Справа № 420/36639/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/36639/24

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.,

повний текст судового рішення

складено 14.07.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ), третя особа: ОСОБА_2 , та просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ (по особовому складу) №128-РС від 02.10.2023 року;

- зобов`язати командира ВЧ видати наказ, яким відновити старшому сержанту ОСОБА_3 статус «зниклий безвісти» до повного з`ясування обставин справи;

- зобов`язати командира ВЧ нарахувати та виплатити позивачу щомісячне грошове забезпечення зниклого безвісти старшого сержанта ОСОБА_3 з 01.10.2023 року по 31.10.2024 року, включаючи додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №168, в спосіб, визначений Порядком №884.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянтка просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.18), а ОСОБА_2 його донькою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.17).

25.02.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_1 був призваний для проходження військової служби по мобілізації старший сержант ОСОБА_3 , що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 року №38 (а.с.63, зворотня сторінка).

Згідно наказу командира ВЧ «Про підсумки службового розслідування за фактом встановлення місцезнаходження військовослужбовців, місцезнаходження яких не відоме після 18.03.2022 року» від 09.04.2022 року №68 (а.с.60-62), вбачається, що 18.03.2022 року ОСОБА_3 перебував у спальному приміщенні біля командного пункту ВЧ, яке було розміщено в підвальному приміщенні однієї з казарм військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ), та після ракетного удару по казармі 18.03.2022 року його місцезнаходження стало не відоме.

За твердженням відповідача, всі тіла загиблих військовослужбовців ВЧ були доставлені до Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи для подальшого встановлення осіб загиблих.

Згідно висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України №CE-19/115-23/11007-БД від 17.08.2023 року установлено особу трупа невідомого військовослужбовця 1333 та ідентифіковано його як ОСОБА_3 , що підтверджується листом слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 12.12.2024 року (а.с. 48).

Згідно вказаного висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС України №CE-19/115-23/11007-БД від 17.08.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 , донька військовослужбовця ОСОБА_3 , перебуває у прямій біологічній спорідненості із тілом невідомого військового, доставленого до МОБ СМЕ за вх.№1133 із вірогідністю 99,9%.

В лікарському свідоцтві про смерть від 21.08.2023 року №1574 (а.с.47), виданого Миколаївським обласним бюро судово-медичної експертизи відділом судово-медичної експертизи трупів, вказано, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , причина смерті: гостра крововтрата, уламкові проникаючі сліпі та наскрізні поранення грудної клітини та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів та судин.

22.08.2023 року ВЧ було направлене сповіщення №52 ІНФОРМАЦІЯ_3 з проханням сповістити громадянку ОСОБА_1 про те, що її чоловік - старший сержант ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час авіаудару при виконанні бойових завдань у м.Миколаєві, пов`язаних із захистом Батьківщини.

В подальшому, наказом командира ВЧ (по особовому складу) №128-РС від 02.10.2023 статус старшого сержанта ОСОБА_3 було змінено з «зниклий безвісти» на «загиблий» з 01.10.2023 року (а.с.63) на підставі лікарського свідоцтва про смерть №1574 від 21.08.2023 року, виданого відділом судово-медичної експертизи трупів Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи.

Крім того, на підставі висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ МВС №СЕ-19/115- 24/3848-БД від 15.04.2024 року було повторно встановлено особу трупа №1333 невідомого військовослужбовця та ідентифіковано як ОСОБА_3 , що також вбачається з листа слідчого управління ГУНП в Миколаївській області від 12.12.2024 року (а.с.48).

Грошове забезпечення, яке належить старшому сержанту ОСОБА_3 , отримала його дружина - ОСОБА_1 за період до вересня 2023 року включно, яка звернулася до відповідача із відповідними заявами (а.с.18-19, 67, 70), що сторонами по справі не заперечується. Після видання оскаржуваного наказу виплата коштів дружині військовослужбовця була припинена.

З метою повного та достовірного з`ясування всіх обставин справи, ОСОБА_2 звернулася з клопотанням про проведення повторної експертизи в межах кримінального провадження №0000255 від 22.03.2022 року, внаслідок чого ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 23.01.2024 року по справі №490/10475/23 було зобов`язано слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області у кримінальному провадженні №0000255 призначити повторну молекулярно-генетичну експертизу.

До матеріалів справи долучено лист слідчого управління ГУНП в Миколаївській області від 05.03.2025 року, в якому зазначено, що за результатами проведеної під час досудового розслідування кримінального провадження №0000255 від 22.03.2022 року судової молекулярно - генетичної експертизи, із залучення експертів Міжнародної комісії з питань зниклих безвісти (ІСМР) для відбору зразків встановлено, що ДНК трупа №1133, раніше ідентифікованого як ОСОБА_3 , перебуває у біологічній спорідненості із ДНК ОСОБА_2 , із ймовірністю 99, 9997% (а.с.114, 142-144).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не погоджуються з результатами експертизи Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи відділу судово-медичної експертизи трупів, оскільки наявні розбіжності між тілом ОСОБА_3 та невідомим військовослужбовцем, з тіла якого проводилися ДНК-дослідження. А тому, на їх думку, наразі не доведено належним чином прямої біологічної спорідненості вказаного тіла із військовослужбовцем ОСОБА_3 .

Також, сторона позивача посилалась на той факт, що в межах провадження по справі №490/3158/25 наразі розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_2 про анулювання лікарського свідоцтва про смерть від 21.08.2023 року №1574 з тих підстав, що тіло військовослужбовця, яке було пред`явлено до упізнання, не є тілом її батька.

Не погоджуючись із наказом ВЧ та вважаючи його передчасним через невизнання результатів експертизи відділу судово-медичної експертизи трупів Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи та факту смерті ОСОБА_3 , а також не погоджуючись із фактом припинення виплати грошового забезпечення військовослужбовця його дружині - ОСОБА_1 у зв`язку з визнанням його загиблим, позивачка звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки лікарське свідоцтво про смерть є підставою для державної реєстрації смерті особи, а тому лікарське свідоцтво про смерть №1574 від 21.08.2023 року, видане Миколаївським обласним бюро судово-медичної експертизи на ім`я ОСОБА_3 могло бути належною юридичною підставою для видання ВЧ оскаржуваного наказу №128-РС від 02.10.2023 року (по особовому складу), яким змінено статус військовослужбовця ОСОБА_3 із безвісти зниклого на загиблого.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-ХІІ від 20.12.1991 року (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно ст.1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону №2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців, зокрема, дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно пп.14 п.116 розділу IV цього Положення зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно п.2 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260 від 07.06.2018 року, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року (далі Порядок №260) (у редакції, яка діяла на момент видання оскаржуваного наказу) грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Відповідно до п.3 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого Постановою КМУ від 30 листопада 2016 року №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Постановою КМУ №884 від 30.11.2016 року було затверджено Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі Порядок №884), який визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці) (п.1 Порядку №884).

Згідно п.3 Порядку №884 (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до п.6 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей, зокрема,

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

За п.7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що за безвісно відсутніми військовослужбовцями зберігаються виплати грошового забезпечення, яке включає посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавку за вислугу років та інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення постійного характеру. Таке грошове забезпечення щомісячно виплачується членам сімей військовослужбовців, зокрема, дружинам військовослужбовців.

Разом з тим, виплата грошового забезпечення таким членам сімей здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

З акту службового розслідування від 09.04.2022 року вбачається, що 18.03.2022 року ОСОБА_3 перебував у спальному приміщенні біля командного пункту ВЧ, яке було розміщено в підвальному приміщенні однієї з казарм військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ), та після ракетного удару по казармі 18.03.2022 року його місцезнаходження стало не відоме.

Судом встановлено, що через зазначені обставини, дружина військовослужбовця ОСОБА_1 звернулась із відповідною заявою до відповідача про виплату їй грошового забезпечення як члену сім`ї зниклого безвісти військовослужбовця, внаслідок чого отримувала таке грошове забезпечення за період до вересня 2023 року. Разом з тим, враховуючи винесення оскаржуваного наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №128-РС від 02.10.2023, яким статус старшого сержанта ОСОБА_3 було змінено із зниклий безвісти на загиблий, з 01.10.2023 року виплата грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 його дружині ОСОБА_1 була припинена.

При цьому, як також було встановлено судом, наказ командира ВЧ (по особовому складу) №128-РС від 02.10.2023 року, яким статус старшого сержанта ОСОБА_3 було змінено на загиблий з 01.10.2023 року, був виданий на підставі лікарського свідоцтва про смерть №1574 від 21.08.2023 року відділу судово-медичної експертизи трупів Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи.

Дружина та донька військовослужбовця ОСОБА_3 , зазначаючи про протиправність наказу командира ВЧ (по особовому складу) №128-РС від 02.10.2023 року, посилаються на те, що вони не погоджуються із результатами експертизи Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи відділу судово-медичної експертизи трупів, оскільки наявні розбіжності між тілом ОСОБА_3 та невідомим військовослужбовцем, з тіла якого проводилися ДНК-дослідження.

Разом з тим, за час розгляду справи позивачкою та третьою особою на її стороні (відповідно дружиною та донькою військовослужбовця ОСОБА_3 ) не було надано жодного належного доказу, який би спростовував висновки експертів Миколаївського НДЕКЦ МВС України №CE-19/115-23/11007-БД від 17.08.2023 року та №СЕ-19/115-24/3848БД від 15.04.2024 року, якими було ідентифіковано особу трупа невідомого військовослужбовця №1333 як ОСОБА_3 .

Окрім того, колегія суддів враховує, що за результатами судово молекулярно - генетичної експертизи, із залучення експертів Міжнародної комісії з питань зниклих безвісти (ІСМР), яка була проведена під час досудового розслідування в межах кримінального провадження №0000255 від 22.03.2022 року, також визначено, що ДНК трупа №1133, раніше ідентифікованого як ОСОБА_3 , перебуває у біологічній спорідненості із ДНК ОСОБА_2 , із ймовірністю 99, 9997%.

Як вірно зауважив суд 1-ї інстанції, посилання позивачки та третьої особи на стороні позивача (як членів сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 ) на їх незгоду із висновками експертів Миколаївського НДЕКЦ МВС України не можуть бути єдиною та достатньою підставою для визнання оскаржуваного наказу ВЧ протиправним та його скасування.

При цьому, подання адвокатом Москаленко Р.А. в інтересах ОСОБА_2 позовної заяви до Центрального районного суду м.Миколаїва (а.с.164, 191) про анулювання лікарського свідоцтва про смерть №1574 від 21.08.2023 року вже під час розгляду адміністративної справи №420/36639/24 в Одеському окружному адміністративному суді не є підставою для визнання оскаржуваного наказу протиправним, оскільки на момент його видання лікарське свідоцтво про смерть було чинним.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими посилання апелянтки на протиправність оскаржуваного наказу через відсутність державної реєстрації факту смерті ОСОБА_3 та факту виключення позивача зі списків особового складу частини, з урахуванням наступного.

Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням та припиненням їхньої дії, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначає Закон «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року №2398-VI (ст.1 Закону).

Згідно положень статті 2 цього ж Закону актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно п.1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, підставою для державної реєстрації смерті, зокрема, є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024.

З аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що оскільки лікарське свідоцтво про смерть є підставою для державної реєстрації смерті особи, а тому лікарське свідоцтво про смерть №1574 від 21.08.2023 року, видане Миколаївським обласним бюро судово-медичної експертизи на ім`я ОСОБА_3 могло бути належною юридичною підставою для видання ВЧ оскаржуваного наказу №128-РС від 02.10.2023 року (по особовому складу), яким змінено статус військовослужбовця ОСОБА_3 із безвісти зниклого на загиблого, про що також вірно зазначив суд 1-ї інстанції.

Суд також враховує посилання сторони відповідача на те, що наразі державна реєстрація смерті військовослужбовця ОСОБА_3 не здійснена через те, що члени сім`ї військовослужбовця (дружина та донька) не визнають висновки молекулярно-генетичних експертиз, якими тіло №1133 загиблого військовослужбовця ідентифіковано як військовослужбовця ОСОБА_3 .

За таких обставин, за твердженням представника відповідача, не відбулось виключення військовослужбовця ОСОБА_3 зі списків особового складу частини. Зазначені обставини підтверджуються листами ВЧ та ІНФОРМАЦІЯ_4 на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , чого не заперечувалось позивачкою та третьою особою.

При цьому, у всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини, а тому припинення виплати грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_3 його дружині на підставі оскаржуваного наказу, виданого на підставі лікарського свідоцтва про смерть військовослужбовця, до виключення ОСОБА_3 зі списків військової частини не суперечить положенням та приписам Закону №2011-ХІІ, Порядкам №260 та №884.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький