Справа № 640/6404/22
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року Справа№640/6404/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1

до відповідача 1: Державної міграційної служби України,

відповідача 2: Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області

за участю третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу безпеки України

про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішення та наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відповідача 1: Державної міграційної служби України, відповідача 2: Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, за участю третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу безпеки України про:

- визнання протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо внесення подання від 11 січня 2022 року про позбавлення статусу біженця громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ;

- визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби України від 21 січня 2022 року № 22-22 про позбавлення статусу біженця громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ;

- визнання протиправним та скасування наказу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 02 лютого 2022 року №35 про визнання недійсним посвідчення біженця серії № НОМЕР_1 громадянина Білорусі ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.02.2022 засобами поштового зв`язку на його адресу від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області надійшло повідомлення про позбавлення статусу біженця від 02.02.2022 року № 18, відповідно до якого, на підставі рішення ДМС України від 21.01.2022 року № 22-22 ОСОБА_1 позбавлено статусу біженця. Також надійшов лист від відповідача 2 № 8010.7.3-5929/80.2-20 від 07.02.2022, яким повідомлено про прийняття наказу від 02.02.2022 року № 35 про визнання недійсним посвідчення біженця серії НОМЕР_2 , виданого позивачу.

Позивач зазначає, що зі змісту рішення та подання вбачається, що згідно клопотання ГУБКОЗ СБУ від 11.11.2021 року № 14/3-20577 ОСОБА_1 перебуває у міжнародному розшуку за поданням правоохоронних органів Республіки Білорусь та з метою притягнення до кримінальної відповідальності налагодив контакт зі співробітниками КДБ Республіки Білорусь та дав згоду сприяти розвідувальній діяльності вказаної спецслужби, планує сприяти в легалізації членів агентурної мережі КДБ Республіки Білорусь. Крім того, повинен підшуковувати та налагоджувати вдавано дружні відносини в органах державної влади (в тому числі ДМС) з метою їх подальшого використання при здійсненні розвідувальної діяльності, зокрема при виявлені реальних представників опозиційних сил Республіки Білорусь, встановлення їх місць проживання та способів життя, з метою передачі отриманої інформації представникам вищевказаної спецслужби. З цього приводу позивач наголошує, що вищевказана інформація про його причетність до розвідувальної діяльності на території України на користь спецслужб Республіки Білорусь не відповідає дійсності, не підтверджена належними та допустимими доказами, видумана працівниками Служби безпеки України, з метою в четвертий раз протиправно позбавити позивача статусу біженця та екстрадиції його до Республіки Білорусь.

Позивач звертає увагу суду на те, що зі змісту подання вбачається, що будь-які дії щодо перевірки обставин зазначених в клопотанні Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 11.11.2021 року № 14/3-20577 відповідач 2 не вчиняв, та не послався на будь-який доказ, який би підтверджував обставини зазначені у вищевказаному клопотанні Служби безпеки України, отже, подання від 11.02.2022 року про позбавлення ОСОБА_1 статусу біженця є протиправним.

Позивач вважає, що рішення ДМС про позбавлення статусу біженця є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки, не містить посилання та докази, які свідчать, що він займається діяльністю, що може становити загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населенню України, крім того відповідачем 1 не вчинено дій передбачених п. 7.6 розділу VII Правил, для перевірки даних обставин.

Позивач вказує, що оскільки рішення про позбавлення статусу біженця є протиправним та підлягає скасуванню, тому вимога про скасування наказу відповідача 2 про визнання недійсним посвідчення біженця є похідною, отже підлягає задоволенню.

