Справа № 320/35364/25
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року № 320/35364/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоноженко М.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління (м. Київ) (03022, м. Київ, вул. Юлії Здановської, 22/15, ), третя особа ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яковенко Тетяни Ігорівни від 26.06.2025 року у виконавчому провадженні №75693870 про накладення штрафу у розмірі 3400 грн на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова про накладення штрафу є протиправною. При її винесенні державним виконавцем не враховано, що причини невиконання боржником рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2023 року є поважними, в зв`язку із тим, що втручання в зовнішню каналізаційну мережу без попереднього технічного обстеження каналізаційної мережі ПрАТ «АК «Київводоканал» та надання відповідного дозволу є незаконним, і позивач не має змоги виконати рішення суду без вказаних дозволів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано від відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №75693870.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відтак, невиконання боржником рішення суду мало наслідком винесення постанови про накладення штрафу від 26.06.2025 року. В зв`язку із чим, вважає, що відповідач діяв в межах наданих повноважень, тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

На виконання вимог ухвали суду від 18.07.2025 відповідачем надано копії матеріалів виконавчого провадження №75693870.

Третя особа надала письмові пояснення відносно предмету спору, в яких зазначила, що подання даного позову є зловживанням правом позивача і має на меті лише затягування виконання судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.09.2023 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про перенесення трубопроводу самопливної побутової каналізації - задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 перенести трубопровід самопливної побутової каналізації, який проходить від квартири АДРЕСА_3 , щоб відстань до фундаменту зазначеного будинку і трубопроводом каналізації складала не менше 1,5 метрів.

30.07.2024 Голосіївським районним судом міста Києва видано виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яковенко Тетяною Ігорівною від 05.08.2024 відкрито виконавче провадження №75693870, згідно виконавчого листа по справі №752/9730/18, про зобов`язання ОСОБА_1 перенести трубопровід самопливної побутової каналізації, який проходить від квартири АДРЕСА_3 , щоб відстань до фундаменту зазначеного будинку і трубопроводом каналізації складала не менше 1,5 метрів.

Постановою головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яковенко Тетяною Ігорівною від 19.05.2025 у межах виконавчого провадження № 75693870 накладено штраф у розмірі 1700 грн. за невиконання рішення суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 по справі 320/31194/25 позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову про накладення штрафу від 05.08.2024.

Постановою головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яковенко Тетяною Ігорівною від 26.06.2025 у межах виконавчого провадження № 75693870 накладено штраф у розмірі 3400 грн. за невиконання рішення суду

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу від 26.06.2024, позивач звернувся до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404 -VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 2 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статею 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення інших державних органів та рішення Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Згідно зі статтею 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону № 1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону № 1404-VIII, сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до приписів частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, державний виконавець має встановлений законом обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом № № 1404-VIII.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункти 1, 16 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону № 1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно частин 1, 2 статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Наведене в сукупності свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження, є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Суд зауважує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що не виконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII.

Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішенням про накладення штрафу має бути встановлено факт не виконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Отже, поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Позивач зазначає, що невиконання рішення суду від 22.09.2023 відбувалось з поважних причин, оскільки для становлення (внесення змін у вже встановлену каналізацію) та з`єднання трубопроводу самопливної побутової каналізації з центральною каналізацією (або з мережею водоканалу), потрібно отримати дозвіл водоканалу.

Як встановлено судом під час розгляду справи, 16 серпня 2024 року, позивач звертався до відповідача із заявою про перенесення термінів виконання виконавчого провадження, оскільки постанову отримав 08 серпня 2024 року.

В матеріалах виконавчого провадження наявна також заява позивача до ПрАТ «АК «Київводоканал» про проведення технічного обстеження каналізаційної мережі на предмет можливості виконання судового рішення, щодо перенесення трубопроводу самопливної каналізації по буд. 62, вул. Добрий шлях.

09 січня 2025 року, позивач повторно звернувся до ПрАТ «АК «Київводоканал» про проведення технічного обстеження каналізаційної мережі на предмет можливості виконання судового рішення, щодо перенесення трубопроводу самопливної каналізації по буд. 62, вул. Добрий шлях, а також звернувся із заявою до відповідача про перенесення термінів виконання виконавчого провадження.

26 березня 2025 року, боржник звернувся із заявою, відповідно до якої повідомив, що відповіді від ПрАТ «АК «Київводоканал», станом на 26 березня 2025 року на свої звернення не отримував, зобов`язувався проінформувати відповідача про отримання відповіді не пізніше 3-х робочих днів з моменту її отримання.

28 травня 2025 року, позивач втретє звернувся до ПрАТ «АК «Київводоканал» з аналогічною заявою та вимагав надання письмової відповіді на неї.

Крім того, 03.06.2025 під час проведення виконавчих дій з виїздом на об`єкт по вул. Добрий шлях, 62, державним виконавцем було складено акт, в якому вказано, що виходом на об`єкт виконання виявлено, що трубопровід знаходиться під землею. Самостійно перенести її боржник не може. Для її перенесення необхідно залучити спеціалістів АК «Водоканал». Виконавчі дії перенести. Про дату і час буде повідомлено вимогою.

Тобто, державним виконавцем у вказаному акті зафіксовано неможливість виконання рішення суду власними силами позивача без залучення відповідних спеціалістів.

Незважаючи на вказані обставини та письмові докази, відповідач, не надавши відповідної оцінки заявам позивача, наклав на нього штраф за невиконання рішення суду та виніс постанову про накладення штрафу від 19.05.2025.

Суд зауважує, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Вказана позиція підтримана у постановах Верховного Суду від 18.07.2023 по справі № 380/16763/22, від 05.06.2024 у справі № 480/6452/23.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 по справі 320/31194/25 позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову про накладення штрафу від 19.05.2025.

Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на відсутність підтверджень виконання рішення суду, державним виконавцем 26.06.2025 було повторно винесено постанову про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі -3400 грн.

Відповідач у відзиві посилається на те, що до матеріалів виконавчого провадження стягувачем додано лист АТ «Київводоканал», у якому зазначено, що каналізаційна мережа за адресою: вул. Добрий шлях 62, кв.2 не знаходиться на балансі останнього, а тому залучення їх до виконавчих дій є недоцільним.

Суд не приймає до уваги вказаний доказ, оскільки лист Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації №100-к-4543/1-2954, на який посилається відповідач, датований 02.09.2019 і не є актуальним на час вирішення даного спору.

Натомість, до матеріалів справи позивачем було долучено листа ПАТ "Акціонерна компанія "Водоканал" Департаменту експлуатації каналізаційного господарства за № 763/6/6/02-25 від 24.06.2025 "Про порядок перенесення каналізаційної труби", згідно якого вказані дії треба проводити в установлений законодавством порядок, а саме:

-отримати Технічний умови на каналізування об`єкта; (які отримуються в ПАТ "Акціонерна компанія "Водоканал" );

-розробити проектно-кошторисну документацію відповідно до ДБНВ2.5-75:2013 Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування.

У даному листі зазначено, що власноруч перенести дворову каналізаційну трубу неможливо, оскільки такі роботи повинна виконати проектна організація, яка отримала відповідну ліцензію на проведення зазначених робіт.

Таким чином, даним листом підтверджено неможливість фактичного виконання позивачем рішення суду від 22.09.2023 року без залучення ПАТ "Акціонерна компанія "Водоканал" та проектної організації.

Вказану відповідь позивачем було отримано тільки 22 липня 2025 року, тобто після винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Отже, причини невиконання боржником ОСОБА_1 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 вересня 2023 року - є поважними, оскільки втручання в зовнішню каналізаційну мережу без попереднього технічного обстеження каналізаційної мережи ПрАт «АК Водоканал» та надання відповідного дозволу - є незаконним.

В зв`язку із чим, суд приходить до висновку, що постанова від 26.06.2025 про накладення штрафу за невиконання рішення суду є протиправною і підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,00 грн, що підтверджується квитанцією від 10.07.2025.

Таким чином, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління (м. Київ) підлягають понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 968,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263, 287 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) задовольнити повністю;

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яковенко Тетяни Ігорівни від 26.06.2025 року у виконавчому провадженні №75693870 про накладення штрафу у розмірі 3400 грн на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 968,00 (дев`ятсот шістдесят вісім грн 00 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління (м. Київ) (03022, м. Київ, вул. Юлії Здановської, 22/15, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Білоноженко М.А.