коштів, у тому числі надання субвенцій і виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення. Оскаржувані постанови № 1416 та № 614 прийнято в межах цих повноважень, з дотриманням вимог Регламенту Кабінету Міністрів України, за погодженням із заінтересованими органами, проходженням правової та антикорупційної експертизи, консультаціями з громадськістю, а також із підтвердженням їх відповідності Конституції України, законам України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та принципу недискримінації.

Відповідач зазначає, що згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та відповідними порядками, право на грошову компенсацію за програмами 1511050 і 1511060 належить чітко визначеним категоріям внутрішньо переміщених осіб і ветеранів, а особи, взяті на облік як ВПО після 24.02.2022, не відносилися до кола отримувачів компенсації за програмою 1511050, отже, не набули суб`єктивного права, яке могло би бути порушене.

Кабінет Міністрів України наголошує, що відповідно до статті 64 Конституції України та абзацу третього підпункту 2 пункту 22 розділу VI Бюджетного кодексу України в умовах воєнного стану та загальної мобілізації Кабінет Міністрів України має право коригувати порядок застосування й розміри державних соціальних стандартів і гарантій, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевих бюджетів і фондів соціального страхування, з метою забезпечення обороноздатності держави. Повномасштабна збройна агресія російської федерації призвела до зростання дефіциту бюджету, збільшення державного боргу та необхідності концентрації значної частини видатків на секторі безпеки й оборони. Саме в цьому контексті метою постанов № 1416 та № 614 було завершення компенсаційних програм для вже сформованого контингенту одержувачів у 2024 році, забезпечення повної виплати призначених компенсацій (зокрема за програмами 1511050 і 1511060), оптимізація використання бюджетних коштів через перерозподіл видатків та подальший перехід до єдиних підходів у сфері житлової політики на умовах іпотечного кредитування. Виокремлення окремої категорії внутрішньо переміщених осіб, облікованих як ВПО до 24.02.2022 та таких, що брали участь в АТО/ООС і потребують поліпшення житлових умов, має легітимну мету посилення їхнього соціального захисту і не є дискримінаційним, що узгоджується з частиною третьою статті 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» та правовими позиціями Верховного Суду.

Відтак, відповідач вважає, що за відсутності в позивача набутого та гарантованого чинним порядком права на отримання грошової компенсації, прийняття оскаржуваних постанов не призвело до звуження змісту й обсягу його існуючих прав, а тому відсутні ознаки порушення права позивача як обов`язкової умови для задоволення позову.

Відповідно до протоколу судового засідання від 21.04.2025 колегія суддів ухвалила закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 23.06.2025.

03.04.2025 до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, зі змісту якої вбачається, що позивач вважає, що посилання Уряду на бюджетні обмеження як на підставу для звуження гарантій ветеранам суперечить Конституції України, правовим позиціям Конституційного Суду України та Верховного Суду. Вказує, що відповідно до статей 17, 46 Конституції України, а також усталеної практики Конституційного Суду України (рішення № 7-рп/2016, № 1-р(ІІ)/2022, № 1-р(ІІ)/2019), ветерани війни та особи, які захищали суверенітет і територіальну цілісність України, мають спеціальний статус і підлягають посиленому, а не звуженому соціальному захисту, незалежно від умов воєнного стану. Так, Конституційний Суд прямо зазначає, що держава не може відмовитися від узятих на себе соціальних зобов`язань щодо військовослужбовців і ветеранів, «без рівноцінної заміни чи компенсації та безвідносно до її фінансових можливостей». Метою законодавчого регулювання у цій сфері, на думку позивача, є забезпечення повноцінного й ефективного соціального захисту ветеранів, адаптації до мирного життя, підтримки їхніх сімей, а також збереження мотивації осіб, які виконують конституційно значущі функції оборони держави.

Позивач наголошує, що зміна підзаконного акту, яка унеможливлює реалізацію права особи, набутого відповідно до чинного законодавства, прямо впливає на її правове становище та становить порушення права. Саме тому твердження відповідача про відсутність порушеного права позивача, на думку останнього, є необґрунтованим. Прийняття постанов № 1416 та № 614 змінило зміст Порядку № 280 так, що позивач втратив можливість реалізувати право на отримання грошової компенсації, яке існувало для нього до внесення цих змін. Отже, порушення є реальним, індивідуальним і безпосередньо стосується правового становища позивача, а не є абстрактним.

Крім того, позивач зауважує, що відповідно до частини другої статті 95 Конституції України видатки на соціальний захист визначаються виключно законом про Державний бюджет, а не постановами Кабінету Міністрів, тому Уряд не мав повноважень змінювати зміст чи обсяг соціальних гарантій, установлених законом.

Відтак, позивач вважає доводи відповідача хибними, такими, що ґрунтуються на припущеннях і не узгоджуються з конституційними гарантіями, правовими висновками Конституційного Суду України та Верховного Суду, а відтак не можуть бути враховані судом.

У судовому засіданні 23.06.2025 суд, зважаючи на клопотання позивача про розгляд справи без його участі, ухвалив продовжувати розгляд справи без участі позивача. Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд з`ясував позицію сторін щодо можливості продовження розгляду справи в порядку письмового провадження. Зважаючи на думку сторін, колегія суддів ухвалила перейти до розгляду справи за правилами письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , яке видано 22.06.2016 Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області. Посвідчення учасника бойових дій видано позивачу на підставі довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 01.02.2016 №784лк/Мт.

Як вказує позивач, у грудні 2022 року з території Торецької міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області він перемістився до м. Дружківка Краматорського району Донецької області та став на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28.12.2022 №1423-.

Розпорядженням начальника Дружківської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 16.11.2023 №168 «Про прийняття на квартирний облік у виконавчому комітеті Дружківської міської ради для отримання жилої площі за місцем проживання в першочерговому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » позивача було прийнято на квартирний облік у виконавчому комітеті Дружківської міської ради для отримання жилої площі у першочерговому порядку.

13.01.2025 позивач звернувся до Управління соціального населення Дружківської міської ради із заявою про надання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення відповідно до Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 №280 «Питання забезпечення житлом внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цільність України».

Рішенням Комісії щодо розгляду заяв деяких категорій осіб, а також членів їх сімей про виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення при Дружківській міській раді, Дружківській міській військовій адміністрації від 23.01.2025 № 1 у наданні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення позивачу відмовлено відповідно до підпунктів 7-1, 9-1 пункту 13 Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 №280 «Питання забезпечення житлом внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цільність України», а саме у зв`язку з тим, що позивач як внутрішньо переміщена особа звернувся за призначенням грошової компенсації понад встановлений абзацом першим пункту 6 Порядку строк (не пізніше ніж у місячний строк після взяття на квартирний облік) та тим, що позивач як внутрішньо переміщена особа вперше опублікована в базі даних після 24.02.2022.

Механізм надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та які потребують поліпшення житлових умов, включені у списки осіб, які користуються правом першочергового або позачергового одержання жилих приміщень, за місцем проживання відповідно до законодавства станом на 1 червня 2024 р. за категоріями, встановленими цим пунктом (далі - квартирний облік), обліковані як внутрішньо переміщені особи вперше до 24 лютого 2022 р. і на час призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб та інформацію про яких включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (далі - база даних), і які звернулися за призначенням грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення у місячний строк після взяття на квартирний облік визначено Порядком та умовами надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 р. № 280.

Умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення (далі - грошова компенсація) для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні до 1 червня 2018 р. заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів у період їх здійснення, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та які потребують поліпшення житлових умов, включені у списки осіб, які станом на 1 червня 2024 р. користуються правом першочергового або позачергового одержання жилих приміщень, за місцем проживання відповідно до законодавства за категоріями, встановленими в пункті 2 цього Порядку (далі - квартирний облік), обліковані як внутрішньо переміщені особи вперше до 24 лютого 2022 р. і на час призначення грошової компенсації перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб та інформацію про яких включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (далі - база даних), і звернулися за призначенням грошової компенсації у місячний строк після взяття на квартирний облік, визначено Порядком виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 р. № 280.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 214 і від 18 квітня 2018 р. № 280» від 13.12.2024 №1416 та постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 р. № 280» від 30.05.2024 № 614 внесені зміни до Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, зокрема:

- до пункту 1 (доповнення словами: «, і які звернулися за призначенням грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення у місячний строк після взяття на квартирний облік»; заміна словами і цифрами: «відповідно до законодавства станом на 1 червня 2024 р. за категоріями, встановленими цим пунктом (далі - квартирний облік), обліковані як внутрішньо переміщені особи вперше до 24 лютого 2022 р. і на час призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб та інформацію про яких включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (далі - база даних)»;

- до пункту 4 (доповнення словами: «, та звернулися за призначенням грошової компенсації у місячний строк після взяття на квартирний облік»; викладення пункту в такій редакції: «4. Субвенція спрямовується на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення (далі - грошова компенсація), що відповідають установленим вимогам законодавства для забезпечення громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у прийнятих в експлуатацію житлових будинках шляхом призначення та виплати грошової компенсації внутрішньо переміщеним особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні до 1 червня 2018 р. заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів у період їх здійснення, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та які потребують поліпшення житлових умов, перебувають на квартирному обліку станом на 1 червня 2024 р., обліковані як внутрішньо переміщені особи вперше до 24 лютого 2022 р. і на час призначення грошової компенсації перебувають на обліку в базі даних»).

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 214 і від 18 квітня 2018 р. № 280» від 13.12.2024 №1416 та постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 р. № 280» від 30.05.2024 № 614 внесені зміни до Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, зокрема:

- до пункту 1 (заміна на слова: «на час призначення грошової компенсації перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб та інформацію про яких включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (далі - база даних), і звернулися за призначенням грошової компенсації у місячний строк після взяття на квартирний облік»; викладення пункту в такій редакції: «1. Цей Порядок визначає умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення (далі - грошова компенсація) для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції забезпеченні перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні до 1 червня 2018 р. заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів у період їх здійснення, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та які потребують поліпшення житлових умов, включені у списки осіб, які станом на 1 червня 2024 р. користуються правом першочергового або позачергового одержання жилих приміщень, за місцем проживання відповідно до законодавства категоріями, встановленими в пункті 2 цього Порядку (далі - квартирний облік), обліковані як внутрішньо переміщені особи вперше до 24 лютого 2022 р. і на час призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб та інформацію про яких включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (далі - база даних).»

- до пункту 2 (доповнення абзацу першого пункту словами: «та звернулися за її призначенням у місячний строк після взяття на квартирний облік»; викладення абзацу першого пункту у такій редакції: «2. Право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають внутрішньо переміщені особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні до 1 червня 2018 р. заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів у період їх здійснення, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - внутрішньо переміщені особи), які перебувають на квартирному обліку станом на 1 червня 2024 р., обліковані як внутрішньо переміщені особи вперше до 24 лютого 2022 р. і на час призначення грошової компенсації перебувають на обліку в базі даних.»;

- до пункту 6 (доповнення абзацу першого пункту словами: «не пізніше ніж у місячний строк після взяття на квартирний облік»;)

- до пункту 13 (доповнення пункту підпунктом такого змісту: «7-1) внутрішньо переміщена особа звернулася за призначенням грошової компенсації понад встановлений абзацом першим пункту 6 цього Порядку строк;»; викладення абзацу дев`ятого пункту в такій редакції: «7) внутрішньо переміщена особа не перебуває на квартирному обліку або перебуває на такому обліку після 1 червня 2024 р.»; доповнення пункту новим абзацом такого змісту: «9-1) внутрішньо переміщена особа вперше облікована в базі даних після 24 лютого 2022 р.

Позивач, вважаючи вищенаведені зміни до Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №280, протиправними та такими, що підлягають визнанню нечинними, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, враховуючи предмет спору, суд повинен перевірити, чи прийнято спірні постанови Кабінету Міністрів України на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Відповідно до статті 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

За приписами статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України, зокрема, забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України; спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади тощо.

Відповідно до частини першої статті 117 Конституції України, якій кореспондує частина перша статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Відтак, Уряд України наділений повноваженнями на прийняття постанов та розпоряджень на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України.

Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначає Закон України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 №794-VII (далі Закон №794-VII).

Діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язанням інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності (частина перша статті 19 Закону №794-VII).

Згідно зі змістом ст. 19 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовипіа, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону №794-VII передбачено, що Кабінет Міністрів України, у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці, зокрема, забезпечує проведення державної фінансової та податкової політики, сприяє стабільності грошової одиниці України.

Згідно з приписами частини першої статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Кабінет Міністрів України: координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону, зокрема, затверджує комплексні державні цільові програми щодо підтримки та соціальної адаптації внутрішньо переміщених осіб із визначенням джерел та обсягів фінансування, контролює їх виконання.

Аналіз наведених норм Конституції України, Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у їх системному взаємозв`язку дає підстави для висновку, що, здійснюючи нормативно-правове регулювання у відповідній сфері, Кабінет Міністрів України зобов`язаний діяти виключно в межах повноважень, наданих йому Конституцією та законами України, та з метою реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Зазначені нормативні акти не наділяють Кабінет Міністрів України дискреційними повноваженнями щодо зміни сутності, змісту чи обсягу соціальних прав, прямо гарантованих законом, зокрема права внутрішньо переміщених осіб з числа учасників бойових дій на соціальний захист та забезпечення житлом або отримання відповідної грошової компенсації. Повноваження Уряду у цій сфері мають організаційно-розпорядчий та процедурний характер і полягають у визначенні механізму реалізації відповідних прав, порядку їх фінансування та практичного застосування, але не у встановленні нових, додаткових або обмежувальних умов доступу до таких прав.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Зазначений конституційний принцип поширюється також на підзаконні нормативно-правові акти, зокрема постанови Кабінету Міністрів України.

У разі ж коли підзаконний нормативно-правовий акт, прийнятий Кабінетом Міністрів України, виходить за межі наданих йому повноважень, суперечить актам вищої юридичної сили або призводить до звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина, такий акт або його окремі положення підлягають судовому контролю на предмет їх відповідності Конституції України та законам України, у тому числі з метою встановлення, чи був такий акт прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також чи є його прийняття правомірним і обґрунтованим.

При цьому предметом судової перевірки є не лише формальна наявність у Кабінету Міністрів України повноважень на нормативне регулювання відповідних суспільних відносин, а й дотримання меж реалізації таких повноважень, їх відповідність меті, з якою вони надані, та наслідки прийняття відповідного нормативно-правового акта для реалізації конституційних і законодавчо гарантованих прав особи. У разі встановлення, що підзаконний нормативно-правовий акт або його окремі положення фактично змінюють зміст закону, встановлюють додаткові обмеження прав чи унеможливлюють їх реалізацію, суд може дійти висновку про протиправність прийняття такого акта або відповідних положень та наявність підстав для визнання їх нечинними.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на захист своїх прав і свобод у судовому порядку від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 наголосив, що зазначене право є універсальною конституційною гарантією, яка унеможливлює відмову особі у правосудді та забезпечує їй реальну можливість оскаржити будь-які владні рішення, що впливають на обсяг чи спосіб реалізації її прав.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має гарантоване право на судовий захист. Відтак, якщо саме застосування нормативно-правового акта або змін до нього стало підставою для відмови у реалізації гарантованого законом права, така особа має право на судове оскарження відповідних положень як таких, що безпосередньо порушують її права та законні інтереси.

Абзаци четвертий - сьомий підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 6 квітня 2022 року № 1-р(II)/2022 наголошено, що "З урахуванням встановленого Конституцією України функціонального призначення Збройних Сил України, в умовах триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України законодавче регулювання порядку реалізації права на соціальний захист, гарантованого частиною першою статті 46 Конституції України, має здійснюватися у системному взаємозв`язку з вимогами щодо посиленого соціального захисту військовослужбовців у розумінні частини п`ятої статті 17 Основного Закону України"; припис частини п`ятої статті 17 Конституції України чітко покладає на державу конституційний обов`язок щодо створення системи посиленої соціальної підтримки військовослужбовців і членів їхніх сімей; "виконання державою конституційного обов`язку щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів покликане не тільки забезпечити соціальний захист кожного з них індивідуально, а й сприяти виконанню громадянами України обов`язку щодо захисту Вітчизни - України, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності"; заходи в сфері оборони держави мають бути своєчасними, послідовними та комплексними, оскільки від їх ефективного запровадження залежить стан обороноздатності України.

Конституційний Суд України в абзаці шостому, сьомому підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 наголосив на тому, що організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а з особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захист суверенітету і територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України); потреба в додаткових гарантіях соціального захисту цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Відповідно, встановлений частиною п`ятою статті 17 Основного Закону України, обов`язок держави забезпечити соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, поширюється як на громадян України, які безпосередньо перебувають на такій службі, так і на тих, яких звільнено з неї, що згадано в Рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 12 жовтня 2022 року № 7-р(II)/2022 у справі №3-102/2021.

Конституційний Суд України в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини згаданого вище Рішення від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018 наголосив також, що в аспекті частини п`ятої статті 17 Конституції України, держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності; невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", підриває довіру до держави.

Конституційний Суд України в абзаці восьмому підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини згаданого також вище Рішення від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 висловив свою юридичну позицію, відповідно до якої норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними й мають безумовний характер; тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами, не можуть бути скасовані чи звужені.

Застосуванню відповідно підлягають наголошені висновки в Рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) у Рішенні від 12 жовтня 2022 року № 7-р(II)/2022 у справі №3-102/2021 про те, що пенсійне забезпечення як основний складник соціальних гарантій високого рівня стосовно громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, не може бути скасоване або обмежене.

Разом з тим суд зауважує, що запровадження в Україні правового режиму воєнного стану саме по собі не надає Кабінету Міністрів України необмежених повноважень щодо втручання у сферу конституційно гарантованих прав і свобод людини і громадянина. Навіть в умовах збройної агресії та воєнного стану діяльність органів виконавчої влади має здійснюватися в межах, визначених Конституцією України та законами України, із дотриманням принципів верховенства права, правової визначеності, пропорційності та недопустимості свавільного обмеження прав особи.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії цього правового режиму, можуть обмежуватися лише ті конституційні права і свободи людини і громадянина, які прямо передбачені статтями 3034, 38, 39, 4144, 53 Конституції України, а також можуть вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану, визначених частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

При цьому підпунктом 2 пункту 4 зазначеного Указу № 64/2022 Кабінету Міністрів України доручено невідкладно забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану. Зміст цього припису свідчить про покладення на Уряд обов`язку забезпечення належного функціонування держави та виконання її базових соціальних зобов`язань, а не про надання повноважень щодо звуження або скасування встановлених законом соціальних гарантій.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан є особливим правовим режимом, який, поряд із наданням органам державної влади додаткових повноважень для відвернення загрози та відсічі збройної агресії, передбачає можливість тимчасового обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина виключно у зв`язку з такою загрозою та із зазначенням строку дії таких обмежень.

Водночас відповідно до частини першої статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з частиною другою цієї статті, навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені, зокрема, права і свободи, гарантовані статтями 24, 46 та 55 Конституції України.

Наведене в сукупності свідчить про передбачене чинним законодавством України право Кабінету Міністрів України формувати, встановлювати та затверджувати державні соціальні стандарти і нормативи та зокрема врегульовувати порядок та розміри виплат, допомог, компенсацій, враховуючи державний бюджет. Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Реалізуючи свої повноваження у сфері соціальної політики, Кабінет Міністрів України зобов`язаний діяти не лише з урахуванням бюджетних можливостей держави, а й з дотриманням конституційного обов`язку держави щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Такий обов`язок має підвищений конституційний статус і не може бути нівельований посиланням на складну фінансово-економічну ситуацію чи необхідність концентрації бюджетних ресурсів на секторі безпеки й оборони.

Суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 18.04.2018 року «Питання забезпечення житлом внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України» затверджено Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, а також Порядок виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб із числа учасників бойових дій та осіб з інвалідністю внаслідок війни, які потребують поліпшення житлових умов і включені до відповідних списків квартирного обліку. Зазначений механізм є інструментом реалізації соціальних гарантій, установлених законом для осіб, які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України, та спрямований на забезпечення їх додаткового соціального захисту у зв`язку з втратою житла або необхідністю поліпшення житлових умов унаслідок збройної агресії.

Суд враховує, що зміст і мета постанови Кабінету Міністрів України №280 пов`язані насамперед із правовим статусом осіб, які виконували конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, а не із формальними адміністративними ознаками (дата взяття на облік, строк звернення тощо), які не характеризують ані обсяг потреби в житлі, ані об`єктивну неможливість проживання за попереднім місцем проживання.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України № 614 від 30.05.2024 та постановою Кабінету Міністрів України № 1416 від 13.12.2024 до Постанови КМУ №280 внесено зміни, які встановили нові додаткові умови для реалізації права на грошову компенсацію, а саме: вимогу перебування на квартирному обліку станом на 1 червня 2024 року (та фактичне виключення осіб, поставлених на облік після цієї дати); вимогу, щоб особа була вперше облікована як внутрішньо переміщена особа до 24 лютого 2022 року; обов`язок звернутися за призначенням грошової компенсації не пізніше ніж у місячний строк після взяття на квартирний облік, а також запровадження відмовних підстав у разі пропуску цього строку (зокрема підпункт 7-1 пункту 13 Порядку виплати грошової компенсації) і у разі первинного обліку як внутрішньо переміщена особа після 24.02.2022 (зокрема підпункт 9-1 пункту 13).

На переконання суду, запровадження зазначених умов не узгоджується з метою та призначенням механізму грошової компенсації за Постановою Кабінету Міністрів України №280. Так, критерій «вперше облікована як внутрішньо переміщена особа до 24 лютого 2022 року» не має належного причинно-наслідкового зв`язку з об`єктивною потребою особи у житлі та не відображає ані факту участі в бойових діях/АТО/ООС, ані факту втрати житла, ані належності до кола осіб, для яких законодавець передбачив посилені соціальні гарантії. Аналогічно, встановлення граничної дати квартирного обліку (1 червня 2024 року) та одномісячного строку звернення за компенсацією фактично перетворює соціальну гарантію на таку, що залежить від суто процедурних умов та адміністративної швидкості доступу до послуги, що у контексті воєнного стану, переміщення, обмеженої логістики та доступу до органів влади є очевидно надмірним.

Суд також звертає увагу, що наслідком прийняття оскаржуваних змін стало розділення однієї і тієї самої категорії осіб внутрішньо переміщених осіб з числа учасників бойових дій (або осіб з інвалідністю внаслідок війни), які потребують поліпшення житлових умов, на декілька груп, залежно від: дати первинного обліку в Єдиній інформаційній базі даних ВПО (до/після 24.02.2022); дати взяття на квартирний облік (до/після 01.06.2024); дотримання одномісячного строку звернення за компенсацією.

За таких умов частина осіб з однаковим правовим статусом та співставними життєвими обставинами фактично втрачає право на реалізацію грошової компенсації не через відсутність матеріально-правових підстав (статус, участь у бойових діях, потреба в житлі), а через формальні критерії часу, що суперечить самій ідеї додаткового соціального захисту та підриває справедливий баланс між метою державної політики та втручанням у права конкретної особи.

Таким чином, оскаржувані зміни створюють ситуацію, за якої особи, обліковані як внутрішньо переміщені особи після 24 лютого 2022 року, або поставлені на квартирний облік після 1 червня 2024 року, або такі, що звернулися за компенсацією поза межами одномісячного строку, позбавляються можливості реалізувати право на соціальну гарантію, попри наявність усіх базових, матеріально значущих умов (статус учасника бойових дій/особи з інвалідністю внаслідок війни, потреба у житлі, перебування на обліку внутрішньо переміщених осіб тощо). Такий підхід не узгоджується з легітимною метою існування самого порядку, адже категорія осіб однакова, статус - однаковий, проте вводяться додаткові часові умови, які фактично мають наслідком зменшення кола осіб, що можуть отримати компенсацію.

У контексті зазначеного, суд визнає необґрунтованими посилання Кабінету Міністрів України на відсутність дискримінації у зв`язку з виокремленням категорії внутрішньо переміщених осіб, облікованих до 24 лютого 2022 року. Запроваджене оскаржуваними постановами розмежування осіб однієї правової категорії внутрішньо переміщених осіб з числа учасників бойових дій за ознакою дати взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи не має об`єктивного та розумного зв`язку з метою соціального захисту, не ґрунтується на відмінностях у правовому статусі чи потребах таких осіб та призводить до різного ставлення до осіб, які перебувають у подібній правовій ситуації.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що посилання відповідача на воєнний стан, бюджетні обмеження та забезпечення обороноздатності держави не спростовують факту того, що оскаржувані положення постанов Кабінету Міністрів України прийняті з без належного конституційного обґрунтування та з порушенням принципу верховенства права, що є самостійною підставою для визнання їх протиправними.

Аргументи відповідача щодо легітимної мети прийняття постанов Кабінету Міністрів України № 1416 та № 614, зокрема завершення компенсаційних програм для вже сформованого контингенту одержувачів, оптимізації використання бюджетних коштів та переходу до інших механізмів житлової політики, не спростовують висновку суду про звуження змісту та обсягу прав позивача. Наявність задекларованої легітимної мети сама по собі не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку дотримання принципу пропорційності та не виправдовує втручання у сферу прав, які відповідно до Конституції України не підлягають обмеженню.

Так само суд вважає необгрунтованими посилання відповідача на статтю 64 Конституції України та абзац третій підпункту 2 пункту 22 розділу VI Бюджетного кодексу України як на правову підставу для коригування порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів і гарантій в умовах воєнного стану. Зазначені норми не можуть тлумачитися як такі, що надають Уряду право звужувати коло осіб, які мають право на відповідну соціальну виплату, або встановлювати додаткові обмежувальні умови доступу до неї, що фактично унеможливлюють реалізацію гарантованого законом права.

За висновком суду, оскаржувані зміни порушують принцип пропорційності, оскільки несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів осіб, які мають право на грошову компенсацію, є надмірними у порівнянні з цілями, на які посилається відповідач. Крім того, вони звужують зміст та обсяг існуючих прав і свобод у розумінні статті 22 Конституції України, оскільки встановлюють нові бар`єри доступу до соціальної гарантії для осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.

Отже, з урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України № 614 від 30.05.2024 та № 1416 від 13.12.2024 до Постанови №280 (зокрема в частині вимог про первинний облік як внутрішньо переміщених осіб до 24.02.2022, обмеження кола осіб за датою квартирного обліку станом на 01.06.2024, а також встановлення одномісячного строку звернення та відповідних відмовних підстав), призводять до необґрунтованого звуження конституційно гарантованого права на соціальний захист, не відповідають меті запровадження компенсаційного механізму, у зв`язку з чим є протиправними та підлягають визнанню нечинними у відповідній частині.

Вказані висновки узгоджуються з практикою Шостого апеляційного адміністративного суду (постанова від 10.11.2025 у справі № 320/31254/23).

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, не навів мотивів, які б свідчили про правомірність внесення змін постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 214 і від 18 квітня 2018 р. № 280» від 13.12.2024 №1416 та постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 р. № 280» від 30.05.2024 № 614 до Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 №280, а відтак, не довів правомірності свої дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до приписів частини першої та другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Кабінету Міністрів України (1008, м.Київ, вул. Грушевського, 12/2, код ЄДРПОУ відсутній), третя особа - Міністерство у справах ветеранів України (01001, м. Київ, вул.Хрещатик, 34, ) про визнання протиправними та скасування змін до постанови - задовольнити.

Визнати протиправними та нечинними зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 214 і від 18 квітня 2018 р. № 280» від 13.12.2024 №1416 та постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 р. № 280» від 30.05.2024 № 614 до Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 № 280:

- до пункту 1 (доповнення словами: «, та звернулися за призначенням грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення у місячний строк після взяття на квартирний облік»; заміна словами і цифрами: «відповідно до законодавства станом на 1 червня 2024 р. за категоріями, встановленими цим пунктом (далі - квартирний облік), обліковані як внутрішньо переміщені особи вперше до 24 лютого 2022 р. і на час призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб та інформацію про яких включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (далі - база даних)»;

- до пункту 4 (доповнення словами: «, і які звернулися за призначенням грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення у місячний строк після взяття на квартирний облік»; викладення пункту в такій редакції: «4. Субвенція спрямовується на виплату грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення (далі - грошова компенсація), що відповідають установленим вимогам законодавства для забезпечення громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у прийнятих в експлуатацію житлових будинках шляхом призначення та виплати грошової компенсації внутрішньо переміщеним особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні до 1 червня 2018 р. заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів у період їх здійснення, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, та які потребують поліпшення житлових умов, перебувають на квартирному обліку станом на 1 червня 2024 р., обліковані як внутрішньо переміщені особи вперше до 24 лютого 2022 р. і на час призначення грошової компенсації перебувають на обліку в базі даних»).

2. Визнати протиправними та нечинними зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 р. № 214 і від 18 квітня 2018 р. № 280» від 13.12.2024 № 1416 та постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 р. № 280» від 30.05.2024 № 614 до Порядку виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2018 №280:

- до пункту 1 (заміна на слова: «на час призначення грошової компенсації перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб та інформацію про яких включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (далі - база даних), і звернулися за призначенням грошової компенсації у місячний строк після взяття на квартирний облік»; викладення пункту в такій редакції: «1. Цей Порядок визначає умови та механізм виплати грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення (далі - грошова компенсація) для внутрішньо переміщених осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні до 1 червня 2018 р. заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів у період їх здійснення, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, та які потребують поліпшення житлових умов, включені у списки осіб, які станом на 1 червня 2024 р. користуються правом першочергового або позачергового одержання жилих приміщень, за місцем проживання відповідно до законодавства за категоріями, встановленими в пункті 2 цього Порядку (далі - квартирний облік), обліковані як внутрішньо переміщені особи вперше до 24 лютого 2022 р. і на час призначення грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення перебувають на обліку внутрішньо переміщених осіб та інформацію про яких включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (далі - база даних).»

- до пункту 2 (доповнення абзацу першого пункту словами: «та звернулися за її призначенням у місячний строк після взяття на квартирний облік»; викладення абзацу першого пункту у такій редакції: «2. Право на отримання грошової компенсації відповідно до цього Порядку мають внутрішньо переміщені особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні до 1 червня 2018 р. заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів у період їх здійснення, та визнані особами з інвалідністю внаслідок війни III групи відповідно до пунктів 11-14 частини другої статті 7 або учасниками бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі - внутрішньо переміщені особи), які перебувають на квартирному обліку станом на 1 червня 2024 р., обліковані як внутрішньо переміщені особи вперше до 24 лютого 2022 р. і на час призначення грошової компенсації перебувають на обліку в базі даних.»;

- до пункту 6 (доповнення абзацу першого пункту словами: «не пізніше ніж у місячний строк після взяття на квартирний облік»;)

- до пункту 13 (доповнення пункту підпунктом такого змісту: «7-1) внутрішньо переміщена особа звернулася за призначенням грошової компенсації понад встановлений абзацом першим пункту 6 цього Порядку строк;»; викладення абзацу дев`ятого пункту в такій редакції: «7) внутрішньо переміщена особа не перебуває на квартирному обліку або перебуває на такому обліку після 1 червня 2024 р.;»; доповнення пункту новим абзацом такого змісту: «9-1) внутрішньо переміщена особа вперше облікована в базі даних після 24 лютого 2022 р.;».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий - суддя Діска А.Б.

Судді: Жукова Є.О.

Кочанова П.В.