Справа № 320/2002/24
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2002/24 Суддя (судді) першої інстанції: Жук Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Черпак Ю.К.

Штульман І.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області від 18.07.2023 № 58 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити і виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII в редакції Закону України від 11.07.2021 № 1554-ІХ, згідно з довідкою Донецької обласної прокуратури від 19.08.2021 № 21-85-988 про складові заробітної плати/грошового забезпечення, з дня звернення за пенсією 26.01.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач на виконання рішення суду повторно розглянув заяву про призначення пенсії та вдруге безпідставно відмовив у призначенні пенсії з підстав недостатньої кількості вислуги років. Причиною повторної відмови слугувало зарахування періоду проходження військової служби у порядку мобілізації до вислуги років у звичайному розмірі, тоді як законодавство передбачає, що такий період має бути зарахований у потрійному розмірі. З огляду на зазначене у разі зарахування періоду проходження військової служби позивача у порядку мобілізації у пільговому, потрійному розмірі, розмір вислуги років буде достатній для призначення пенсії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області від 18.07.2023 № 58;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII з 26.01.2022;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без задоволення.

Зокрема, апелянт вказує, що Законом України «Про прокуратуру» не передбачено особливостей зарахування до вислуги років періоду військової служби під час мобілізації.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має посвідчення учасника бойових дій від 18.05.2015 серії НОМЕР_1 .

Так, із записів трудової книжки позивача від 10.07.2000 серії НОМЕР_2 , вбачається:

- з 01.09.1991 по 23.06.1995 навчався в Макіївському металургійному технікуму;

- з 01.09.1995 по 29.06.2000 навчався в Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого;

- з 10.07.2000 по 22.11.2000 працював на посаді старого помічника Іловайського транспортного прокурора прокуратури Донецької області;

- з 23.11.2000 по 13.05.2004 працював на посаді слідчого Іловайського транспортного прокурора прокуратури Донецької області;

- з 14.05.2004 по 28.10.2005 працював на посаді старшого прокурора відділу захисту прав і свобод громадян та інтересів держави управління нагляду за додержанням і застосуванням законів на транспорті прокуратури Донецької області;

- з 29.10.2005 по 06.12.2006 працював на посаді заступника Маріупольського транспортного прокурора прокуратури Донецької області;

- з 07.12.2006 по 12.08.2010 працював на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства управління нагляду за додержанням і застосуванням законів на транспорті прокуратури Донецької області;

- з 13.08.2010 по 05.09.2014 працював на посаді заступника Красноармійського міжрайонного прокурора прокуратури Донецької області;

- з 06.09.2014 по 01.09.2015 проходив військову службу;

- з 02.09.2015 по 14.12.2015 працював на посаді заступника Красноармійського міжрайонного прокурора прокуратури Донецької області;

- з 15.12.2015 по 18.06.2020 працював на посаді першого заступника керівника Красноармійської місцевої прокурори прокуратури Донецької області;

- з 19.06.2020 по 01.10.2020 працював на посаді прокурора Красноармійської місцевої прокурори прокуратури Донецької області;

- з 02.10.2020 по 14.03.2021 працював на посаді прокурора відділу Красноармійської місцевої прокурори прокуратури Донецької області;

- з 15.03.2021 по 03.09.2021 працював на посаді прокурора Покровської окружної прокуратури Донецької області;

- з 06.09.2021 працює на посаді прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області.

Окрім цього, факт перебування позивача на військовій службі у період з 06.09.2014 по 01.09.2015 підтверджується також військовим квитком від 15.09.2014 серії НОМЕР_3 та довідками ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.07.2021 № 13/449/1 і № 13/449/2.

19.08.2021 Донецькою обласною прокуратурою видано позивачу довідку № 21-85-988 про складові заробітної плати/грошового забезпечення (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед призначенням/перерахунком пенсії).

Позивач 26.01.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до вимог статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ ( в редакції Закону від 11.07.2021 № 1554-ІХ) у розмірі 60 відсотків від суми його місячної заробітної плати.

Заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Луганській області, в результаті чого рішенням від 01.02.2022 №58 позивачу відмовлено в призначенні пенсії з таких підстав.

Відповідно до наданих до заяви документів та даних, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, стаж позивача становить 29 років 02 місяці 07 днів, в тому числі на посадах прокурорів 22 роки 07 місяців 20 днів. До стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на посадах прокурорів зараховані періоди роботи на зазначених посадах, половина строку навчання в юридичному вузі та період проходження військової служби, які є недостатнім для призначення пенсії. При цьому, наголошено на тому, що пенсія за вислугу років призначається лише за умови звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії.

Позивач не погодився з таким рішенням та оскаржив його у судовому порядку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 у справі №320/6414/22 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано зазначене вище рішення про відмову у призначенні пенсії, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, наведених у тексті цього рішення.

Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області повторно розглянуло заяву позивача про призначення пенсії та рішенням від 18 липня 2023 року №58 відмовило у призначенні пенсії з огляду на недостатність вислуги років, оскільки необхідною кількістю вислуги років для призначення пенсії є 25 років, тоді як вислуга років позивача становить 23 роки 11 місяців 13 днів.

Уважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

14 жовтня 2014 року прийнято Закон України «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Пунктом 3 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону №1697-VІІ установлено, що на прокурорів та слідчих військової прокуратури, які не є військовослужбовцями, у разі виконання ними повноважень у районах проведення антитерористичних операцій поширюються соціальні гарантії, передбачені для військовослужбовців військової прокуратури.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначає Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (далі - Порядок № 413).

Відповідно до пункту 2 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Пунктом 4 Порядку №413 визначено підставу надання особі статусу учасника бойових дій: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1-2 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Зарахування строку участі в АТО до стажу роботи відповідно до ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, що визначається КМУ. Час проходження військової служби, протягом якого військовослужбовець брав участь в АТО в особливий період, зараховується до стажу державної служби на пільгових умовах. Зокрема, один місяць стажу зараховується за три, тобто в трикратному розмірі.

Зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, відповідно до наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 року «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року №1294/26071.

Аналогічна норма закріплена у постанові КМУ №393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

З системного аналізу норм чинного законодавства вбачається, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, час проходження військової служби, протягом якого військовослужбовець брав участь в антитерористичній операції в особливий період, зараховується до страхового стажу на пільгових умовах одного місяця служби за три.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 5 червня 2018 року у справі №348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі №346/1454/17, від 2 квітня 2020 року у справі №185/4140/17, від 16 червня 2020 у справі №185/7049/2020.

Таким чином, доводи пенсійного органу про те, що Закон №1697 не передбачає зарахування військової служби до вислуги років у розмірі один місяць за три місяці є безпідставними, адже час служби підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

З матеріалів справи убачається, що позивач у період з 01.10.2014 до 01.09.2015 брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань та має статус учасника бойових дій.

За наведених обставин, вказані періоди безпосередньої участі у зазначених заходах по забезпеченню оборони України, мають бути зараховані до пільгового стажу роботи позивача в потрійному розмірі (один місяць служби за три).

Разом з тим, відповідач, на виконання рішення суду в справі №320/6414/22 період проходження військової служби по мобілізації зарахував до трудового стажу на умовах один місяць до одного, що становить 11 місяців 26 днів, а саме: з 07.09.2014 по 31.12.2014 - 3 місяці 25 днів; з 01.01.2015 по 01.09.2015 - 8 місяців 1 день.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до наведених вище та проаналізованих судом правових норм, зазначений період військовою служби мав бути обрахований один місяць за три місяці, що складає 33 місяці 26 днів або 2 роки 9 місяців 26 днів.

Отже , з урахуванням визначеного відповідачем стажу роботи на прокурорських посадах - 20 років 6 місяців 21 день, періодом навчання у ВНЗ -2 роки 4 місяці 26 днів та період проходження військової служби по мобілізації -2 роки 9 місяців 26 днів, стаж роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років становить 25 років 9 місяців 01 день.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення відповідача від 18.07.2023 № 58 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 вбачається, що відповідно до умов статті 15.Ь під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке надає певний адміністративному органу ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

З матеріалів справи вбачається, що стаж роботи позивача, з урахуванням періоду проходження військової служби в АТО по мобілізації, становить 25 років 9 місяців 01 день. Зазначене, відповідно до приписів ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дає право на призначення позивачу пенсії на пільгових умовах за вислугу років.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідачем зараховано весь стаж роботи позивача, а єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії було недостатність стажу у зв`язку із незарахуванням періодів безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції у пільговому обчисленні.

Відповідно до частини першої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів зазначає, що позивач має право на призначення пенсійного забезпечення за вислугу років у відповідності до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, зважаючи на те, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії було недостатність стажу у зв`язку із незарахуванням періодів безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції та на те, що судом встановлено протиправність дій органу пенсійного фонду щодо відмови у зарахуванні такого періоду у трикратному розмірі до стажу при обчисленні пенсії, а також з урахуванням того, що відносно інших періодів відповідачем заперечень зазначено не було, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII з 26.01.2022.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: Ю.К. Черпак

І.В. Штульман

(повний текст постанови складено 24.12.2025р.)