Справа № 340/7879/25
Суддя: А.В. САГУН
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/7879/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Сагуна А.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправної та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати постанову головного державного виконавця головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про накладення повторного штрафу від 17.10.2025 року ВП № 787024647, винесену при примусовому виконанні на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 по справі № 340/731/25 про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 02.04.2022 по 19.05.2023 включно належні, з урахуванням проведених раніше виплат, суми грошового забезпечення, щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового, а також інші виплати, які розраховувались з урахуванням посадового окладу, допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, грошової допомоги при звільненні, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.04.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29.01.2020, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування вимог зазначено, що спірна постанова державного виконавця є протиправною, незаконною та має бути скасована, оскільки рішення суду у справі 340/731/25 не виконано з поважних причин, а тому підстави для накладення штрафу за невиконання боржником рішення суду були відсутні. Боржником вчинялися дії з метою виконання рішення суду, однак в частині виплати коштів не виконане з незалежних від позивача причин. Таким чином, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності фінансового забезпечення боржника на проведення таких виплат, яке здійснюється з Державного бюджету України, з урахуванням вчинення відповідних дій для отримання коштів, не може вважатися невиконанням рішення без поважних причин. У такому випадку накладення штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву(а.с.39-42), згідно якого відповідач позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити. Наголосив на правомірності винесення оспорюваної постанови державного виконавця. Рішення суду боржником не виконано, документи, які підтверджують повне фактичне виконання рішення до відділу не подано. Боржником лише після застосування до нього заходів примусового характеру в порядку ст. 63, 75 Закону вчинено деякі дії (розрахунки та заявка від 21.10.2025 р.) спрямовані на виконання рішення суду. Крім того, зазначив, що позивачем пропущена 10 денний строк звернення до суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 у справі №340/731/25, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення, за період з 02.04.2022 по 19.05.2023 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023 та зобов`язано здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 02.04.2022 по 19.05.2023 включно належних, з урахуванням проведених раніше виплат, сум грошового забезпечення, а також інших виплат, які розраховувались з урахуванням посадового окладу, допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, грошової допомоги при звільненні, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, чинній з 29.01.2020 року, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

18.07.2025 ОСОБА_1 видано виконавчий лист у справі №340/731/25 (а.с. 62), та відповідно до заяви від 24.07.2025 ОСОБА_1 звернувся за примусовим виконанням зазначеного рішення суду до відповідного органу ДВС, додавши згаданий виконавчий лист.

25.07.2025 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №78702647 з примусового виконання вказаного виконавчого листа та надано добровільний строк боржнику на виконання рішення суду (а.с.55-56.).

Державним виконавцем 02.09.2025 винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення без поважних причин. Пунктом 2 винесеної постанови зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, у встановлений строк надати до відділу документи, які підтверджують повне фактичне виконання рішення та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. Постанову про накладення штрафу боржнику направлено рекомендованою кореспонденцією.

17.10.2025 на боржника накладено штраф у розмірі 10 200,00 грн., про що винесено відповідну постанову. Пунктом 2 винесеної постанови боржника повторно зобов`язано виконати рішення у строк до 10 робочих днів, про що надати відповідну інформацію та попереджено про кримінальну відповідальність.

20.10.2025 позивачем отримана постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мохни Світлани Олександрівни про накладення повторного штрафу в рамках виконавчого провадження № 78702647 від 17.10.2025 ( а.с.73).

Позивачем 24.10.2025 на адресу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направлено заяву щодо скасування постанови про накладення штрафу від 17.10.2025 виконавче провадження № 787024647 та зупинення виконавчих дій у межах зазначеного виконавчого провадження ( а.с.23-29).

Відповідач листом від 14.11.2025 за вх. № 10463 повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення клопотання щодо скасування постанови про накладення штрафу від 17.10.2025 виконавче провадження № 787024647 та зупинення виконавчих дій у межах зазначеного виконавчого провадження ( а.с.30-31).

Не погоджуючись з постановою державного виконавця про накладення штрафу від 17.10.2025, позивач 20.11.2025 звернувся до суду з позовом ( а.с.2).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статей 14, 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами 2 та 4 статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі за текстом - Закон №1404-VІІІ).

Згідно ст.1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ).

Статтею 5 Закону №1404-VІІІ встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За приписами ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пп.1, 10, 16 ч.3 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вжити усіх необхідних заходів щодо своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення.

Стаття 26 Закону №№1404-VIII визначає початок примусового виконання рішення, зокрема, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої).

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно із ч.1 ст.63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII).

Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії визначена положеннями ст.75 Закону №1404-VIII.

Відповідно до ч.1 ст.75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

За умовами ч.2 ст.75 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З вищевикладеного слідує, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Державний виконавець зобов`язаний перед застосуванням штрафних санкцій встановити, зокрема, наявність або відсутність поважності причин невиконання рішення і обов`язку виконати певні дії лише боржником.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому, чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення, потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У зв`язку з цим варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII. При цьому державний виконавець перевіряє виконання судового рішення під час його примусового виконання та за результатами такої перевірки накладає штраф.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 08.07.2021, справа № 640/11833/19.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з довідкою відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, виданої Головним управлінням майна та ресурсів Міністерства оборони України 21.04.2022 № 322/22 є державною організацією (установою, закладом) має ідентифікаційний код 24974037 з єдиним видом діяльності за КВЕД О 84.22- «Діяльність у сфері оборони» (а.с.77).

Відповідно до Положення про ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2025 № 202, позивач є органом управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, (а.с.79).

ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно листа департаменту фінансів Міністерства оборони України від 17.05.2022 № 248/1936, з 01.06.2022 включений до мережі розпорядників коштів Міністерства оборони України з присвоєнням коду розпорядника бюджетних коштів - 50598/011440 (а.с.79,зв).

Згідно реєстраційної картки розпорядника бюджетних коштів (одержувачів бюджетних коштів) від 03.05.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 є розпорядником коштів третього рівня та фінансується виключно з Державного бюджету. Власних коштів ІНФОРМАЦІЯ_2 не має (а.с.80).

Відповідно до п. 4.4. наказу Міністерства оборони України від 01.10.2021 № 300 "Про організацію формування і виконання бюджетних програм (підпрограм) в системі Міністерства оборони України" (зі змінами) розпорядники третього рівня:

забезпечують своєчасне отримання в забезпечувальному фінансовому органі обсягів видатків за відповідними бюджетними програмами (підпрограмами);

складають та надають проекти кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, зведення показників спеціального фонду кошторису, повідомлень до кошторисів та планів асигнувань відповідно до доведених граничних обсягів видатків та розрахунки, які обґрунтовують показники видатків, що включаються до проекту кошторису, та пояснювальну записку до зазначених документів:

до забезпечувального фінансового органу - у повному обсязі (крім розрахунків);

служб забезпечення відповідних органів військового управління за напрямами відповідальності - у частині, що стосується.

Згідно затвердженого кошторису ІНФОРМАЦІЯ_3 на 2025 рік, станом на 01.01.2025 відсутні кошторисні призначення та бюджетні асигнування за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки" на виконання виконавчих проваджень.

На виконання рішення суду у адміністративній справі № 340/731/25 позивачем здійснено розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 ( а.с.96).

09.09.2025 позивачем подано клопотання до ІНФОРМАЦІЯ_4 про надання висновку щодо вжиття заходів та погодження розрахунків коштів необхідних для виконання судової справи ( а.с.95 -105).

Начальником штабу Військової служби правопорядку Збройних сил України листом від 10.09.2025 ( а.с.110-111) повідомлено позивача, що відповідно до Алгоритму опрацювання документів щодо не оскарження рішень судів, виконання рішень судів, які набрали законної сили та потребують видатків Державного бюджету для виплати грошового забезпечення, підйомної допомоги військовослужбовцям, начальником фінансово-економічного відділу - помічником начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 затверджено Розрахунок у сумі КЕКВ 2800 - 267894,18 грн. для виплати за позовом ОСОБА_1 у адміністративній справі № 340/731/25.

На виконання рішення суду позивачем направлялися додаткові заявки до розпорядника кошті вищого рівня, щодо додаткового виділення кошторисних призначень та бюджетних асигнувань на вищезазначені цілі, зокрема 10.10.2025 ( а.с.112-113).

За таких підстав, суд доходить висновку, що позивачем (боржником) до прийняття оскаржуваної постанови відповідача вживалися заходи щодо повного виконання рішення суду в частинні виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Представником відповідача не надано до суду доказів того, що державний виконавець перед застосуванням штрафних санкцій встановив, зокрема, наявність або відсутність поважності причин невиконання рішення і обов`язку виконати певні дії лише боржником.

Із викладеного вбачається, що обставини, які повідомив позивач у своїй сукупності свідчать про реальну фінансову неможливість виконати судове рішення, оскільки невиплата в коштів за виконавчим документом зумовлена не неналежним виконанням своїх обов`язків, а відсутністю відповідного фінансового забезпечення боржника на виконання судового рішення, що не може вважатись невиконанням такого рішення без поважних причин, оскільки виділення коштів на фінансування не залежить від волі самого позивача, а відтак вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень, немає правових підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №360/3573/20.

Також, суд зазначає, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатись об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Цей висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постановах від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а, від 13.06.2018 у справі №757/29541/14-а, від 10.09.2019 у справі № 0840/3476/18, від 19.08.2020 у справі №140/784/19.

Отже, суд доходить висновку про те, що головним державним виконавцем оскаржувану постанову про накладення штрафу винесено без належного мотивування, та у даному випадку призвели до порушення права боржника (позивача у цій справі), що вказує на протиправність спірного рішення.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду цієї справи, суд вважає, що відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, в порушення вимог частини 2 статті 77 КАС України не довів правомірності прийняття ним постанови, яка є предметом оскарження у цій адміністративній справі, що свідчить про те, що відповідач під час прийняття такого рішення діяв не у спосіб, який визначено чинним законодавством, що у свою чергу є підставою для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Суд зазначає, що задовольняє позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.

Щодо посилання представника відповідача позивачем про пропуск 10 денного строку звернення, то суд зазначає наступне.

Спірна постанова отримана позивачем 20.10.2025; оскаржена, в порядку ч.3-5 ст. 74 Закону №1404-VIII, до начальника відділу 24.10.2025; рішення щодо розгляду скарги отримано 14.11.2025; до суду з позовом щодо оскаржуваної постанови позивач звернувся 20.11.2025, тобто в 10 денний строк звернення до суду встановлений ч.2 ст. 287 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, здійснені позивачем витрати на оплату судового збору у сумі 3 028,00 грн. (а.с.33), слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Театральна, буд. 6/7, м. Кропивницький, 25006, ) про визнання протиправної та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про накладення повторного штрафу від 17.10.2025 року ВП № 787024647.

В задоволенні клопотання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Стягнути на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст.287, 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. САГУН