Справа № 140/9583/25
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/9583/25 пров. № А/857/44560/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року (судді Дмитрука В.В., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк) у справі № 140/9583/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ у Рівненській області, відповідач) в якому просить визнати протиправною бездіяльність при вирішенні питання про обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка полягає у не зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення та обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періодів: половини строку навчання у Волинському державному університеті імені Лесі Українки з 01.09.1996 по 29.06.2001 2 роки 4 місяці 29 днів; роботи на посадах головного юрисконсульта, начальника відділу корпоративних правовідносин ТзДВ «Континіум-Траст-Компані», заступника генерального директора з юридичних питань АТ ФА «Схід-Інвест», помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду з 12.05.2006 по 12.05.2009 сукупно 3 роки як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 26.02.2025, виходячи із 52% від суддівської винагороди та загального стажу роботи на посаді судді 21 рік 2 місяці 11 днів, зарахувавши додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періодів: половини строку навчання у Волинському державному університеті імені Лесі Українки з 01.09.1996 по 29.06.2001 2 роки 4 місяці 29 днів; роботи на посадах головного юрисконсульта, начальника відділу корпоративних правовідносин ТзДВ «Континіум-Траст-Компані», заступника генерального директора з юридичних питань АТ ФА «Схід-Інвест», помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду з 12.05.2006 по 12.05.2009 сукупно 3 роки як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вважає, що з 26.02.2025 відповідно до заяви призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 за №1402-VIII (далі - Закон №1402) у зв`язку із звільненням посади у відставку. Відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, до періодів роботи на посаді судді було зараховано період з 13.05.2009 по 25.02.2025 та призначено позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді із розміру 50%, оскільки її стаж роботи на суддівських посадах становив 15 років. Звертає увагу, що частиною третьою статті 142 Закону №1402 передбачено збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці за кожний повний рік роботи на посаді судді. Також застосування норм статті 137 та абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 при обчисленні зазначеного вище збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці непередбачено. З огляду на зазначене, стаж роботи судді, визначений відповідно до статті 137 та абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402, дає право судді подати заяву про відставку. Оскільки ст. 137 Закону №1402 не передбачено зарахування до суддівського стажу періоди: половину строку навчання у Волинському державному університеті імені Лесі Українки з 01.09.1996 - 29.06.2001; роботу на посаді головного юрисконсульта, начальника відділу корпоративних правовідносин ТзДВ «Континіум-Траст-Компані», заступника генерального директора з юридичних питань АТ ФА «Схід-Інвест», помічник голови Рівненського окружного адміністративного суду з 12.05.2006 по 12.05.2009 такі періоди роботи зараховано до загального страхового стажу позивача який становить 28 років.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є суддею у відставці, з 26.02.2025 відповідно до заяви призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402 у зв`язку із звільненням посади у відставку.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 25.02.2025 №316/0/15-25 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Рівненського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. Розрахований Вищою радою правосуддя стаж роботи на посаді судді склав 21 рік 2 місяці 11 днів.

Рішенням відповідача позивачу призначено з 26.02.2025 довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. При цьому відповідач при здійсненні призначення врахував позивачу лише стаж роботи судді з 13.05.2009 по 25.02.2025, але не врахував половина строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу з 01.09.1996 по 29.06.2001 (сукупно 2 роки 4 місяці 29 днів); на посадах, вимоги щодо яких визначені законом та надавали право для призначення на посаду судді з 12.05.2006 по 12.05.2009 головний юрисконсульт, начальник відділу корпоративних правовідносин ТзДВ «Континіум-Траст-Компані», заступник генерального директора з юридичних питань АТ ФА «Схід-Інвест», помічник голови Рівненського окружного адміністративного суду (сукупно 3 роки).

Вважаючи дії відповідача протиправними, представник позивача звернувся із адвокатським запитом №847/08/2025 від 05.08.2025 до відповідача з проханням повідомити чи враховані до стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 для вирішення питання про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та обчислення його відсоткового розміру:- половина періоду її навчання у вищому юридичному навчальному закладі;- стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки.

Листом від 11.08.2025 №1700-0202-8/59813 відповідач повідомив представника позивача, що відповідно до частини 3 статі 142 Закону №1402, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаду судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

При цьому частиною третьою статті 142 Закону №1402 передбачено збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці за кожний повний рік роботи на посаді судді.

Застосування норм статті 137 та абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 при обчисленні зазначеного вище збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не передбачено.

З огляду на зазначене, стаж роботи судді, визначений відповідно до статті 137 та абзацу 4 пункту 34 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402, дає право судді подати заяву про відставку.

Позивач вважає, що пенсійним органом при визначенні відсотку від суддівської винагороди при призначенні щомісячного довічного грошового утримання протиправно не зараховано до стажу як судді стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді та половини строку навчання у вищому навчальному закладі, а тому звернулася з даним позовом до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (Закон №1402-VIII).

Пунктом 2 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №2453-VI), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ).

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пунктом 25 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII зі змінами.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно із частиною першою ст. 25 Конституційного Договору від 08.06.1995 №1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28.06.1996 року).

Відповідно до пункту 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Згідно зі ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального заходу суддів» від 10.07.1995 №584/95 (далі - Указ Президента України №584/95) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до п. 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» від 03.09.2005 №865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Верховний Суд у постановах від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 13.11.2019 у справі №521/2593/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 24.03.2020 у справі №559/512/17, від 29.04.2020 у справі №426/12415/16-а та від 15.11.2021 у справі №580/6051/20, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору дійшов висновку, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Як судом встановлено, що не заперечується апелянтом календарний період роботи позивача безпосередньо на посаді, віднесеній до посади судді складає повних 15 років з 13.05.2009 по 25.02.2025.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ «Документи, необхідні для призначення щомісячного довічного грошового утримання» Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за №200/14891 (далі Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України №3-1) до заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання додаються документи про страховий стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Згідно з п. 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637), період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Судом встановлено, що дипломом спеціаліста серія НОМЕР_1 засвідчується, що ОСОБА_2 у 2001 році закінчила Волинський державний університет імені Лесі України і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста.

Відповідно до довідки зазначеного вище навчального закладу від 05.02.2025 №03-25/352-Д вбачається, що правонаступником Волинського державного університету імені Лесі України нині є Волинський національний університет імені Лесі Українки.

Вказане підтверджується архівною довідкою вищого навчального закладу від 05.02.2025 №03-25/01/352, зокрема період навчання з 01.09.1996 по 29.06.2001 також зазначено і в трудовій книжці позивача серія НОМЕР_2 , дата заповнення 04.07.2001.

Суд зауважує, що у постановах від 20.04.2021 у справі №344/5707/19 та від 14.05.2021 у справі №592/3354/17 Верховний Суд дійшов висновку про необхідність зарахування половини строку навчання у вищому юридичному учбовому закладі на денній формі навчання до стажу, який враховується для набуття права на відставку і при обчисленні розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Відповідачем не заперечувалось факту наявності в його розпорядженні при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці як трудової книжки позивача, так і копії диплому про закінчення навчального закладу, а тому ним протиправно не зараховано до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 половини періоду її навчання у цьому навчальному закладі з 01.09.1996 по 29.06.2001, що складає 2 роки 4 місяці 29 днів.

Разом з тим, суд вважає, що при призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у Пенсійного органу були наявними підстави для зарахування періоду роботи ОСОБА_1 на посадах головного юрисконсульта, начальника відділу корпоративних правовідносин ТзДВ «Континіум-Траст-Компані», заступника генерального директора з юридичних питань АТ ФА «Схід-Інвест», помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду, до стажу роботи на посаді судді, позаяк зазначені відносяться до стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

Відповідно до статті 7 Закону №2862-ХІІ (в редакції на час призначення позивача на посаду судді) право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше трьох років.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на момент призначення позивача суддею у 2009 році для зайняття такої посади поряд з іншим необхідним була наявність стажу роботи в галузі права не менш як три роки, а право на зарахування стажу роботи в галузі права 3 роки мають судді, яких було призначено на посаду вперше згідно з вимогами, встановленими Законом України №2862-ХІІ на день їх обрання.

З цього питання також висловлювалася Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що внесені до ст. 137 Закону №1402 зміни дозволили зарахувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді (постанова від 30 травня 2019 року у справі №11-1481заі18). До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №9901/302/19).

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі № 9901/15/21.

З доданих позивачем до матеріалів справи документів підтверджується, що на момент призначення позивача суддею у ОСОБА_1 був стаж роботи на посадах: Юрисконсульта ВАТ «Луцький авторемонтний завод», юрисконсульта ТзДВ «Континіум-Траст-Компані», юрисконсульта Консалтингової фірми «Реєстратор», головного юрисконсульта, начальника відділу корпоративних правовідносин ТзДВ «Континіум-Траст-Компані», заступника генерального директора з юридичних питань АТ ФА «Схід-Інвест», помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду (сукупно не менше 3 роки) як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 25.02.2025 №316/0/15-25 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Рівненського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. Зараховано до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку стаж роботи безпосередньо на посаді судді 15 років 9 місяців 7 днів; половина строку навчання за денною формою 2 роки 4 місяці 29 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, 3 роки. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на звільнення у відставку, становить 21 рік 2 місяці 11 днів.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно не зарахував до стажу роботи на посаді судді також і періоди роботи з 12.05.2006 по 12.05.2009 на наступних посадах: головний юрисконсульт, начальник відділу корпоративних правовідносин ТзДВ «Континіум-Траст-Компані», заступник генерального директора з юридичних питань АТ ФА «Схід-Інвест», помічник голови Рівненського окружного адміністративного суду, які передували призначенню на посаду судді.

Відповідно до пунктів 3, 4 Розділу ІІІ «Приймання, оформлення і розгляд документів органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання» Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України №3-1, не пізніше 10 днів з дня надходження заяви з необхідними для призначення щомісячного довічного грошового утримання документами або надання додаткових документів орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання або відмову в його призначенні з урахуванням пункту 5 розділу І цього Порядку.

Орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, не пізніше 10 днів з дня винесення рішення інформує особу про призначення щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням його розміру або про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

При цьому, такий обов`язок у Пенсійного органу виникає в силу вимог закону незалежно від факту звернення особи із відповідною заявою про зарахування стажу. На підставі заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Рівненській області позивачу з 26.02.2025 призначено щомісячне довічне грошове утримання.

Водночас, основний розмір щомісячного довічного грошового утримання від суддівської винагороди обчислений враховуючи стаж роботи на посаді судді. Про порядок обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на виконання пункту 4 Розділу ІІІ «Приймання, оформлення і розгляд документів органами, що призначають щомісячне довічне грошове утримання» Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України №3-1 представника позивача Пенсійний орган повідомив лише листом від 11.08.2025 №1700-0202-8/59813.

Суд зазначає, що з урахуванням положення частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII та суддівський стаж позивача (15 років 9 місяців 13 днів), щомісячне довічне грошове утримання позивача має розраховуватися, виходячи з 52 % суддівської винагороди судді: (50% (за 20 років роботи на посаді судді) + 2% (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді), який працює на відповідній посаді.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту позивача є визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 26.02.2025, виходячи із 52% від суддівської винагороди та загального стажу роботи на посаді судді 21 рік 2 місяці 11 днів, зарахувавши додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періодів: половини строку навчання у Волинському державному університеті імені Лесі Українки з 01.09.1996 по 29.06.2001 2 роки 4 місяці 29 днів; роботи на посадах головного юрисконсульта, начальника відділу корпоративних правовідносин ТзДВ «Континіум-Траст-Компані», заступника генерального директора з юридичних питань АТ ФА «Схід-Інвест», помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду з 12.05.2006 по 12.05.2009 сукупно 3 роки як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі № 140/9583/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя Н. В. Ільчишин
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 23.12.25