З огляду на вказані обставини позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач 1 надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що під час всебічного вивчення та оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ДМС було встановлено обґрунтованість клопотання СБУ та наявність підстав для скасування позивачу статусу біженця. Так, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про Служб безпеки України» до завдань саме Служби безпеки України входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів, які безпосередньо створюють загрозу життєва важливим інтересам України. Відповідно до статті 2 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» метою контррозвідувальної діяльності є попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що їм сприяють, та причин їх виникнення. При цьому, відносини Служби безпеки України з державними органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, громадянами та їх об`єднаннями врегульовані статтею 8 Закону України «Про службу безпеки України», згідно якої Служба безпеки України взаємодіє з державними органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, які сприяють виконанню покладених на неї завдань. Разом з тим, Законом України «Про національну безпеку України» визначаються та розмежовуються повноваження державних органів у сферах національної безпеки і оборони, створюється основа для інтеграції політики та процедур органів державної влади, інших державних органів, функції яких стосуються національної безпеки і оборони, сил безпеки і сил оборони, визначається система командування, контролю та координації операцій сил безпеки і сил оборони, запроваджується всеосяжний підхід до планування у сферах національної безпеки і оборони, забезпечуючи у такий спосіб демократичний цивільний контроль над органами та формуваннями сектору безпеки і оборони. Отже, у відповідності до вищезазначених правових норм та норм статті 11 Закону, Служба безпеки України є органом, який має повноваження клопотати про позбавлення особи статусу біженця, достовірність інформації, викладеної у клопотанні ГУБКГ СБУ від 11.11.2021 № 14/3-20577 про позбавлення позивача статусу біженця, а також, обсяги надання інформації, розпорядником якої є ГУБКОЗ СБУ, це сфера відповідальності ГУБКОЗ СБУ. ДМС, в свою чергу, на підставі наданої інформації, яка наявна у вказаному клопотанні ГУБКОЗ СБУ, а також урахуванням наданих шукачем захисту пояснень та за результатом аналізу усіх матеріалів, що наявні у справі біженця, в межах наданих повноважень та дискреції приймає рішення щодо задоволення чи відхилення клопотання.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням вимог частини 7 статті 11 Закону та подання ЦМУ ДМС від 11.01.2022 про позбавлення позивача статусу біженця, у ДМС були серйозні підстави вважати обставини справи позивача, наявні у зазначеному клопотанні ГУБКОЗ СБУ, такими, що підпадають під дію частини 5 статті 11 Закону: особа позбавляється статусу біженця або додаткового захисту, якщо вона займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України. Ураховуючи вищенаведене, відповідно до частини 5 та 14 статті 11 Закону, підпункту б пункту 7.7 розділу VII Правил розгляду, ДМС прийнято рішення від 21.01.2022 № 22-22 про позбавлення позивача статусу біженця у зв`язку із тим, що останній займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці Україні.

На підставі вищевикладеного, рішення ДМС від 21.01.2022 № 22-22 про позбавлення позивача статусу біженця прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідач 2 не погодившись з доводами позивача викладеними у позовній заяві надав відзив, відповідно до якого заперечував проти задоволення позовних вимог.

Відповідач 2 вказував на те, що листом ДСІОБГ від 11.11.2021 року № 8.5/3841-21 до ЦМУ ДМС надіслано клопотання ГУБКОЗ СБУ від 11.11.2021 року № 14/3-20577 про позбавлення позивача статусу біженця. Відповідно до інформації, викладеної у зазначеному листі ГУБКОЗ СБУ, позивач перебуває у міжнародному розшуку за поданням правоохоронних органів РБ та з метою не притягнення до кримінальної відповідальності налагодив контакт зі співробітниками КДБ РБ та дав згоду сприяти розвідувальній діяльності вказаної спецслужби на території України. Так на виконання завдань зазначеної спецслужби, позивач планує сприяти в легалізації членів агентурної мережі КДБ РБ на території України під виглядом представників опозиції діючої влади Білорусі. Крім того, позивач повинен підшукувати та налагоджувати вдавано дружні відносини в органах державної влади України (в тому числі ДМС) з метою їх подальшого використання при здійсненні розвідувальної діяльності, зокрема при виявленні дійсних представників опозиційних сил РБ, встановлення їх місць проживання та способів життя, з метою подальшої передачі отриманої інформації представникам вищевказаної спецслужби.

Відповідач 2 зазначає, що 07.12.2021 з позивачем проведено співбесіду, у ході якої він заперечує будь які контакти з представниками правоохоронних органів РБ після оголошення у міжнародний розшук та причетності його до інкримінованих йому злочинів на території РБ не визнає, вважаючи це таким шляхом його переслідування владою РБ у зв`язку з його національністю. Додатково під час співбесіди 07.12.2021 року позивач долучив письмові пояснення від 07.12.2021 року, у яких заперечує діяльність фактів, викладених у клопотанні ГУБКОЗ СБУ від 11.11.2021 року № 14/3-20577.

Відповідач 2 посилається на те, що відповідно до частини 7 статті 11 Закону та підпункту «г» пункту 7.2 розділу VІІ Правил розгляду клопотання органу Служби безпеки України є підставою для подання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, про позбавлення статусу біженців. 11.01.2022 ЦМУ ДМС затверджено подання про позбавлення позивача статусу біженця, яким обґрунтовано рекомендував ДМС прийняти рішення про позбавлення позивача статусу біженця. Підставою для підготовки такого подання став лист ДСІОБГ від 11.11.2021 року № 8.5/3841-21 до ЦМУ ДМС, яким надіслано клопотання ГУБКОЗ СБУ від 11.11.2021 року № 14/3-20577 про позбавлення позивача статусу біженця.

Відповідач 2 наголошує, що позивачем не доведено протиправність дій ЦМУ ДМС щодо підготовки та затвердження подання від 11.01.2022 про позбавлення позивача статусу біженця, а тому приходить до висновку, що рішення ДМС від 21.01.2022 року № 22-22 про позбавлення позивача статусу біженця є таким, що прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно наказ ЦМУ ДМС від 02.02.2022 року № 35 про визнання недійсним посвідчення біженця позивача серії НОМЕР_2 є таким, що прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Третя особа пояснень з приводу заявлених позовних вимог до суду не надала.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2022 року відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

13 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі Закон № 2825-ІХ), який набрав чинності 15 грудня 2022 року.

На підставі ст. 1 Закону № 2825-ІХ Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідований.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа передана на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2025 року справу передано на розгляд судді Ушенку С.В.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2025 року справу передано на розгляд судді Олішевській В.В.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року клопотання представника відповідача 1 про розгляд справи № 640/6404/22 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін залишено без задоволення, залучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу безпеки України.

Ухвали Донецького окружного адміністративного суду отримано сторонами в електронному кабінеті системи «Електронний суд».

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі рішення Державної міграційної служби України від 18.09.2017 № 366-17 громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний біженцем відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

ОСОБА_1 видано посвідчення біженця серії НОМЕР_2 .

Відповідно до частин п`ятої та чотирнадцятої статті 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", підпункту "б" пункту 7.7 розділу VII Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 № 649, Державною міграційною службою України прийнято рішення від 20.04.2018 № 135-18, яким позбавлено ОСОБА_1 статусу біженця у зв`язку з тим, що останній займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з відповідним позовом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2018 у справі № 826/8764/18, залишеним без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019 та Верховного Суду від 06.08.2019, задоволено адміністративний позов громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України від 20.04.2018 № 135-18.

28.03.2019 Державною міграційною службою України прийнято рішення № 101-19, яким позбавлено ОСОБА_1 статусу біженця у зв`язку з тим, що останній займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з відповідним позовом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2019 у справі № 640/5486/19, залишеним без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 та Верховного Суду від 15.04.2020, задоволено адміністративний позов громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 : визнано протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо внесення подання від 27.03.2019 про позбавлення Громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 статусу біженця; визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України від 28.03.2019 № 101-19 про позбавлення статусу біженця.

Головним управлінням по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України скеровано на адресу Державної міграційної служби України лист від 13.12.2019 № 14/3/2-24378, у якому повідомлено, що за наявною інформацією громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 причетний до організації міжнародного нарко-трафіку "героїну" в особливо великих розмірах, що може становити загрозу національній безпеці, громадському порядку та здоров`ю населення України. За наявними даними ОСОБА_1 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, в поточному році отримав в Україні статус біженця. Враховуючи викладене, вважає доцільним розглянути питання щодо позбавлення громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 статусу біженця.

Департамент у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України на адресу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області скерував лист від 21.12.2019 № 8.5/5037-19 "Про ініціювання позбавлення", у якому повідомив, що за інформацією Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБУ (лист від 13.12.2019 № 14/3/2-24378) громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 причетний до організації міжнародного нарко-трафіку "героїну" в особливо великих розмірах, що може становити загрозу національній безпеці, громадському порядку та здоров`ю населення України. Враховуючи викладене, копія листа Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю СБУ надсилається для здійснення відносно зазначеної особи заходів, передбачених статтею 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та розділу VII Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту і скасування про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 № 649, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за № 1146/19884.

На підставі вказаного листа начальником управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС в м. Києві 23.12.2019 затверджено подання про позбавлення статусу біженця, яким рекомендовано ДМС прийняти рішення про позбавлення статусу біженця громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 відповідно до частини п`ятої та сьомої статті 11 Закону.

Відповідно до частин п`ятої та чотирнадцятої статті 11 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", підпункту "б" пункту 7.7 розділу VII Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 № 649, Державною міграційною службою України прийнято рішення від 26.12.2019 № 455-19, яким позбавлено ОСОБА_1 статусу біженця у зв`язку з тим, що останній займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з відповідним позовом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 року у справі № 640/814/20 залишеним без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2021, задоволено адміністративний позов громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 : визнано протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області щодо внесення подання від 23.12.2019 про позбавлення громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 статусу біженця; визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України від 26.12.2019 № 455-19 про позбавлення ОСОБА_1 статусу біженця.

Вищезазначені обставини встановлені у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2021 року у справі № 640/814/20, яке набрало законної сили на підставі постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2021.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом з відзивів відповідачів встановлено, що у листопаді 2021 року до Державної міграційної служби України надійшло клопотання Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 11.11.2021 року № 14/3-20577 про позбавлення ОСОБА_1 статусу біженця. Відповідно до інформації, викладеної у зазначеному клопотанні, Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України відповідно до статті 2 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність», у рамках роботи з контррозвідувальною справою №5217, проводяться заходи з протидії розвідувально-підривній діяльності спецслужб іноземних держав на шкоду національній безпеці України. Відповідно до отриманих відомостей, позивач перебуває у міжнародному розшуку за поданням правоохоронних органів РБ, який з метою не притягнення до кримінальної відповідальності налагодив контакт зі співробітниками КДБ РБ та дав згоду сприяти розвідувальній діяльності вказаної спецслужби на території України. Так, на виконання завдань зазначеної спецслужби, позивач планує сприяти в легалізації членів агентурної мережі КДБ РБ на території України під виглядом представників опозиції діючої влади РБ. Крім того, ОСОБА_1 повинен підшуковувати та налагоджувати вдавано дружні відносини в органах державної влади України (в тому числі в ДМС) з метою їх подальшого використання при здійсненні розвідувальної діяльності, зокрема, при виявленні реальних представників опозиційних сил РБ, встановлення їх місць проживання та способів життя, з метою подальшої передачі отриманої інформації представникам вищевказаної спецслужби. З огляду на встановлені обставини, з метою своєчасного попередження та недопущення протиправних дій, які безпосередньо загрожують інтересам України, забезпеченню національної безпеки, відповідно до п.7 ст. 11 Закону, Служба безпеки України звернулась з клопотанням про позбавлення позивача статусу біженця.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (Закон) та листа Державної міграційної служби України (ДМС) від 11.11.2021 № 8.5/3841-21 Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області ініційовано процедуру позбавлення статусу біженця громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

11.01.2021 року за результатами розгляду матеріалів начальником Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС в м. Києві та Київської області затверджено подання про позбавлення статусу біженців, відповідно до якого рекомендовано ДМС прийняти рішення про позбавлення статусу біженця громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

21.01.2022 року Державною міграційною службою України прийнято рішення про позбавлення статусу біженця № 22-22, яким позбавлено громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 статусу біженця у зв`язку з тим, що він займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці України.

Наказом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 02.02.2022 року № 35 «Про визнання недійсним посвідчення біженця» визнано недійсним посвідчення біженця серії НОМЕР_2 громадянина Білорусі ОСОБА_1 .

Позивач не погодившись з діями відповідача 2 щодо складання подання про позбавлення статусу біженці, та з рішенням відповідача 1 про позбавлення статусу біженця, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 33 Конституції України закріплено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360 (далі по тексту - Положення) Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з пунктом 2 Положення Державна міграційна служба України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначає Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон № 3671-VI).

Згідно пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Частиною п`ятою статті 11 Закону України від 08.07.2011 № 3671-VI «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що особа позбавляється статусу біженця або додаткового захисту, якщо вона займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Згідно з частиною сьомою вказаної статті Закону № 3671-VI підставою для подання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, про позбавлення статусу біженця або додаткового захисту може бути клопотання органу Служби безпеки України, іншого органу державної влади.

Відповідно до частин восьмої та дев`ятої статті 11 Закону № 3671-VI уповноважені посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за наявності підстав, зазначених у частинах першій, п`ятій та шостій цієї статті, вносять до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, подання про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за власною ініціативою.

У поданні про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, мають бути викладені обставини та долучені документи, що підтверджують наявність підстав для втрати або позбавлення статусу біженця чи додаткового захисту або для скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Частинами 11, 12 ст.11 Закону № 3671-VI визначено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може вимагати додаткової інформації від уповноваженої посадової особи, яка внесла подання.

У разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, викладеної у поданні, потреби в установленні справжності і дійсності документів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, має право звертатися з відповідними запитами до Міністерства закордонних справ України, Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів щодо особи, стосовно якої вирішується питання про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до положень ч. 14 ст. 11 Закону № 3671-VI на основі всебічного вивчення і оцінки документів та матеріалів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, а також про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відсутність підстав для втрати чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У разі виявлення помилок або неточностей у відомостях про особу, внесених до рішень про втрату, позбавлення статусу біженця або додаткового захисту і про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, з письмовим висновком, приймає рішення про їх виправлення.

Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.09.2011 № 649 (далі Правила № 649).

Порядок оформлення втрати і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту, скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначені у розділі VII Правил № 649.

Так, п. 7.1. Правил № 649 рішення про втрату або позбавлення статусу біженця, або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може бути прийнято ДМС за поданням територіального органу ДМС за місцем проживання біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

У відповідності до п. 7.2 Правил № 649 підставами для подання територіальному органу ДМС про втрату чи позбавлення статусу біженця та додаткового захисту є: а)відомості, отримані безпосередньо територіальним органом ДМС щодо наявності підстав, зазначених у частині першій або п`ятій статті 12 Закону; б) особиста заява біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, про втрату статусу біженця або додаткового захисту; в) надходження до територіального органу ДМС клопотання органу Служби безпеки України, іншого органу державної влади про втрату особою статусу біженця або додаткового захисту; г) надходження до територіального органу ДМС клопотання органу Служби безпеки України, іншого органу державної влади про позбавлення особи статусу біженця або додаткового захисту.

Згідно п. 7.3. Правил № 649 подання про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вноситься територіальним органом ДМС за власною ініціативою у випадку, якщо особа, яка визнана біженцем або якій надано додатковий захист, повідомила недостовірні відомості чи пред`явила фальшиві документи, що стали підставою для визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Пунктом 7.4. Правил № 649 визначено, що у разі отримання територіальним органом ДМС документів, що містять хоча б одну з підстав, що передбачені пунктом 7.2 або 7.3 цього розділу, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: а) реєструє відповідні документи у журналі реєстрації клопотань (додаток 30) та здійснює їх перевірку шляхом збирання в установленому порядку додаткової інформації; б) у письмовій формі інформує особу, якій надано статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, про наявність підстав для втрати чи позбавлення її статусу біженця або додаткового захисту (крім випадків, коли відповідна особа подала заяву про наявність підстав для втрати нею статусу біженця або додаткового захисту). Одночасно особі повідомляється, що під час розгляду відповідних матеріалів біженець або особа, якій надано додатковий захист, має право брати участь у розгляді шляхом надання відповідних пояснень (усних чи письмових) та надання матеріалів, які можуть мати суттєве значення при прийнятті відповідного рішення за результатами розгляду подання; в) готує подання про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту або про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк підготовки подання не може перевищувати двох місяців з дня отримання документів, що містять одну з підстав, передбачених пунктами 7.2 або 7.3 цього розділу.

У поданні про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, обов`язково зазначаються відомості щодо підстав для підготовки такого подання (особиста заява біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, клопотання органу Служби безпеки України чи іншого органу державної влади, власна ініціатива територіального органу ДМС), а також викладаються обставини, що підтверджують наявність підстав для втрати або позбавлення статусу біженця чи додаткового захисту або для скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У поданні також викладається обґрунтована пропозиція територіального органу ДМС щодо прийняття відповідного рішення. Подання уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС (особи, яка здійснювала розгляд отриманих матеріалів) затверджується керівником структурного підрозділу територіального органу ДМС, до повноважень якого належить реалізація законодавства у сфері біженців, осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

У цьому поданні обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та назви установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Подання повинно включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.

У відповідності до положення 7.6. Правил №649 під час розгляду подання територіальному органу ДМС про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ДМС має право: а) вимагати подання додаткової інформації від територіального органу ДМС, який вніс подання; б) звертатись з відповідними запитами до Міністерства закордонних справ України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, викладеної у поданні, та необхідності у встановленні справжності і дійсності документів.

Приписами п. 7.7 Правил № 649 за результатами всебічного вивчення та оцінки документів і матеріалів, що долучені до особової справи, яка надійшла разом з поданням, ДМС приймає одне з таких рішень (додаток 32): а) про втрату статусу біженця або додаткового захисту; б) про позбавлення статусу біженця або додаткового захисту; в) про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; г) про відсутність підстав для втрати чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту або про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У лівій частині першого аркуша рішення передбачається місце для фотокартки біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, або відцифрованого зображення його (її) обличчя, яке може виконуватися способом принтерного друку.

Пунктом 7.8, 7.9 Правил передбачено, що рішення, передбачене пунктом 7.7 цього розділу, приймається ДМС протягом місяця з дня отримання подання територіальному органу ДМС та особової справи біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Строк прийняття рішення може бути продовжено згідно з наказом ДМС, але не більш як до трьох місяців.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття рішення, передбаченого пунктом 7.7 цього розділу, ДМС в установленому порядку надсилає його разом з особовою справою біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, до територіального органу ДМС за місцем проживання такої особи.

З аналізу наведених норм вбачається, що для підготовки подання у розпорядженні територіального органу ДМС є два місяці з дня отримання документів, що містять одну з підстав, передбачених пунктами 7.2 або 7.3 цього розділу. При цьому, формуванню подання передує обов`язок територіального органу ДМС здійснити перевірку документів, шляхом збирання в установленому порядку додаткової інформації.

Як вбачається з подання Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області від 11.01.2022 року, підставою для реалізації процедури, передбаченої статтею 11 Закону України № 3671-VI, стало клопотання Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 11.11.2021 № 14/3-20577.

Так, в тексті клопотання Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 11.11.2021 № 14/3-20577 зазначено, що відповідно до інформації, викладеної у зазначеному листі ГУБКОЗ СБУ, ОСОБА_1 перебуває у міжнародному розшуку за поданням правоохоронних органів РБ, та з метою не притягнення до кримінальної відповідальності налагодив контакт зі співробітниками КДБ РБ та дав згоду сприяти розвідувальній діяльності вказаної спецслужби на території України. На виконання завдань зазначеної спецслужби, ОСОБА_1 планує сприяти в легалізації членів агентурної мережі КДБ РБ на території України під виглядом представників опозиції діючої влади Білорусі. Крім того, ОСОБА_1 повинен підшуковувати та налагоджувати вдавано дружні відносини в органах державної влади України (в тому числі в ДМС) з метою їх подальшого використання при здійсненні розвідувальної діяльності, зокрема, при виявленні реальних представників опозиційних сил РБ, встановлення їх місць проживання та способів життя, з метою подальшої передачі отриманої інформації представникам вищевказаної спецслужби.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи 07.12.2021 року відповідачем 2 проведено співбесіду з ОСОБА_1 , під час якої позивач заперечував викладені обставини у клопотанні Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 11.11.2021 № 14/3-20577. Про що також позивач надав письмові пояснення від 07.12.2021 року.

Проте, з аналізу змісту подання про позбавлення статусу біженця, суд приходить висновку, що відповідачем-2 не проведено всебічного вивчення наведеної у поданні інформації, відповідач не запитував додаткову інформацію ні в ініціатора подання, ні в інших органів, про яких зазначено у поданні, а лише на основі зазначеного, без будь-якої перевірки та з`ясування обставин, отримання пояснень від іммігранта, прийняв рішення про позбавлення статусу біженця.

Водночас, викладені у клопотанні Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 11.11.2021 № 14/3-20577 відомості не містили належно підтвердженої та конкретної інформації, яка б дозволяла відповідачу затвердити подання про позбавлення статусу біженця і подальшого його направлення до Державної міграційної служби України для прийняття рішення.

Наведене підтверджується правовою позицію Верховного Суду, викладеною у постановах по справі №260/5694/22 від 14.02.2024 та по справі №500/1254/23 від 21.02.2024.

При цьому, як встановлено в частині одинадцятій статті 11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» на основі всебічного вивчення і оцінки документів та матеріалів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, а також про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відсутність підстав для втрати чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Наведені норми Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» вказують, що рішення про позбавлення особи може бути прийнято, якщо ця особа займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України, на підставі відповідного клопотання органу Служби безпеки України та на основі всебічного вивчення і оцінки документів та матеріалів.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено вище, оскаржуване рішення прийняте на підставі клопотання Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 11.11.2021 року № 14/3-20577 та подання Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області від 11.01.2022 про позбавлення статусу біженця.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджують, що ОСОБА_1 на момент прийняття оскаржуваного рішення займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України, саме лише посилання у спірному рішенні на наявність клопотання ГУБКОЗ СБУ від 11.11.2021 року № 14/3-20577 є недостатнім, оскільки обставини про які вказано у клопотанні не підтверджені відповідними доказами.

Суд звертає увагу, що залучив до участі у справі в якості третьої особи Службу безпеки України та просило надати відповідні пояснення з приводу обставин викладених ОСОБА_1 у позовній заяві, проте, будь-яких пояснень від третьої особи до суду надано не було.

Відповідач 2, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування, не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивач займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України, наприклад засвідченого належним чином вироку суду, який набрав законної сили, про визнання позивача винним у вчиненні діяння, яке можна вважати таким, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Крім того, відповідачем 2 не доведено, що позивач перебуває у міжнародному розшуку за поданням правоохоронних органів РБ.

Суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи позивачем долучено лист Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерпол від 22.11.2024 року № LA/88732-2757, відповідно до якого Генеральний секретаріат Міжнародної організації кримінальної поліції Інтерпол цим засвідчує, що станом на сьогоднішній день пан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є суб`єктом повідомлення про розшук чи розповсюдження Інтерполу.

Стосовно посилання на те, що з метою не притягнення до кримінальної відповідальності налагодив контакт зі співробітниками КДБ РБ та дав згоду сприяти розвідувальній діяльності вказаної спецслужби на території України, суд не приймає та наголошує, що вказана інформація не підтверджена належними та допустимими доказами, становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Посилання відповідача 2 на те, що позивач звернувся за захистом в Україні з метою уникнення кримінальної відповідальності та отримав статус біженця на підставі підроблених документів, не приймається судом до уваги, оскільки зазначене не було підставою для позбавлення позивача статусу біженця та не підтверджується документально.

Суд звертає увагу, що у справі відсутні докази, які б свідчили, що ДМС України до вирішення питання про позбавлення позивача статусу біженця звертався із відповідними запитами до Міністерства закордонних справ України, Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів щодо ОСОБА_1 .

При цьому, рішення про позбавлення особи статусу біженця може бути прийнято, якщо ця особа займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України, на підставі відповідного клопотання органу Служби безпеки України за умови всебічного вивчення і оцінки документів та матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд звертає увагу, на прецедентну практику Європейського Суду з прав людини, який у рішенні у справі "Ljatifi v. the former Yugoslav Repablic of Macedonia" вказано, що навіть у випадку, коли справа стосується національної безпеки, концепція законності та верховенства права в демократичному суспільстві вимагають, щоб заходи з депортації, які впливають на фундаментальні права людини, були предметом змагального провадження в незалежному органі або суді, який має повноваження ефективно перевірити підстави депортації та відповідні докази, якщо необхідно, з відповідними процесуальними обмеженнями у випадку наявності інформації з обмеженим доступом. Особа повинна мати можливість оскаржити твердження державного органу про ризик для національної безпеки. Хоча оцінка державного органу того, у чому саме полягає загроза для національної безпеки, об`єктивно має значну вагу, незалежний орган або суд повинен мати можливість реагувати в справах, у яких застосування цієї концепції не ґрунтується на відповідних фактах або виявляє тлумачення "національної безпеки", що суперечить закону або загальноприйнятому значенню і є свавільним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позбавлення ОСОБА_1 статусу біженця здійснено за відсутності підстав, визначених частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а тому протиправно, що є підставою для скасування рішення ДМС України про позбавлення статусу біженця від 21 січня 2022 року № 22-22.

Стосовно вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 02 лютого 2022 року №35 про визнання недійсним посвідчення біженця серії № НОМЕР_1 громадянина Білорусі ОСОБА_1 , суд зазначає.

Приписами пункту 7.4 Правил № 649 визначено, що територіальний орган ДМС на обліку якого перебуває особова справа, стосовно якої прийнято рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасовано рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту:

а) протягом семи робочих днів з дня його отримання надсилає або видає особі письмове повідомлення про втрату, позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 33), з викладенням причин такого рішення і роз`ясненням порядку його оскарження, про що робиться відповідний запис у журналі реєстрації видачі повідомлень;

б) вилучає посвідчення біженця або посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, та їх проїзні документи для виїзду за кордон або визнає недійсними ці документи, що оформлюється наказом керівника територіального органу ДМС (додаток 34), про що робиться запис у журналі реєстрації видачі посвідчення біженця або у журналі реєстрації видачі посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, та в журналі реєстрації видачі проїзних документів для виїзду за кордон.

З огляду на те, що підставою для прийняття наказу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 02 лютого 2022 року №35 про визнання недійсним посвідчення біженця серії №004289 стало рішення ДМС України про позбавлення статусу біженця від 21 січня 2022 року № 22-22, яке визнано протиправним та скасовано у судовому порядку.

Отже, враховуючи те, що зазначені вимоги є похідними, суд приходить до висновку, що наказ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 02 лютого 2022 року №35 про визнання недійсним посвідчення біженця серії № НОМЕР_1 громадянина Білорусі ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку сумку, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене, суд приходить висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судового збору в рівних частинах на загальну суму 1984,80 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, за участю третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Службу безпеки України про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішення та наказу задоволено повністю.

Визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо внесення подання від 11 січня 2022 року про позбавлення статусу біженця громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 21 січня 2022 року № 22-22 про позбавлення статусу біженця громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ;

Визнати протиправним та скасувати наказу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 02 лютого 2022 року № 35 про визнання недійсним посвідчення біженця серії № НОМЕР_1 громадянина Білорусі ОСОБА_1 .

Стягнути на користь громадянина Білорусі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної міграційної служби України (, місцезнаходження:01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 9) судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути на користь громадянина Білорусі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (, місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, буд. 4-А) судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 26 грудня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська