Справа № 160/30213/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІН, ЛТД» (далі позивач) до Головного управління Державної податкової служби в Дніпропетровській області (далі відповідач), що надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІН, ЛТД» про забезпечення позову відмовлено.
05 листопада 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що станом на 01.06.2025 ТОВ «ТВІН, ЛТД» мало 2 місця роздрібної торгівлі пальним, інформація щодо яких внесена до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального. Відтак, згідно пп.141.14.1 та 141.14.2 п.141.14 ст.14 Кодексу ТОВ «ТВІН, ЛТД» мало сплатити не пізніше 20 червня 2025 авансовий внесок із податку на прибуток підприємств в розмірі 120,0 тис грн (по 60 тис грн за кожне місце роздрібної торгівлі пальним). Згідно даних інтегрованої картки платника податків по коду платежу 11021800 «авансовий внесок з податку на прибуток підприємств, що сплачується платниками, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним» ТОВ «ТВІН, ЛТД» сплатило авансові внески в сумі 120 тис грн по строку 20.06.2025 лише 20.08.2025 в сумі 60 тис грн та 19.09.2025 в сумі 60 тис гривень. Позивач зазначає, що ним не ведеться діяльність за вищезазначеними ліцензіями, тому авансовий внесок не підлягає сплаті. Однак, такі доводи є такими, що суперечать чинному законодавству, з огляду на чітко встановлений обов`язок сплати авансового внеску з податку на прибуток підприємств сплачується за кожне місце роздрібної торгівлі пальним, інформація щодо якого внесена до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального, без виключень щодо ведення чи не ведення діяльності за такою ліцензію. Такі доводи позивача також суперечать факту сплати авансових внесків 20.08.2025 та 19.09.2025.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, електронний доказ, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Відповідно до видаткової накладної від 06.0.2025 року №4837 постачальник поставив позивачу газ 06.08.2025 року.
Рішенням відповідача від 08.10.2025 року №651 припинено дію двох ліцензія позивача на право провадження роздрібної торгівлі пальним, а саме: №2500040, №2500039, відповідно до п.46.2 ч.2 ст. 46 Закону України від 18 червня 2024 року № 3817-ІХ "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" - несплата суб`єктом господарювання, що отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного пунктом 141.14 статті 141 Податкового кодексу України за податковий (звітний) період.

13 жовтня 2025 року відповідачем на підставі Акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким застосовано до позивача штрафну санкцію у розмірі 10% від суми 120000,00 гривень штраф - 12000,00 грн., на підставі п.124.1 ст. 124 Податкового кодексу України за затримку на 61 та 91 календарних днів сплати авансового внеску з податку на прибуток, який сплачує платник, який здійснює роздрібну торгівлю пальним.

Вважаючи такі рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.

Згідно з пп. 14.1.157 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Відповідно до пп. 16.1.4. п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи, визначені пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 41.1.1. п. 41.1. ст. 41 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно з пп. 54.3.3. п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до з п. 58.1. ст. 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).

За п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Приписами пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних.

Згідно із п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Відповідно до п. 86.2., 86.8. ст. 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки, та надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

За наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та додаткових документів і пояснень, зокрема документів, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, поданих у порядку, встановленому цією статтею, податкове повідомлення-рішення приймається в порядку та строки, визначені пунктом 86.7 цієї статті.

За п. 124.1. ст. 124 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п. 137.12. ст. 137 Податкового кодексу України платники податку, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним, зобов`язані сплачувати авансові внески з податку на прибуток підприємств за кожне місце роздрібної торгівлі пальним, інформація щодо якого внесена до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального станом на перше число поточного місяця. Авансові внески та податок на прибуток підприємств, що підлягає сплаті до бюджету платниками податку, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним, визначаються у порядку, передбаченому пунктом 141.14 статті 141 цього Кодексу.

Пунктом 141.14 ст. 141 Податкового кодексу України врегульовано особливості оподаткування діяльності з роздрібної торгівлі пальним.

Згідно пп. 141.14.1., 141.14.2. п. 141.14. ст. 141 Податкового кодексу України платники податку, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним, сплачують щомісяця не пізніше двадцятого числа поточного місяця авансовий внесок з податку на прибуток підприємств за кожне місце роздрібної торгівлі пальним, інформація щодо якого внесена до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального станом на перше число поточного місяця, у розмірі, визначеному підпунктом 141.14.2 цього пункту.

Терміни "роздрібна торгівля пальним", "місце роздрібної торгівлі пальним" вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".

Авансовий внесок з податку на прибуток підприємств сплачується за кожне місце роздрібної торгівлі пальним, інформація щодо якого внесена до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального станом на перше число поточного місяця:

а) у розмірі 60 тисяч гривень за кожне місце, крім випадків, передбачених підпунктами "б" і "в" цього підпункту;

б) для місця роздрібної торгівлі пальним, на якому здійснюється реалізація виключно скрапленого газу, - у розмірі 30 тисяч гривень за кожне місце;

в) для місця роздрібної торгівлі пальним, на якому здійснюється реалізація кількох видів пального і при цьому частка реалізації скрапленого газу в літрах, приведених до температури 15 °C у загальному обсязі реалізованого протягом попереднього місяця пального, становить 50 і більше відсотків, - у розмірі 45 тисяч гривень за кожне місце.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу на те, що позивач невірно визначив зміст ППР. Так, в позовній заяві зазначалося, що позивач отримав ППР «щодо необхідності сплати грошового зобов`язання в суму 120 000», однак 120000,00 грн є затриманою до сплати сумою, а не сумою штрафу. Сам штраф застосовано у розмірі 10% від цієї суми, тобто 12000,00 грн.

В іншій частині позовної заяви позивач зазначав, що лише 06.08.2025 року він розпочав господарську діяльність, а тому раніше не повинен був сплачувати податок на прибуток.

Як наслідок, вирішення спору залежить від тлумачення положення пп. 141.14.1. п. 141.14. ст. 141 Податкового кодексу України про те, що «платники податку, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним, сплачують щомісяця не пізніше двадцятого числа поточного місяця авансовий внесок»: з якого моменту особа вважається такою, що здійснює відповідну торгівлю.

У п. 77 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18.06.2024 року №3817-IX (далі Закон №3817-IX) встановлено, що для цілей цього Закону наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшої реалізації або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з місць роздрібної торгівлі пальним через паливороздавальні колонки, газороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, а також реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів, а також заправлення з бункерувальника у водному просторі морських та річкових суден

Таким чином, здійснення роздрібної торгівлі починається з наявності вказаних як обов`язкова сукупність обставин: «діяльність із придбання або отримання» + «подальшої реалізації або відпуску пального».

Зазначене логічно узгоджується з тим, що в п. 76 ч. 1 ст. 1 Закону №3817-IX загальне визначення роздрібної торгівлі надано як - діяльність з продажу товарів (у тому числі з їх відвантаженням для подальшої доставки) кінцевим споживачам для особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив без фактичного споживання у місці продажу або на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших закладах громадського харчування.

Більш того, спірні правовідносини існують в межах оподаткування прибутку, а не як акцизний податок. Тобто, визначальним є результат реалізації товару. Відповідно, найбільш розумним, очевидним та передбачуваним є зважання на момент початку діяльності, яка призведе до прибутку. Такою діяльністю є саме початок продажу пального.

Вказане не змінюється в зв`язку з тим, що йдеться про авансові внески, адже авансовий характер полягає в тому, що особа 20 числа поточного місяця сплачує податок з бази оподаткування станом на 1 число поточного місяця. Тобто, не йдеться про платіж за податковий період, який вже настав, натомість йдеться про платіж до завершення такого періоду.

Відповідно, для спірного оподаткування необхідно встановити такі обставини:

1) здійснення роздрібної торгівлі пальним (що починається з дня реалізації пального споживачам);

2) кількість місць роздрібної торгівлі пальним, інформація щодо яких внесена до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального станом на перше число поточного місяця.

На противагу цьому відповідач, виходячи з викладу Акту перевірки, фактично вважав, що якщо з травня 2025 року позивач має ліцензії на торгівлю пальним, то вже в червні 2025 року він повинен почати сплачувати податок. Тобто, відповідач визначальною обставиною зробив лише підрахунок місць торгівлі пальним, а «здійснення торгівлі» проігнорував в цілому.

Виходячи з Акту перевірки відповідач взагалі не встановлював чи придбав позивач пальне, чи здійснив його реалізацію, в зв`язку з чим провів перевірку неналежним чином.

В свою чергу згідно обставин справи платником акцизного податку з торгівлі пальним позивач став у серпні 2025 року, форму 20-ОПП по відповідним об`єктам також подано у серпні 2025 року, поставки пального позивачу також здійснені у серпні 2025 року.

Суд повторює, що саме законодавець у пп. 141.14.1 п. 141.14. ст. 141 Податкового кодексу України як умови оподаткування вказав на конкретну ознаку платника податку: "платники податку, які здійснюють роздрібну торгівлю пальним". Ця норма права не передбачає, що платники сплачують податок лише "за кожне місце ...", натомість прямо вказує також обов`язкову умову здійснення торгівлі.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3); добросовісно (п. 5); розсудливо (п. 6); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).

Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.

Суд констатує, що відповідач не дотримався вищевказаних вимог при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення з огляду на раніше зроблені судом висновки у справі.

Адже відповідач взагалі не встановлював обставини, які підлягали встановленню під час проведення перевірки, в т.ч. попри те, що реалізація пального здійснюється через реєстратори розрахункових операцій та є підакцизною торгівлею, в зв`язку з чим у відповідача в наявності відповідні відомості.

Як наслідок, суд констатує, що податкове повідомлення-рішення, що є предметом оскарження є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо рішення про припинення дії ліцензій позивача суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 46 Закону №3817-IX дія ліцензії припиняється шляхом прийняття органом ліцензування, який надав відповідну ліцензію, рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.

Відповідно до п. 46 ч. 2 ст. 46 Закону №3817-IX підставою для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є: несплата суб`єктом господарювання, що отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного пунктом 141.14 статті 141 Податкового кодексу України за податковий (звітний) період, або авансового внеску з податку на доходи фізичних осіб, визначеного підпунктом 177.5.11 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України за податковий (звітний) період.

Отже, фактично таке рішення має похідний характер від висновків відповідача щодо наявності підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення, що є предметом оскарження, які судом вже визнані необґрунтованими.

Окремо суд зауважує, що спірне рішення є протиправним також і в зв`язку з тим, що не відповідає вимогам ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України: відповідач констатує факт несплати авансового внеску, однак не конкретизує жодних обставин такої несплати, в т.ч. відповідного періоду, якими документами це підтверджується або яким чином встановлено і тд.

Вказане має значення саме по собі, а також і через те, що підставою для припинення дії ліцензії є «несплата авансового внеску за період», а не «несвоєчасна сплата авансового внеску». Тобто, якби відповідач встановлював необхідні обставини, то мав би можливість зафіксувати невідповідність юридичного складу для прийняття спірного рішення, в т.ч. встановити, що наявна не «несплата» (коли кошти взагалі не сплачені), а «несвоєчасна сплата».

Як встановив сам відповідач в Акті перевірки, позивач сплатив внески 20.08.2025 року та 19.09.2025 року, тобто станом на дату прийняття спірного рішення внески були несвоєчасно сплаченими за певний період, а не «несплаченими».

Відповідач вказаного також не врахував, що повторно свідчить про протиправність і рішення від 08.10.2025 року.

Водночас, суд звертає увагу на те, що позивач оскаржував «визнати результати камеральної перевірки оформленої Актом». Щодо цієї частини позовних вимог суд зауважує, що висновки акта перевірки самостійно не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Порушення, допущені суб`єктом владних повноважень при призначенні та/або проведенні перевірки, так само як і висновки перевірки, можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта, дії

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 07.12.2021 року у справі №826/17875/18.

Акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, діяльність яких перевірялася, а тому його висновки не можуть бути предметом спору.

Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 22.04.2021 року у справі №640/8578/19.

Отже, відповідна позовна вимога не підлягає окремому задоволенню, а за змістом вона вирішена шляхом розгляду позовних вимог про визнання протиправними податкового повідомлення-рішення та рішення про припинення дії ліцензії.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 4844,80 грн, що підтверджується платіжним документом від 14.10.2025 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІН, ЛТД» (49036, м. Дніпро, вул. Анадирська, 17-а, ) до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-а, код ЄДРПОУ ВП: 44118658) про визнання протиправними та скасування рішень, податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 13.10.2025 року №.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.10.2025 року №651.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, код ЄДРПОУ ВП: 44118658) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІН, ЛТД» (49036, м. Дніпро, вул. Анадирська, 17-а, ) сплачений судовий збір у розмірі 4844,80 гривень (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко