Справа № 520/27974/25
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 грудня 2025 року № 520/27974/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-поновити строк ОСОБА_1 на подання позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду.

-визнати протиправною та скасувати відмову військової частини НОМЕР_2 у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико- соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження у справі.

Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, є військовослужбовцем Збройних Сил України. На постійному утриманні позивача знаходиться мати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з позивачем.

Відповідно до висновку ЛКК від 27.11.2023 року про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, ОСОБА_2 потребує оперативного лікування та постійного стороннього догляду.

Батьками позивача є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджено копією свідоцтва про народження та копією паспорта громадянки України. Між батьками шлюб було розірвано 17.04.2012 року.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ від 27.11.2023 року мати ОСОБА_2 є інвалідом II групи, інвалідність встановлена безстроково з враженням опорно-рухового апарату, загальне захворювання.

Згідно з висновком ЛКК № від 27.11.2023 року про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, моя мати ОСОБА_2 потребує оперативного лікування та постійного стороннього догляду.

ОСОБА_2 знаходиться на повному утриманні позивача, що підтверджується нотаріально засвідченою заявою.

29.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира роти морської піхоти Військової частини НОМЕР_2 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико- соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. До рапорту були додані всі необхідні документи.

Однак, відповідно до листа командира військової частини НОМЕР_2 № 3754 від 14.07.2025 року на рапорт від 29.04.2025 року надана відповідь про те, що до рапорту не надано належних документів, які підтверджують неможливість здійснення догляду сестрою позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а перебування її за кордоном відповідно до закону не позбавляє можливості та обов`язку здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 .

При цьому не враховано її документи про те, що вона не може здійснювати догляд за своєю матір`ю.

Іншого обґрунтування підстав відмови не надано.

Позивач вважає вказані дії не правомірними, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Суд вказує, що статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години ЗО хвилин 24.02.2022 строком на ЗО діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-ХІІ визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-ХІІ).

Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-ХІІ.

Частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України від 25.03.1992 року №2232 «Про військовий обов`язок та військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби, під час воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до приписів абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час: дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, у тому числі, у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, якщо такі самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорону здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Судом встановлено, що жодний з перелічених медичних документів, які б виключали можливість здійснення догляду, на рідну сестру Позивача, ОСОБА_6 , не були наданні до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до підпункту 22 пункту 5 Додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 N»170, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 19 травня 2009 за №438/16454 визначено перелік документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме:

у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я:

документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою чи (особами);

один з документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі і усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків);

один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду;

довідка до акту догляду медико-соціальною експертною комісією за формою, що затверджена МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія відповідного пенсійного посвідчення, чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу-в постійному догляді.

Судом встановлено, що в ході вивчення долучених до рапорту копії документів встановлено, що відповідно до акту №11 від 22.04.2025 про обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 , із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати постійний догляд за матір`ю Позивача ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому зазначено, що відповідно до відомостей Державного реєстру актів цивільного стану у ОСОБА_2 , наявні члени сім`ї першого ступеня споріднення, а саме:

-син - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_5 ;

-донька - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Отже, у громадянки ОСОБА_2 наявні інші члени сім`ї першого ступеня споріднення, а саме донька - ОСОБА_6 .

Суд зазначає, що відповідно до положень частин 1,3 статті 172 Сімейного кодексу України в якій зазначено: «... дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка чи син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування».

Згідно з положеннями статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні син, дочка зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Це саме обов`язок дітей доглядати за своїми батьками, а не право від якого можливо відмовитись без поважних причин.

За таких обставин, донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 має можливість здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю.

Жодної іншої інформації, яка б свідчила про неможливість щодо інших членів сім`ї, які могли б здійснювати догляд за ОСОБА_2 , окрім її сина військовослужбовця - матроса ОСОБА_1 , матеріали не містять.

Щодо наданих позивачем документів, які на його думку слугують підставою для звільнення з військової служби за мобілізацією під час дії воєнного стану, а саме копії документів від сестри Позивача ОСОБА_6 .

На думку суду, вони не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки не є належними та. допустимими документами, з огляду на наступне.

Порядок засвідчення вірності перекладу документа нотаріусом регулюється ст. 79 Закону України «Про нотаріат» та главою 8 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Засвідчити вірність перекладу документа з однієї мови на іншу може будь-який нотаріус України.

Також, відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про нотаріат» консульські установи України також засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу.

Нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови.

При цьому в законі не міститься вказівки на обов`язковість наявності у нотаріуса диплома, що підтверджує кваліфікацію щодо здійснення перекладу. Для перекладу надаються оригінали документів або їх нотаріально засвідчені копії. Документи, викладені на двох і більше окремих аркушах, що подаються для засвідчення вірності перекладу або засвідчення справжності підпису перекладача, повинні бути з`єднані у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення цілісності, пронумеровані і скріплені підписом відповідної посадової особи та печаткою юридичної особи (у разі наявності), яка видала документ. Також звертаємо увагу на вимоги до документів передбачені главою 8 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме:

- нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем;

- дописки, закреслені слова чи інші виправлення, які є в документах, що подаються для вчинення нотаріальних дій, повинні, бути застережені підписом відповідної посадової особи і печаткою установи, підприємства або організації (у разі наявності) чи особи, яка видала документ. При цьому виправлення повинні бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім виправлене чи закреслене. Документи можуть надаватися як фізичними особами (свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження, свідоцтво про смерть, паспорт, трудова книжка тощо), так і юридичними особами (статус, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, ліцензія тощо).

Документи які складені за кордоном, приймаються нотаріусом для вчинення перекладу за наявності проставлення на них апостиля або відмітки про їх легалізацію.

Згідно з п. З гл. 8 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо при вчиненні нотаріальної дії (посвідчення правочину, засвідчення вірності копії тощо) одночасно вчинюється й переклад на іншу мову, то переклад вміщується поруч з текстом документа на одній сторінці, розділеній вертикальною рискою таким чином, щоб оригінальний текст розташовувався з лівого боку, а переклад - з правого. Переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається, і закінчуватися підписами. Під текстами оригіналу та перекладу вміщується підпис перекладача у разі здійснення перекладу перекладачем.

Посвідчувальний напис викладається під текстами документа і. перекладу з нього. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус. Перекладач разом з документом, що встановлює його особу, повинен надати документ, який підтверджує його кваліфікацію. Засвідчення вірності перекладу нотаріусом є підтвердженням факту відповідності тексту перекладеного документа його оригінальному тексту. Якщо нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, тексти перекладів викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів як на лицьовому, так і на зворотному боці цих бланків, що передбачено пунктом 6.15 Правил ведення нотаріального діловодства. При цьому, нотаріусом застосовуються посвідчувальні написи, форми яких передбачені Правилами ведення нотаріального діловодства. Якщо необхідний посвідчувальний напис, який би відповідав вчинюваній нотаріальній дії, відсутній, нотаріус може застосовувати ту з форм, яка найбільше відповідає цій нотаріальній дії, із застосуванням окремих елементів інших посвідчувальних написів.

Суд вказує, що надані позивачем документи не відповідають вище переліченим вимогам, а тому, на думку суду, не можуть слугувати підставою для звільнення з військової служби за мобілізацією під час дії воєнного стану.

Щодо підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет І типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №08(.)-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.201.3 № 667.

Відповідно до пункту 4 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/О «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі», затвердженої наказом МОЗ України 09.03.2021 № 407 (далі - Інструкція № 080-4/о), висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859 (далі - Порядок № 859).

Дослідження пункту 1 Порядку № 859 вказує, що цей порядок встановлює механізм призначення і виплати компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та є:

особами з інвалідністю І групи;

дітьми з інвалідністю (висновок ЛКК за формою № 080/о);

громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями (висновок ЛКК за формою № 080-2/о);

невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися (висновок ЛКК за формою № 080-4/ о);

дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі пренатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет І типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органу, потребують паліативної допомоги (довідка ЛКК за формою № 080-3/о).

Повноваження фізичних осіб надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, також передбачені частиною 6 статті ІЗ Закону України «Про соціальні послуги».

Таким чином, невиліковно хворі, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, можуть потребувати аналогічного догляду, як і особи з інвалідністю І групи, які в свою чергу можуть потребувати постійного догляду (особи з інвалідністю підгрупи А І групи).

Однак, це не вказує на те, що у безумовно всіх випадках особа, якій видано висновок ЛКК за формою № 080-4/О, потребує саме постійного догляду, в той час як соціальні послуги за таким висновком можуть надаватись: постійно, періодично, тимчасово (пункт 6.2 розділу VI Державного стандарту денного догляду, пункт 6.3 розділу VI Державного стандарту догляду вдома, пункт 3 розділу VI Державного стандарту соціальної послуги паліативного догляду).

Зазначене узгоджується із частиною 4 статті 16 Закону України «Про соціальні послуги», яким визначено, що соціальні послуги залежно від строку надання поділяються на послуги, що надаються: екстрено (кризово), постійно, тимчасово, одноразово.

Ні форма висновку ЛКК за формою № 080-4/О, ані інструкція з його заповнення не містить положень про те, що такий висновок видається виключно для осіб які потребують постійного догляду. Рішення щодо визначення у наданні якої саме соціальної послуги потребує особа (денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи) приймається за Показниками комплексного визначення ступеня індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг, наведеними у додатку до Порядку № 859.

Згідно з цими показниками, для особи, яка належить до V групи рухової активності (ступінь 10) властива потреба у постійному цілодобовому догляді та така особа повністю залежна від сторонньої допомоги.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану звільняються з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико- соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Верховний Суд у постанові від 13.06.2024 по справі № 520/21316/23 (провадження № К/990/13283/24) зазначив:

Щодо осіб, які не належать до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і постійно потребують стороннього догляду, то на переконання Верховного Суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема:

висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет І типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку;

висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг;

висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг;

висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланку, затвердженого наказом МОЗ України від 31.07.2013 № 667.

Суд вказує, що членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої особи, в тому числі усиновлені. До членів сім`ї громадянина другого ступеня споріднення відносяться його рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки. Таке визначення ступенів споріднення для цілей розд. IV Податкового кодексу України (далі - ПКУ) передбачене п.п. 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 розд. І ПКУ.

Матеріалами справи підтверджено, що до рапорту позивача додано копію висновку №4807, відповідно до якого мати позивача ОСОБА_2 є особою з інвалідністю II групи за загальним захворюванням та потребує отримання соціальної послугиз доглядуна непрофесійній основі від фізичної особи.

Відповідно до цього висновку, ОСОБА_7 не потребує постійного стороннього догляду, а потребує отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від Фізичної особи. Висновок виданий безстроково.

Судом також встановлено, що висновок не відповідає встановленої формі медичних документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю (форма 080-4/О; форма 080-2/0; форма за наказом МОЗ №667 від 31.07.2013).

Таким чином, на час розгляду даної справи у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України через сімейні обставини, а саме, через необхідність постійного догляду за матір`ю..

Оскільки судом за наслідком розгляду даної справи не було встановлено підстав для звільнення позивача зі служби, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина,її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.