Справа № 160/1752/25
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/1752/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року в адміністративній справі №160/1752/25 (головуючий суддя першої інстанції - Ремез К.І.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 23.01.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови, викладеної у формі листа №56775-40997/П-01/8-0400/24 від 18.10.2024, у зарахуванні до його страхового стажу періоду роботи в Дніпропетровській обласній книжковій типографії (в подальшому перейменовано в Орендне підприємство «Дніпропетровська книжкова типографія», Орендне підприємство «Дніпропетровська книжкова друкарня») з 05.02.1993 по 01.01.1999;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до його страхового стажу період роботи в Дніпропетровській обласній книжковій типографії (в подальшому перейменовано в Орендне підприємство «Дніпропетровська книжкова типографія», Орендне підприємство «Дніпропетровська книжкова друкарня») з 05.02.1993 року по 01.01.1999, з дня призначення пенсії за віком 21.08.2024.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови, викладеної у формі листа № 56775- 40997/П-01/8-0400 /24 від 18.10.2024, у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 , період роботи в Дніпропетровській обласній книжковій типографії (в подальшому перейменовано в Орендне підприємство «Дніпропетровська книжкова типографія», Орендне підприємство «Дніпропетровська книжкова друкарня») з 05.02.1993 по 01.01.1999.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , періоду роботи в Дніпропетровській обласній книжковій типографії (в подальшому перейменовано в Орендне підприємство «Дніпропетровська книжкова типографія», Орендне підприємство «Дніпропетровська книжкова друкарня») з 05.02.1993 по 01.01.1999, з 21.08.2024 - дня призначення пенсії за віком.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначено, що позивачу відповідно до заяви від 21.08.2024 призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058 з 09.08.2024. Вказує, що до страхового стажу відповідно до записів трудової книжки не було зараховано період роботи з 05.02.1993 по 01.01.1999, оскільки наявне виправлення в даті прийняття на роботу та неналежним чином завірено виправлення дати прийняття та дати наказу на прийняття, що не відповідає вимогам Інструкції №58. Наголошує, що органи пенсійного фонду наділені виключними повноваженнями щодо призначення, перерахунку та виплати пенсій.

Позивач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 26.05.2025 року по 09.06.2025 року головуючий суддя Юрко І.В. та суддя Білак С.В. перебували у відпустці. У період з 26.05.2025 року по 13.06.2025 року суддя Чабаненко С.В. перебувала у відпустці. У період з 25.07.2025 року по 29.07.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 11.11.2025 року та з 13.11.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила таке.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та з 09.08.2024 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зі зверненням з питань пенсійного забезпечення, отримав відповідь лист відповідача від 18.10.2024 року №56775-40997/П-01/8-0400/24, в якому зазначено, що до страхового стажу відповідно до записів трудової книжки не зараховано період роботи з 05.02.1993 по 01.01.1999, оскільки наявне виправлення в даті прийняття на роботу та неналежним чином завірено виправлення дати прийняття та дати наказу на прийняття, що не відповідає вимогам Інструкції № 58.

Не погодившись з діями пенсійного органу, позивач оскаржив такі дії до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно не було зараховано до страхового стажу позивача спірний період роботи в Дніпропетровській обласній книжковій типографії за період з 05.02.1993 по 01.01.1999.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст.62 Закону №1058 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року (далі по тексту - Порядок №637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком №637.

Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Пунктом 7 Порядку №22-1 визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до п.7 параграфу «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком №637.

Пункт 3 Порядку №637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п.20 Порядку №637 у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Враховуючи зазначені норми законодавства, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно трудової книжки ОСОБА_1 від 29.12.1982 серії НОМЕР_1 запис №19 містить виправлення в даті прийняття на роботу, при цьому вказаний запис містить найменування посади уповноваженої особи, найменування підприємства, номер та дату наказу про прийняття на роботу та печатку (а.с.8-9).

Судом встановлено, що на сторінці 14 трудової книжки у лівому куті є відмітка зі штампом та підписом працівника відділу кадрів, яким зроблено виправлення відповідно до вимог Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58.

Згідно зі ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Верховний Суд у постановах від 28.02.2018 року у справі № 428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі № 548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Колегія суддів наголошує, що доказів недостовірності записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачами суду не надано, а тому цей період безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача.

Трудова книжка позивача містить всі записи на підтвердження роботи позивача за спірний період. Зі змісту трудової книжки можливо встановити назву підприємства, записи про роботу є чіткими і не містять жодних виправлень чи неточностей та завірені відбитком печатки Дніпропетровської обласної книжкової типографії.

Крім того, пенсійний орган наділений правом робити відповідні запити щодо уточнення записів трудової книжки до роботодаців, проте відповідач таким правом не скористався.

У зв`язку з цим відмова відповідача у зарахуванні позивачу спірного періоду є протиправною, як правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року в адміністративній справі №160/1752/25 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року в адміністративній справі №160/1752/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко