Справа № 520/6639/25
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

25 грудня 2025 р. Справа № 520/6639/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супрун Ю.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Мякота Тетяна Миколаївна, діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту капітана ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 21 січня 2025 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт капітана ОСОБА_1 від 21 січня 2025 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства Оборони України (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути рапорт капітана ОСОБА_1 від 21.01.2025 року та прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса реєстрації; АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за абзацом 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача по справі, Військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса реєстрації; АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на оплату правової допомоги в розмірі 10000,00 /десять тисяч/ гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач має право на звільнення з військової служби відповідно до п.п. "г" п.2 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із утриманням трьох і більше дітей віком до 18 років. Звертає увагу суду, що позивач має на утриманні трьох дітей віком до 18 років, що підтверджується необхідними документами, а тому набув право на звільнення із військової служби. З метою реалізації такого права звернувся до командира із відповідним рапортом, до якого долучив підтверджуючи документи, однак рішення щодо розгляду рапорту не отримав. Вважає, бездіяльність відповідача є протиправною та необґрунтованою, а тому права позивача підлягають захисту у судовому порядку.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі. У вказаній ухвалі зазначено, що відповідно до положень п.3 та п.10 ч.6 ст.12, ч.1 ст.257 КАС України, справа належить до справ незначної складності, у зв`язку з чим підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, місто Харків у період з 24.02.2022 по 15.09.2022 належало до території активних бойових дій, а з 15.09.2022 по теперішній час є територією можливих бойових дій, розгляд справи було відтерміновано.

Крім того, на тривалість виготовлення процесуального документу вплинула обставина знаходження судді у відпустці та на лікарняному.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач, подав до суду відзив на позовну заяву, в яких зазначив, що рапорт позивача про звільнення з військової служби, що було подано 21.01.2025 на підставі підпункту «Г», пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідач зазначає, що довідка/витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, видана на підставі заяви ОСОБА_2 Центром надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради Харківської області за вих. № 161/0405-19 датована 23.02.2024. Таким чином з моменту видачі вказаної довідки (23.02.2024) до моменту подання рапорту (21.01.2025) сплив майже рік. Таким чином вказана довідка не може слугувати належним доказом проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом з батьком та чоловіком відповідно ОСОБА_1 та виконання останнім обов`язку з належного виховання та утримання дитини.

Також відповідач вказує на невідповідність у доданих до рапорту позивача документах зокрема, у відповідності до Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 , виданого повторно 18 вересня 2019 року Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області 07 липня 2018 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 про що 07 липня 2018 року складено відповідний актовий запис № 26. У відповідності до вказаного Свідоцтва прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_5 . В свою чергу позивачем додано до рапорту нотаріальну копію свідоцтва про народження сина - ОСОБА_3 зареєстроване Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області від 21 лютого 2019 року. Згідно свідоцтва відповідний актовий запис складено 21 лютого 2019 року за № 11. Одночасно, згідно даного свідоцтва матір`ю дитини є ОСОБА_4 . Отже зміна Прізвища ОСОБА_4 відбулась 07 липня 2018 року на Сулига. При цьому матір`ю ОСОБА_3 згідно свідоцтва про народження від 21 лютого 2019 року зазначено ОСОБА_4 . Зазначені розбіжності не пояснюються доданими до рапорту позивача документами.

Відповідач зазначає, що додані до рапорту документи не містили всіх необхідних документів, передбачених додатком 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю документів що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану), рапорт капітана ОСОБА_1 повернуто на доопрацювання.

Враховуючи наведене, відповідач зазначає, що діяв в межах чинного законодавства України.

Представником позивача 25.04.2025 через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, у якому зазначено, що відповідач по справі не обґрунтував відсутність правових підстав для не розгляду рапорту капітана ОСОБА_1 від 21 січня 2025 року та не прийняття рішення про звільнення з військової служби позивача за абзацом 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років. Військовою частиною НОМЕР_2 до листа №1035/18/626 від 26 лютого 2025 року, наданого на адвокатський запит №16/25 від 14 лютого 2025 року, не долучені докази розгляду рапортів капітана ОСОБА_1 від 03 жовтня 2024 року та від 21 січня 2025 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Жодних дій командиром Військової частини НОМЕР_2 щодо поданого ОСОБА_1 рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, вчинено не було.

Зазначені заперечення помічника командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи, старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_6 від 15.10.2024 року та від 27.01.2025 року на рапортах ОСОБА_1 , не є належним доказом розгляду рапорту по суті, оскільки відповідно до вищезазначених нормативних актів, думка помічника командира військової частини з приводу рапорту військовослужбовця не є належним вирішенням питання, оскільки помічник командира військової частини не наділений повноваженнями щодо розгляду та прийняття вмотивованого рішення по суті питань, зазначених в рапорті.

Подані рапорти від 03 жовтня 2024 року та від 21 січня 2025 року відповідачем не розглянуті та не прийняте вмотивоване письмове рішення за результатами розгляду. Письмова відмова у задоволенні рапорту ОСОБА_1 військовою частиною не надавалась.

Крім того, представником позивача зазначено, що законодавчо не встановлений термін дії довідки/витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб і вона є безстроковою до зміни реєстрації місця проживання зазначених в ній осіб.

Зазначені Відповідачем розбіжності в свідоцтві про шлюб та свідоцтві про народження сина ОСОБА_7 пояснюються тим, що після одруження дружина ОСОБА_1 . ОСОБА_8 змінила паспорт після реєстрації народження сина ОСОБА_7 . Вказана розбіжність не спростовує факт батьківства ОСОБА_1 та утриманням ним сина.

Представником відповідача 28.04.2025 через систему «Електронний суд» подано заперечення на відповідь на відзив, у якому підтримано позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, позивач перебуває на військовій службі за контрактом, укладеним з 30 липня 2021 року, строк дії контракту продовжено до оголошення демобілізації /наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 148 від 30 червня 2022 року, що підтверджується Довідкою /форма 5/ №1035/50/577, виданою 10 вересня 2024 року Військовою частиною НОМЕР_2 та контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах осіб офіцерського складу, укладений 30 липня 2021 року ОСОБА_1 та командиром військової частини НОМЕР_5 генерал-майором ОСОБА_9 .

На утриманні позивача перебуває троє дітей віком до 18 років:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб № 161/0405-19 від 23.02.2024 року;

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які фактично проживають з матір`ю, ОСОБА_12 за адресою АДРЕСА_5 .

Відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2019 року по справі № 362/5255/18 з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання дітей, ОСОБА_11 , та ОСОБА_10 , на користь ОСОБА_12 в розмірі 1/3 частини від заробітку /доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 21 вересня 2018 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до довідки Нововодолазького відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.01.2025 року №4 станом на 16 грудня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня

03 жовтня 2024 року та 21 січня 2025 року ОСОБА_1 були подані рапорти до безпосереднього командира військової частини НОМЕР_2 відповідно до Положення про порядок проходження громадянами України у Збройних силах України про звільнення з лав Збройних сил України на підставі статті 26 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцять статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме абзацу п`ятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України „Про військову службу і військовий обов`язок: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

До рапортів було долучено копії документів: копія паспорта ОСОБА_1 серія НОМЕР_6 , виданого 22.04.2003 року, копія картки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 , копія довідки форма 5 № 1035/50/577 від 10.09.2024 року ОСОБА_1 , копії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу, згоди на обробку персональних даних, нотаріально посвідчені копії документів: свідоцтва про народження ОСОБА_3 09 лютого 2019 року серія НОМЕР_7 , свідоцтва про народження ОСОБА_10 11 лютого 2013 року серія НОМЕР_8 , свідоцтва про народження ОСОБА_11 21 березня 2015 року серія НОМЕР_9 , свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_4 серія НОМЕР_10 , копія рішення Васильківського міськрайонного суду від 12.06.2016 poky № 362/3163/16-ц про розірвання шлюбу, копія рішення Васильківського міськрайонного суду від 20.05.2019 року № 362/5255/18 про стягнення аліментів, копія листа №868886910 від 04.07.2019 року Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у харківській області, копія Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04.07.2019 року / ВП 59318749/, довідка № 4 від 03.01.2025 року про відсутність заборгованості по аліментах, довідка/витяг про зареєстрованих у приміщенні/будинку осіб № 161/04054 від 23.02.2024 року.

27.01.2025 року позивачу було повернуто його рапорт від 25.01.2025 року із зазначенням відсутністю документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, передбачених Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, підписаного помічником командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_13 .

Представником позивача було направлено адвокатський запит №16/25 від 14 лютого 2025 року про прохання направити накази командира Військової частини НОМЕР_2 , прийнятих за результатами розгляду рапортів військовослужбовця ОСОБА_1 від 03 жовтня 2024 року та від 25 січня 2025 року про звільненя з військової служби з підстав визначених у рапортах.

На зазначений запит відповідачем було направлено лист від 26 лютого 2025 року №1035/18/626, в якому зазначено, зокрема, те, що у зв`язку із відсутністю документів що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану), рапорт капітана ОСОБА_1 повернуто на доопрацювання.

За таких обставин позивач змушений звернутися до суду для вирішення цього питання.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом № 2232-XII.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.6 ст.2 Закону України № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період..

Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, відповідно до ч.3 якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII, зокрема п. ґ ч.5 вказаної статті, передбачено що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ч.12 ст. 26 Закону №2232-XII передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: зокрема, під час воєнного стану (п. 3): перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до п.6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 цього Положення. Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них .

Стосовно порядку звільнення, п.233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення №1153/2008).

Згідно з п.242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Відповідно до п.14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: зокрема, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). Згідно п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина як зокрема, перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

На підставі ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Як встановлено судом, рапорт про звільнення з військової служби на підставі ст.26 Закону №2232-ХІІ позивачем подано командиру Військової частини НОМЕР_2 .

Натомість 27.01.2025 року позивачу було повернуто його рапорт від 25.01.2025 року із зазначенням відсутністю документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, передбачених Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, підписаного помічником командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_13 .

Представником позивача було направлено адвокатський запит №16/25 від 14 лютого 2025 року про прохання направити накази командира Військової частини НОМЕР_2 , прийнятих за результатами розгляду рапортів військовослужбовця ОСОБА_1 від 03 жовтня 2024 року та від 25 січня 2025 року про звільненя з військової служби з підстав визначених у рапортах.

На зазначений запит відповідачем було направлено лист від 26 лютого 2025 року №1035/18/626, в якому зазначено, зокрема, те, що у зв`язку із відсутністю документів що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану), рапорт капітана ОСОБА_1 повернуто на доопрацювання.

Тобто, начальником Військової частини НОМЕР_2 не вирішувалось питання про задоволення або відмову у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби, і відповідного рішення за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби відповідачем не було прийнято та доказів прийняття такого рішення суду не надано.

Таким чином, не розглянувши рапорт позивача стосовно порушених у ньому питань, та не прийнявши за результатами їх розгляду відповідного рішення, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, чим допустив протиправну бездіяльність.

Суд зазначає, що заперечення помічника командира військової частини НОМЕР_2 з правової роботи, старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_6 від 15.10.2024 року та від 27.01.2025 року на рапортах ОСОБА_1 , не є належним доказом розгляду рапорту по суті, оскільки відповідно до вищезазначених нормативних актів, думка помічника командира військової частини з приводу рапорту військовослужбовця не є належним вирішенням питання, оскільки помічник командира військової частини не наділений повноваженнями щодо розгляду та прийняття вмотивованого рішення по суті питань, зазначених в рапорті.

Щодо посилання відповідача на те, що довідка/витяг про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, видана на підставі заяви ОСОБА_2 Центром надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради Харківської області за вих. №161/0405-19 датована 23.02.2024, тобто за рік до моменту подання рапорту (21.01.2025), а отже, вказана довідка не може слугувати належним доказом проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом з позивачем, суд зазначає, що законодавством не встановлений термін дії довідки/витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб і вона є безстроковою до зміни реєстрації місця проживання зазначених в ній осіб.

Щодо посилання відповідача на невідповідність у доданих до рапорту позивача Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 , у відповідності до якого прізвище дружини позивача після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_5 , зі свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , відповідно до якого матір`ю дитини є ОСОБА_4 , суд зазначає, що вказані обставини жодним чином не спростовують факт батьківства позивача - ОСОБА_1 .

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

З огляду на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби на підставі абзацу 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, та прийняти за наслідками його розгляду відповідне рішення.

Щодо посилання відповідача на пропуск строку, визначеного частиною п`ятою статті 122 КАС України, суд зазначає наступне.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

За змістом ч.1 ст.45 КАС України також передбачає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому «повинна» необхідно тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Оскільки початок місячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Таким чином, окрім посилання позивача на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів, при зверненні до суду потрібно встановити, яким саме чином здійснювалось прийняття рішення за рапортом позивач та затягування зі сторони відповідача, оскільки останній забезпечує контроль за виконанням.

Саме триваюча бездіяльність відповідача стосовно прийняття рішення за відповідним рапортом стала підставою звернення позивача до суду із цим позовом.

На підставі вище зазначеного, суд приходить до висновку, що позивач добросовісно очікував на своє звільнення, однак, триваюча бездіяльність відповідача зумовила необхідність звернення позивача до суду за захистом свого права у відповідній сфері правовідносин.

Отже, доводи відповідача у відповідній частині є безпідставними і підлягають відхиленню.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Позивач у позовній заяві просив стягнути витрати пов`язані з отриманням правової допомоги у розмірі 10000,00 грн..

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно зі ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст.1 34 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд вважає за необхідне взяти до уваги, що у силу правового висновку додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2022р. у справі №910/12876/19: 1) Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28.11.2002р. «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно); 2) При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Також у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 22.06.2022р. у справі №380/3142/20: 1) в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором; 2) розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо; 3) Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат; 4) у силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою; 5) Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг; 6) при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Окрім того, за правовими висновками постанови Верховного Суду від 10.06.2021 року по справі №820/479/18 (адміністративне провадження №К/9901/365/19): 1) документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, але суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним за параметрами, зокрема, складності справи, витраченого адвокатом часу, значення спору для сторони тощо; 2) Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим; 3) При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; 4) Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Вказані висновки також наведені у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2019 року по справі 810/3806/18, по справі №1740/2428/18 від 24 березня 2020 року, по справі №320/3271/19 від 07 травня 2020 року.

Звідси слідує, що у силу п.9 ч.3 ст.2 та ч.5 ст.242 КАС України досягнення між учасниками суспільних відносин згоди з приводу будь-якого (у тому числі і фіксованого) розміру гонорару адвоката за представництво інтересів у суді або досягнення домовленості з приводу обчислення розміру гонорару за іншими складовими не призводить до безумовного правового наслідку у вигляді обтяження відповідача обов`язком відшкодування повної суми цього гонорару поза межами критеріїв ч.4 ст.134, ч.5 ст.134, ч.6 ст.134, ч.9 ст.139 КАС України.

Таке тлумачення змісту наведених норм права повністю корелюється із правовими висновками постанови Великої палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі №922/1964/21.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката заявником було надано: договір про надання правової допомоги №78/24 від 28.11.2024 року, розрахунок вартості правничих послуг до договору №78/24 про надання правничої допомоги від 28 листопада 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 22 березня 2025 року до Договору про надання правової допомоги №78/24 від 28.11.2024 року, згідно якого вартість послуг склала 10000,00 грн., квитанція до прибуткового касового ордера від 22 березня 2025 року.

Відповідачем у складі відзиву на позовну заяву до суду було надано заперечення щодо заявлених до відшкодування витрат позивача на надання професійної правничої допомоги, зокрема, на оплату послуг адвоката, згідно яких він вказав на їх необґрунтований, неспівмірний до розглядуваної справи розмір і просив відмовити у стягненні цих витрат.

Положеннями ч. 5 ст. 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що дана справа розглядалась судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до судового засідання. При цьому, дана справа в розумінні ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України віднесена до справ незначної складності.

Крім того, суд враховує, що на час звернення позивача до суду з цим позовом, вказана категорія спорів була предметом розгляду судами різних інстанцій, відтак судова практика з цього питання була сформована, а тому для підготування такої позовної заяви адвокатом не витрачено значних зусиль та часу, а строки розгляду справи пов`язані не зі складністю справи, а навантаженням судді справами та постійним оголошенням сигналу "Повітряна тривога", та інших обставин, які не залежать від волі судді.

При цьому, суд зазначає, що вивчення наданих документів, надання консультації та роз`яснення законодавства, зібрання (витребування, отримання) доказів для подальшого представлення суду, складання процесуальних документів (адвокатських запитів, заяв від імені позивача, тощо), включається до витрат пов`язаних зі складанням адміністративного позову, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, а тому дані витрати повинен понести позивач.

Керуючись критерієм реальності адвокатських витрат, та розумності їхнього розміру та виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних робіт та наданих послуг, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, враховуючи час, необхідний для виконання адвокатом відповідних робіт (надання послуг); співмірність послуг категорії складності справи (яка не характеризується наявністю виключної правової проблеми та/або значним суспільним інтересом до її розгляду); напрацювання судами України сталої судової практики з питання розгляду подібних справ, суд доходить висновку, що сума витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача у розмірі 10000,00 грн., є завищеною щодо іншої сторони спору, а тому стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. Решту витрат на професійну правничу допомогу залишити за позивачем.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо неприйняття рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) від 25.01.2025 року про звільнення з військової служби на підставі абз. 5 п. 3 ч. 12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства Оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) від 25.01.2025 року про звільнення з військової служби на підставі абз. 5 п. 3 ч. 12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти за наслідками його розгляду відповідне рішення.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано - 25.12.2025, враховуючи час перебування судді у відпустці та з урахуванням наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Супруна Ю.О.