Справа № 340/6610/25
Суддя: О.С. ПЕТРЕНКО
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/6610/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Петренко О.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження справу

за позовом: Керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області, який діє в інтересах Управління культури і туризму Олександрійської міської ради

до відповідача-1: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача-2: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2

про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати відповідачів укласти з Управлінням культури і туризму Олександрійської міської ради охоронний договір на об`єкт культурної спадщини - щойно виявлену пам`ятку архітектури місцевого значення "Житловий будинок початок ХХ ст.", яка розташована за адресою - АДРЕСА_3 на умовах і в порядку, визначеними постановою КМУ від 28.12.2001 №1768.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачі протягом 1 місяця з моменту набуття права власності на пам`ятку культурної спадщини місцевого значення зобов`язані були укласти з позивачем охоронний договір. Обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини і саме від власника повинна виходити ініціатива укладення охоронного договору. Відповідачами не виконано покладеного на них обов`язку, що слугувало підставою звернення до суду.

Ухвалою суду від 30.09.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.81).

Зазначеною ухвалою відповідачам встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву з відповідними доказами в їх обґрунтування.

Сторона відповідача, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, вказує на те що позовні вимоги прокуратури є необґрунтованими. Вказує, що відсутність укладеного договору спричинена не поведінкою відповідача, а бездіяльністю органу місцевого самоврядування, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

У наданій відповіді на відзив прокурор зазначає, що обов`язок по укладенню охоронного договору покладається саме на власника пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини, і саме власник повинен бути його ініціатором.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно розпорядженням голови Кіровоградської ОДА від 28.12.2004 №792-р "Про внесення змін до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 07.08.1997 №261-р" до Переліку пам`яток містобудування, архітектури місцевого значення в Кіровоградській області занесено, зокрема, "Житловий будинок початок ХХ ст.", який розташований за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно до інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, частина будівлі загальною площею 178 кв.м, яка розташована за адресою - АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 03.08.2022 за №216 (а.с.60).

Відповідно до даних архівної довідки від 29.08.2025 №712, виданої КП "Олександрійське міжміське бюро технічної інвентаризації", частина будівлі загальною площею 178 кв.м, яка розташована за адресою - АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_2 , на підставі договору довічного утримання від 12.09.2006 (а.с.59).

Згідно листа Управління культури і туризму Олександрійської міської ради, що було направлено на адресу Олександрійської окружної прокуратури від 28.05.2025 за вх.№ 159/11/1 встановлено, що на вказаний об`єкт культурної спадщини власник не оформив охоронний договір (а.с.57).

Прокурор зазначає, що відповідачі протягом 1 місяця з моменту набуття права власності на пам`ятку культурної спадщини місцевого значення зобов`язані були укласти з позивачем охоронний договір.

Надаючи оцінку обґрунтованості доводів прокурора щодо підстав для задоволення позову, суд враховує наступні обставини та положення законодавства.

Згідно зі ст. 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон №1805-III.

Об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою.

Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону №1805-III культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини; об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності; пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини; виявлення об`єкта культурної спадщини - сукупність науково-дослідних, пошукових заходів з метою визначення наявності та культурної цінності об`єкта культурної спадщини; щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 6 Закону №1805-III до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить зокрема укладення охоронних договорів на пам`ятки.

Ч. 1 ст. 13 Закону №1805-III врегульовано, що об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об`єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам`ятки.

За змістом п. «а» ч. 1 ст. 14 Закону №1805-III занесення об`єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього (вилучення з Реєстру, зміна категорії пам`ятки) провадяться відповідно до категорії пам`ятки національного значення постановою Кабінету Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини протягом одного року з дня одержання подання.

Статтею 23 Закону №1805-II передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

При передачі пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у володіння, користування чи управління іншій особі істотною умовою договору про таку передачу є забезпечення особою, якій передається пам`ятка, щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його) частина, збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини відповідно до вимог цього Закону та умов охоронного договору, укладеного власником або уповноваженим ним органом (особою) з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Основним завданням охоронного договору є встановлення режиму використання пам`ятки культурної спадщини чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована, видів і термінів виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.

Тобто саме такий договір є першочерговим документом, що встановлює гарантії збереження індивідуально визначеної пам`ятки культурної спадщини, що враховує її цінність, особливості та стан.

Важливим елементом охоронного договору, який підтверджує його публічно-правову природу, є предмет пам`ятка архітектури, правовий режим якої відрізняється від інших матеріальних об`єктів.

Особливий предмет охоронного договору обумовлює спеціальний суб`єктний склад.

Так, охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі статті 23 Закону №1805-III. Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.

Укладання охоронних договорів має імперативний характер та спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 23 Закону №1805-III).

Відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» Кабінет Міністрів України постановою від 28.12.2001 №1768 затвердив Порядок укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини (далі - Порядок №1768).

Пунктами 1, 2 Порядку №1768 визначено, що охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.

Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Пунктом 5 Порядку №1768 встановлено, що в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.

Згідно з п. 6 Порядку №1768 до охоронного договору додаються: акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.

Згідно з висновком, сформульованим у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №806/1536/18, охоронний договір, що укладений на підставі ст. 23 Закону N 1805-III, є адміністративним договором.

Суд зазначає, що саме юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.

Аналіз наведених вище приписів Закону № 1805-III та Порядку № 1768 свідчить про те, що укладення охоронного договору є обов`язковим правовим інструментом, який встановлює чіткий режим використання пам`ятки культурної спадщини, визначає необхідні охоронні заходи, з метою збереження такої пам`ятки в належному технічному стані і обов`язок укласти такий договір покладається на її власника.

На момент виникнення спірних правовідносин, форма паспорта об`єкта культурної спадщини була визначена спільним наказом Міністерства культури і мистецтв України та Державного комітету України з будівництва та архітектури від 13.05.2004 №295/104 "Про затвердження форм облікової картки та паспорта об`єкта культурної спадщини" (далі - наказ №295/104).

Відповідно до наказу №295/104 паспорт об`єкта культурної спадщини повинен містити, зокрема: історичні дані про об`єкт, відомості про сучасний стан об`єкта, оцінка антропологічної, археологічної, естетичної, етнографічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності об`єкта, зони охорони пам`ятки, наявність науково-дослідної та науково-проектної документації на об`єкт та інше.

Паспорт об`єкта культурної спадщини підписується особою яка його склала та керівником уповноваженого органу охорони культурної спадщини. Отже, паспорт об`єкта культурної спадщини є обов`язковим документом, який розробляється та оформлюється уповноваженим органом охорони культурної спадщини у межах бюджетного фінансування або інших джерел, не заборонених законодавством та відповідно до затвердженої форми. У паспорті визначаються ключові характеристики об`єкта, його історичні та культурні цінності, сучасний стан, науково-дослідна та проектна документація, а також зони охорони пам`ятки.

Наявність такого паспорта для укладення охоронного договору не є формальністю. Зазначений документ є однією з невід`ємних складових договору та слугує підставою для визначення режиму використання пам`ятки, обсягу та характеру охоронних заходів, які повинен забезпечити власник, що є визначальними умовами охоронного договору. Відсутність належно оформленого паспорта унеможливлює виконання обов`язку власника щодо укладення охоронного договору відповідно до вимог Порядку № 1768.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що виникненню у відповідачів обов`язку укласти охоронні договори передує необхідність вчинення управлінням культури і туризму дій щодо оформлення відповідних документів на пам`ятку, зокрема, паспорта об`єкта культурної спадщини.

Ухвалою суду від 28.11.2025 витребувано докази щодо складення облікової документації на щойно виявлену пам`ятку архітектури місцевого значення "Житловий будинок початок ХХ ст.", яка розташована за адресою вул. 6 Грудня,64, м. Олександрія, Кіровоградська область.

На виконання вимог ухвали від прокуратури надійшли документи, зі змісту яких встановлено, що докази складення облікової документації на щойно виявлену пам`ятку архітектури місцевого значення "Житловий будинок початок ХХ ст.", яка розташована за адресою вул. 6 Грудня,64, м. Олександрія, Кіровоградська область відсутні.

Суд зазначає, що невиконання уповноваженим органом охорони культурної спадщини свого обов`язку щодо розроблення паспорта щойно виявленої пам`ятки архітектури є об`єктивною перешкодою для укладення охоронних договорів і не може розцінюватися як порушення законодавства про охорону культурної спадщини з боку власників.

Крім того, судом враховано, що повідомлення на підставі ст. 14 Закону України "Про охорону культурної спадщини", управління культури і туризму Олександрійської міської ради направило на адресу ОСОБА_1 лише 20 жовтня 2025 року (вручено 13.11.2025) (а.с.126), тобто вже після пред`явлення позову до суду.

Також зі змісту долучених до матеріалів справи доказів, судом встановлено, що під час вивчення питання щодо статусу будинку як пам`ятки архітектури з`ясувалося, що наразі питання про вилучення об`єкта культурної спадщини "Житловий будинок", розташованого за адресою: АДРЕСА_3 з Переліку пам`яток містобудування та архітектури, перебуває на розгляді МКСК у зв`язку з поданням Департаментом культури і туризму Кіровоградської ОДА, надісланим листом від 05 червня 2025 року № 29-01-17/778/0.291. Підставою є втрата первинної архітектурної автентичності об`єкта, що була підставою для взяття його на облік як предмета охорони (а.с.114-116). Вказані твердження прокурором не спростовано.

Наведені обставини, жодним чином не підтверджують того, що відповідачі ухиляються від укладення охоронного договору.

Фактично не укладення охоронного договору на будівлю є наслідком бездіяльності уповноважених органів із виготовлення облікової документації на об`єкт культурної спадщини та належного повідомлення власників квартир будівлі про пам`яткоохоронний статус будівлі та обов`язок укласти охоронний договір, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову

У відповідності до вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.139, 243, 245, 246, 255, 257-258, 262, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області, який діє в інтересах держави в особі Управління культури і туризму Олександрійської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-296 та пунктом 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. ПЕТРЕНКО