Справа № 320/34489/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року справа № 320/34489/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Служба судової охорони, Державна судова адміністрація України, Міністерство фінансів України, Державна казначейська служба України, про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів.

Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області щодо невиконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";

- стягнути збільшену додаткову винагороду за час безпосередньої участі у бойових діях та/або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 в розмірі 136 тисяч 653 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_1 в межах суми стягнення за один місяць.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що перебуває на службі в Територіальному управлінні Служби судової охорони у місті Києві та Київській області, має спеціальне звання лейтенант Служби судової охорони та обіймає посаду інспектора 1 відділення особистої безпеки суддів підрозділу особистої безпеки суддів.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Позивач акцентує, що в період з 03.03.2022 по 07.03.2022 та з 11.03.2022 по 16.04.2022 він був безпосередньо залучений до виконання завдань зі здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, оскільки наказом Головнокомандувача ЗСУ від 01.04.2022 №102, №125, №84 м. Київ та Київська область були визначені зонами бойових дій. З огляду на це, позивачу належить до виплати 16 665,00 грн за період з 03.03.2022 по 07.03.2022 та 119 988,00 грн за період з 11.03.2022 по 16.04.2022.

Водночас позивач стверджує, що попри чинність Постанови №168, він не отримував додаткову винагороду, передбачену її положеннями. Позивач вважає, що дії та бездіяльність ТУ ССО, ДСА України та Мінфіну є протиправними, порушують його гарантоване право на своєчасну виплату заробітної плати, як передбачено статтею 43 Конституції України, положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Бюджетного кодексу України, а також принципами правової визначеності та передбачуваності, закріпленими у практиці Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини.

У своїй аргументації позивач посилається на рішення ЄСПЛ у справах «Кечко проти України», «Сук проти України» та «Будченко проти України», в яких Європейський суд наголошував на недопустимості відмови у виплатах, що передбачені чинним законодавством, навіть за умови відсутності бюджетного фінансування. Позивач також звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену в рішенні у зразковій справі №260/3564/22, згідно з якою виплата додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 є обов`язком держави, а її невиконання порушує права співробітників Служби судової охорони.

На підставі викладеного, позивач просить визнати бездіяльність ТУ ССО протиправною, стягнути збільшену додаткову винагороду за час безпосередньої участі у бойових діях та/або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування військової агресії в розмірі 136 653,00 грн на користь позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано докази у справі від сторін.

14.11.2022 через підсистему "Електронний Суд" представником відповідача - Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області подано клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Службу судової охорони (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, тел. , ), Державну судову адміністрацію України (001021, м. Київ, вул. Липська, 18/5, , email: ); Міністерство фінансів України (04071, м. Київ, вул. Межигірська, 11, , ); Кабінет Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2, ), оскільки відповідач вважає, що рішення у справі може вплинути на їх права та обов`язки.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Службу судової охорони (ідентифікаційний код 42902258; юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5; фактична адреса: вул. Вознесенський узвіз, 10-Б, м. Київ, 04053, адреса електронної пошти: ); Державну судову адміністрацію України (ідентифікаційний код 00013480; 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5; email: ); Міністерство фінансів України (ідентифікаційний код 00013480; 04071, м. Київ, вул. Межигірська, 11; email: ); Державну казначейську службу України (ідентифікаційний код 37567646, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вулиця Бастіонна, будинок 6, електронна пошта: ).

17.11.2023 канцелярією суду зареєстровано відповідь на відзив, в якій позивач категорично не погоджується з твердженнями ТУ ССО в м. Києві та Київській області щодо того, що позивач не здійснював заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Позивач наполягає на тому, що відповідно до довідки, наданої позивачу Центральним органом управління ССО від 18.09.2023 №128 позивач був залучений до виконання бойових завдань у періоди з 03.03.2022 по 16.04.2022. У зв`язку із зазначеним просить позов задовольнити в повному обсязі.

23.11.2023 через підсистему "Електронний Суд" надійшов відзив на позовну заяву від Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, в якому відповідач зазначає про те, що вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими з огляду на те, що виплати грошового забезпечення співробітникам ТУ ССО здійснюються виключно в межах фонду оплати праці, затвердженого в кошторисі. Отже, для видання наказу про виплату співробітникам ТУ ССО додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі за фондом оплати праці співробітників відповідних коштів на її виплату. Водночас реалізація такої виплати можлива виключно в межах затверджених бюджетних асигнувань, які встановлюються центральними органами, а саме Державною судовою адміністрацією України та Центральним органом управління Служби.

Відповідач посилається на конституційний принцип діяльності органів державної влади виключно в межах повноважень, визначених законом, а також на норми Бюджетного кодексу України, які чітко встановлюють, що витрати з державного бюджету можливі лише при наявності відповідного бюджетного призначення (статті 22, 23, 48, 121 Кодексу). Вказується, що територіальне управління є розпорядником бюджетних коштів найнижчого рівня, а його кошторис формується й затверджується виключно централізовано головним розпорядником, яким є Державна судова адміністрація України.

Згідно з положенням про Службу судової охорони та її територіальні управління, керівник територіального управління не має повноважень самостійно змінювати затверджений кошторис або видавати накази про додаткові виплати поза межами існуючих бюджетних асигнувань. Видання такого наказу, за відсутності відповідного фінансування, могло б призвести до порушення бюджетного законодавства, включно з адміністративною та кримінальною відповідальністю, передбаченою статтями 164-12 КУпАП та 210 Кримінального кодексу України.

У відзиві детально викладено, що з березня 2022 року керівництво Служби судової охорони ініціювало процес отримання додаткових коштів: надсилались звернення до Прем`єр-міністра України, Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації, Верховного Суду та Вищої ради правосуддя. Було підготовлено та направлено понад 25 листів з розрахунками потреби у коштах на виплату винагороди. Проте станом на дату подання відзиву ці асигнування не були виділені, що об`єктивно унеможливлює прийняття наказу про виплату додаткової винагороди на рівні територіального управління.

Таким чином, відповідач зазначає, що будь-які вимоги про стягнення додаткової винагороди мають бути адресовані головному розпоряднику бюджетних коштів Державній судовій адміністрації України, яка згідно з законом відповідає за фінансове забезпечення діяльності Служби судової охорони. Відповідач також вказує на бюджетну програму 0501020, за якою здійснюється фінансування функціонування Служби, і підкреслює, що на її підставі має відбуватись реалізація рішення суду щодо виплати будь-яких сум із державного бюджету.

Крім того, відповідач наголошує на тому, що позивач не приймав безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Водночас позивачем, на переконання відповідача, виконувались посадові обов`язки, передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Ураховуючи зазначене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, вважаючи заявлені вимоги юридично та фінансово необґрунтованими.

28.11.2023 через підсистему "Електронний Суд" надійшли пояснення Міністерства фінансів України щодо позову або відзиву, в яких третьою особою наголошується на тому, що в умовах воєнного стану для забезпечення ССО необхідними коштами ДСА України як головний розпорядник коштів за бюджетною програмою КПКВК 0501020 насамперед має використати всі внутрішні резерви. При цьому, станом на 01.06.2022 за вказаною бюджетною програмою обсяг невикористаних коштів становить 361,9 млн грн, а станом на 19.12.2022 1 093,3 млн грн. Отже, Міністерство фінансів України не розпорядником бюджетних коштів за КПКВК 0501020, не несе відповідальності за її нарахування. Крім того, постановою Уряду від 20.01.2023 №43 було внесено зміни до Постанови №168, серед яких, зокрема, виключення співробітників ССО з переліку категорій осіб, які мали право на отримання додаткової винагороди. З огляду на зазначене, між позивачем та Мінфіном не існувало та не існує зобов`язання стосовно здійснення додаткових виплат, оскільки Мінфін не є роботодавцем позивача.

07.12.2023 на адресу суду надійшли пояснення від ДСА України, в яких третя особа повідомляє, що пунктом 3 Постанови №168 доручено Мінфіну опрацювати питання збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови. Станом на 01.06.2022 ССО надано розрахунок потреби в коштах на виплату додаткової винагороди співробітникам ССО в сумі 1 144,5 млн грн. Отже, ДСА України жодними своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю не здійснювала заходів, спрямованих на порушення прав та законних інтересів позивача. ДСА України просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

12.12.2023 через підсистему "Електронний Суд" надійшли пояснення Служби судової охорони щодо позову, в яких третя особа зазначає, що відповідно до постанови Уряду №289 додаткова винагорода, передбачена постановою №168, до виду грошового забезпечення співробітників ССО не відноситься та не є його складовою. Згідно з Порядком №384 грошове забезпечення співробітників ССО виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фонду оплати праці, затвердженого в кошторисі. Натомість у затвердженому ДСА України кошторисі ССО на 2022 2023 роки видатки на виплату додаткової винагороди не передбачались та не затверджувались, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс ССО не дозволяє здійснити таку виплату. Крім того, позивачем не надано жодних доказів його безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та відповідач у справі з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні до суду не звертались.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до довідки Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області від 09.1.2023 №617 (а.с. 142) та посвідчення серії НОМЕР_1 , дата видачі 01.12.2021 (а.с. 9-10), з 01.12.2021 по теперішній час проходить службу в Територіальному управлінні Служби судової охорони у м. Києві та Київській області та перебуває на посаді інспектора 1 відділення особистої безпеки суддів підрозділу особистої безпеки суддів територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області.

Згідно з довідкою Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області від 08.11.2023 №324 (а.с. 143) загальна сума доходу позивача за період з січня 2022 року по жовтень 2023 року склала 474 928,98 грн.

12.09.2023 позивачем надіслано Службі судової охорони запит на отримання публічної інформації (а.с. 58), в якому позивач просить надати копію листа ССО від 02.11.2022 №30/30.07.3-1596, адресованого Головнокомандувачу ЗСУ, та копію відповіді на нього з додатками; повідомити, чи був включений позивач до бойових розрахунків ЦОУ ССО та надати витяги з наказів про затвердження бойових розрахунків; надати довідку про залучення позивача до виконання службових завдань за 2022 рік.

Листом від 18.09.2023 №30/01.30-01.1-1594 (а.с. 11) Служба судової охорони повідомила, що позивач був включений до бойових розрахунків ЦОУ ССО. Крім того, листом надано запитувані позивачем документа, серед яких копія листа ССО від 02.11.2022 №30/30.07.3-1596, адресованого Головнокомандувачу ЗСУ (а.с. 59), копія листа Центрального юридичного управління Генштабу ЗСУ від 17.11.2022 №316/2944 (а.с. 60-70), витяги з наказів про затвердження бойових розрахунків (а.с. 12-53), довідка про залучення позивача до виконання службових (службово-бойових) завдань від 18.09.2023 №128 (а.с. 54-56), наказ Командувача Сил територіальної оборони ЗСУ (з основної діяльності) від 07.03.2022 №10 (а.с. 57).

З наданих документів позивачем встановлено, що в період з 03.03.2022 по 07.03.2022 та з 11.03.2022 по 16.04.2022 позивача було залучено до виконання службових (службово-бойових) завдань та безпосередньо залучено до виконання завдань зі здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а саме:

- оборона об`єктів критичної інфраструктури;

- участь у боротьбі з диверсійно-розвідувальними силами, іншими збройними формуваннями агресора (противника) та не передбаченими законами України воєнними або збройними формуваннями, перебуваючи в складі бойових підгруп та в групі посилення;

- участь у здійсненні заходів щодо тимчасової заборони або обмеження руху транспортних засобів і пішоходів поблизу та в межах зон/районів надзвичайних ситуацій та/або ведення воєнних (бойових) дій під час виконання завдань, перебуваючи в групі "БП-3" (блок-пост № 3, 6), в тому числі в нічний час доби під час дії комендантської години.

Водночас жодної додаткової винагороди позивач відповідно до постанови Уряду від 28.02.2022 №168 не отримував. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 161 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах (частина 1); Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України (частина 2); Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби (частина 4); територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи (частина 6); фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина 7).

Згідно з частиною 1 статті 165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За положеннями частини 2 статті 165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 "Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони" затверджені схеми посадових окладів, тарифних розрядів і коефіцієнтів за основними посадами і спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони та встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.

Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначений Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384 (далі - Порядок №384).

Відповідно до пунктів 4 - 7 Порядку №384 грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за стаж служби); 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія); 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди; допомоги).

Згідно з пунктами 8 і 10 Порядку №384 грошове забезпечення виплачується співробітникам, які призначені на штатні посади в центральний орган управління Служби та територіальних управліннях Служби. Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.

Періоди, за які грошове забезпечення не виплачується, визначені в пункті 11 Порядку №384, до яких, зокрема, віднесено час надання співробітникам відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати.

Виплата грошового забезпечення співробітника за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця (пункт 17 Порядку №384).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, № 469/2024 від 23.07.2024, № 740/2024 від 28.10.2024, № 26/2025 від 14.01.2025, № 235/2025 від 15.04.2025, № 478/2025 від 15.07.2025, № 793/2025 від 20.10.2025 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України ухвалено постанову від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168), в пункті 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, відповідно до пункту 1 Постанови №168 підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень є те, що військовослужбовці:

1) беруть безпосередню участь у бойових діях;

2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

При цьому, суд зазначає, що наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально.

За відсутності документального підтвердження неведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100 000,00 грн не виникає.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Порядок і умови виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану затверджено наказом ДСА України від 31.10.2022 №396 (далі Наказ №396).

Пунктом 7 Наказу №396 визначено, що додаткова винагорода виплачується в таких розмірах:

30 000 грн співробітникам, які проходять службу в районах ведення бойових дій, пропорційно в розрахунку на місяць;

10 000 грн іншим співробітникам пропорційно в розрахунку на місяць;

100 000 грн співробітникам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях і заходах.

Згідно з пунктом 9 Наказу №396 безпосередня участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії визначається на підставі:

бойового наказу (бойового розпорядження) органу військового управління;

наказу Служби або територіального управління Служби про визначення завдань особовому складу відповідно до бойового наказу (бойового розпорядження) органу військового управління;

бойового донесення (підсумкового рапорту) начальника підрозділу (групи), у складі якого (якої) співробітник брав участь у бойових діях (заходах), що складається за результатами здійснення завдань (заходів), передбачених бойовим наказом (бойовим розпорядженням), до якого долучаються підписані начальником підрозділу (групи) списки особового складу, який брав безпосередню участь у бойових діях, із зазначенням посади, військового звання, прізвища, імені та по-батькові (за наявності), періоду участі кожного військовослужбовця, який брав безпосередню участь у бойових діях. Кожен аркуш списків завіряється підписом начальника підрозділу (групи);

довідка керівника органу військового управління про безпосередню участь співробітників у бойових діях.

Відповідно до пункту 10 Наказу №396 під терміном "безпосередня участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів" слід розуміти виконання співробітником:

бойових завдань у складі органу військового управління (військової частини), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угрупувань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем ЗСУ або начальником Генштабу ЗСУ) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угрупувань військ (сил) безпосередньо в районах ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення, відбиття спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).

Згідно з пунктом 11 Наказу №396 перелік районів ведення бойових дій затверджується наказом Головнокомандувача ЗСУ.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, на підтвердження наявності права на отримання передбаченої Постановою № 168 додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн, позивач посилається на лист Служба судової охорони від 18.09.2023 №30/01.30-01.1-1594, в якому Службою повідомлено, що позивач був включений до бойових розрахунків ЦОУ ССО. Крім того, позивач посилається на лист Центрального юридичного управління Генштабу ЗСУ від 17.11.2022 №316/2944, в якому надано інформацію стосовно меж районів ведення бойових дій, а також на витяги з наказів про затвердження бойових розрахунків, якими позивачу визначались завдання у відповідні періоди, а також довідку про залучення позивача до виконання службових (службово-бойових) завдань від 18.09.2023 №128.

З наданих документів судом встановлено, що в період з 03.03.2022 по 07.03.2022 та з 11.03.2022 по 16.04.2022 позивача було залучено до виконання службових (службово-бойових) завдань та безпосередньо залучено до виконання завдань зі здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а саме:

- оборона об`єктів критичної інфраструктури;

- участь у боротьбі з диверсійно-розвідувальними силами, іншими збройними формуваннями агресора (противника) та не передбаченими законами України воєнними або збройними формуваннями, перебуваючи в складі бойових підгруп та в групі посилення;

- участь у здійсненні заходів щодо тимчасової заборони або обмеження руху транспортних засобів і пішоходів поблизу та в межах зон/районів надзвичайних ситуацій та/або ведення воєнних (бойових) дій під час виконання завдань, перебуваючи в групі "БП-3" (блок-пост № 3, 6), в тому числі в нічний час доби під час дії комендантської години.

Крім того, у матеріалах справи наявна довідка Центрального органу управління ССО від 18.09.2023 №128, яка підтверджує включення позивача до бойових розрахунків. Водночас довідка не містить посилання на конкретний наказ командира (начальника) про залучення позивача до виконання бойових завдань у визначених районах; не зазначено, які саме завдання виконував позивач, чи мали вони характер бойових дій або заходів з національної безпеки;не надано доказів, що позивач перебував безпосередньо в районах, визначених наказами Головнокомандувача ЗСУ, у складі підрозділів, які здійснювали бойові дії. Таким чином, довідка №128 не відповідає критеріям, встановленим Постановою №168, і не є достатньою підставою для нарахування збільшеної додаткової винагороди, оскільки лише підтверджує включення до бойового розрахунку, що саме по собі не свідчить про фактичну участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки.

Суд також враховує, що позивач не надав жодного наказу командира, який би підтверджував його участь у бойових діях; відповідач та треті особи заперечують факт такої участі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів фактичної участі у заходах, які дають право на збільшену винагороду, а тому підстав для задоволення позову немає.

Отже, на переконання суду, вказані документи не можуть бути підставою для нарахування і виплати позивачу передбаченої Постановою №168 додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн, оскільки підставою для виплати такої винагороди є виключно факт виконання бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії підтверджений сукупністю таких документів, як бойовий наказ (розпорядження), журнал бойових дій, рапорт командира, зміст яких відображає суть виконаного завдання та період його виконання.

У постанові від 05.08.2024 у справі № 200/4100/23 Верховний Суд зауважив, що перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій само собою не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн на місяць, передбаченої постановою № 168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні постанови №168 означають "безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів" та документального підтвердження цих обставин.

Суд зазначає, що з наданих позивачем витягів з наказів про затвердження бойових розрахунків, якими позивачу визначались завдання у відповідні періоди, не вбачається безпосередня участь позивача у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Долучені до матеріалів справи докази суд вважає такими, що не підтверджують в повній мірі факт безпосередньої участь позивача у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, тому що вказаний факт може бути підтверджений в комплексі з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями) та журналом бойових дій, у зв`язку з чим зазначені витяги з наказів про затвердження бойових розрахунків не можуть бути підставою для нарахування і виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Отже, зважаючи на те, що позивач не зазначив конкретні бойові завдання, які ним виконувались у спірний період, а також не надав доказів виконання таких завдань, зокрема, бойових наказів (розпоряджень), журналів бойових дій, суд доходить висновку про відсутність у позивача права на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, в розмірі 100 000,00 гривень у спірний період.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відповідність дій відповідача щодо нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає, що положеннями частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Верховний Суд України у постанові від 17.02.2015 (справа № 21-8а15), з-поміж іншого, зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Так, спеціальним законодавством, не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак такі питання регулює Кодекс законів про працю України.

Згідно з частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі статтею 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній з 19.07.2022) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Суд також зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про залучення до виконання службових (службово-бойових) завдань та безпосередньо залучено до виконання завдань зі здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, що, у цій справі, відбулося шляхом отримання листа від 18.09.2023 №30/01.30-01.1-1594, в якому Служба судової охорони повідомила, що позивач був включений до бойових розрахунків ЦОУ ССО.

Отже, враховуючи вищевикладене, зважаючи, що про порушення своїх прав позивач дізнався з листа Служби судової охорони від 18.09.2023 №30/01.30-01.1-1594, строк звернення до суду має обраховуватись з 18.09.2023 та закінчився 18.12.2023.

З даним позовом до Київського окружного адміністративного суду позивач звернувся 26.09.2023, тобто в межах встановленого строку.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 243 - 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.