Справа № 522/25867/25
Суддя: Федчишена Т. Ю.
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-аз/522/40/25
УХВАЛА

26 грудня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

24.12.2025 ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить зупинити дію індивідуального акта постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 № М/467/1 від 23.07.2025 про накладення адміністративного стягнення до набрання законної сили рішенням суду; заборонити Приморському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та іншим органам/особам, що здійснюють примусове виконання, вчиняти будь-які виконавчі дії (окрім дій щодо скасування арешту) в межах виконавчого провадження № 79530966, відкритого на підставі вищевказаної постанови, до вирішення справи по суті та зупинити стягнення на підставі виконавчого документа - постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № М/467/1 від 23.07.2025 в межах виконавчого провадження № 79530966.

В обґрунтування заяви зазначив, що постанова ІНФОРМАЦІЯ_1 № М/467/1 від 23.07.2025 оскаржується ним в судовому порядку. Водночас на її виконання Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі відкрито виконавче провадження № 79530966, в рамках якого 28.11.2025 повторно накладено арешт на його соціальний рахунок, що свідчить про намір відповідача та ДВС здійснити примусове виконання акта, законність якого є предметом судового розгляду.

Зауважує, що арешт накладено на рахунок, який відкривався виключно для зарахування соціальної допомоги на дітей, що призначена для забезпечення щоденних базових потреб дітей з інвалідністю, а як передбачено ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження», накладення арешту на кошти соціальної допомоги, що виплачуються законним представникам дітей з інвалідністю, заборонено.

Зазначає, що він є батьком двох дітей з інвалідністю. З 01.01.2025 він припинив журналістську діяльність і соціальні виплати є єдиним джерелом існування родини. Блокування цих коштів створює пряму загрозу життю та здоров`ю, унеможливлює придбання ліків та продуктів харчування.

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що на момент ухвалення рішення суду кошти будуть стягнуті, а виконавче провадження завершене, що зробить судових захист неефективним.

Заяву отримано суддею 25.12.2025.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є достатнє обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв`язку із чим, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини 3 статті 151 КАС України).

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із вищенаведеного слідує, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням положень статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

За приписами частини 4 статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Зупинення вчинення виконавчих дій не є тотожним забезпеченню позову судом шляхом зупинення дії постанови про накладення штрафу.

Забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

З матеріалів, доданих заявником до заяви про забезпечення позову слідує, що на виконання постанови суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка оскаржується ним у судовому порядку, державним виконавцем вчиняються виконавчі дії.

Враховуючи, що предметом спору є оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, у разі задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги наведені вище норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача, зважаючи на те, що між сторонами існує спір щодо законності оскаржуваної постанови, суд вважає, що в даному випадку наявні підстави для забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 № М/467/1 від 23 липня 2025 року.

Що стосується вимоги заяви про зупинення дії оскаржуваної постанови, то в цій частині заява задоволенню не підлягає, оскільки зупинення стягнення на підставі оскаржуваної постанови є достатнім заходом щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника.

Вимога заяви про встановлення заборони Приморському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та іншим органам/особам, що здійснюють примусове виконання, вчиняти будь-які виконавчі дії (окрім дій щодо скасування арешту) в межах виконавчого провадження № 79530966, відкритого на підставі вищевказаної постанови, до вирішення справи по суті, також задоволенню не підлягає з огляду а таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Отже, законом визначено порядок виконання судового рішення про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа та встановлено обов`язок державного виконавця зупинити вчинення виконавчих дій в разі прийняття судом відповідного рішення.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 149,150,153 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого документа постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № М/467/1 від 23 липня 2025 року за виконавчим провадженням № 79530966, відкритим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

У решті заяви - відмовити.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову - три роки.

Ухвалу суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА