Справа № 480/5745/24
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 р. Справа № 480/5745/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), в якій просив визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області в частині щодо незарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи з 01.07.2000 до 28.02.2002 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Колядинець», зобов`язавши ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати позивачу до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком період роботи з 01 липня 2000 року по 28 лютого 2002 рік в ТОВ «Колядинець».

Свої вимоги мотивував тим, що відповідач протиправно відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача період його роботи з 01.07.2000 до 28.02.2002 в ТОВ «Колядинець» з підстави відсутності індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ок-5, оскільки обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Позивач вважає, що працівник не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за нього у спірний період не може бути підставою для не зарахування таких періодів до страхового стажу.

Тому позивач вважає, що така поведінка відповідача щодо не зарахування йому до страхового стажу періоду роботи з 01.07.2000 до 28.02.2002 в ТОВ «Колядинець» не відповідає критеріям правомірності, які встановлені нормою ч. 2 ст. 2 КАС України та є неправомірною.

Ухвалою суду від 05.07.2024 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, вказаною ухвалою суду у відповідача були витребувані додаткові докази у справі.

Представник ГУ ПФУ в Донецькій області, заперечуючи проти позову, надіслав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зокрема, вказав, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 28.02.2002, оскільки відомості про роботу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні. За наведених обставин, прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60-річного віку, звернувся 24.04.2024 до територіального органу ПФУ із заявою про призначення йому пенсії за віком.

Заява позивача від 24.04.2024 розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Донецькій області, рішенням якого від 02.05.2024 №21 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідних 30 років страхового стажу.

При цьому вказано, що до страхового стажу згідно архівної довідки Колядинецького старостинського округу Синівської сільської ради від 12.09.2023 №3144/00908/09/2023 до страхового стажу не зараховано серед іншого, період роботи з 01.07.2000 до 28.02.2002, оскільки відомості про роботу згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ок-5 відсутні.

Також у рішенні вказано, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 27 років 09 місяців та 14 днів (а.с.14, 62).

Не погоджуючись з цим рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд вказує наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Суд встановив, що позивач досягнув 60-річного віку 29.12.2023. Таким чином, для призначення позивачу пенсії за віком після набуття ним встановленого законом 60-річного віку, його загальний страхований стаж повинен був становити не менше 30 років.

При цьому ГУ ПФУ в Донецькій області в оскаржуваному рішенні, як на підставу для відмови у врахуванні періодів роботи позивача до страхового стажу та, як наслідок, відмови у призначенні пенсії, посилається на те, що до страхового стажу не зараховано, серед іншого, період з 01.07.2000 до 28.02.2002, оскільки відомості про роботу згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ок-5 відсутні.

Втім суд не погоджується з такими доводами відповідача з огляду на наступне.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Обсяг страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом статті 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий стаж обчислюється в місяцях. (ч.ч.2,3 ст. 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз.1 ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Так, до 01.01.2004 пенсійне забезпечення в Україні здійснювалось за нормами Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон України Про пенсійне забезпечення), відповідно до ч.1 ст.56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, виходячи зі змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Крім того несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача як застрахованої особи, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №414/736/17, від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17, від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 01.11.2018 у справі № 199/1852/15-а та від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 11 жовтня 2023 року у справі №340/1454/21 дійшов висновку, що фактично, внаслідок невиконання роботодавцем позивача обов`язку із сплати внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на цьому підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату внесків для нарахування пенсії за період не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно записів у трудовій книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , позивач, крім іншого, з 12 жовтня 1992 року був прийнятий в члени колгоспу «Комунар» слюсарем, яке в подальшому було реорганізовано в АТП зт «Колядинецьке», потім - в КСП «Комунар», а в подальшому згідно рішення загальних зборів від 11.03.2000 - в ТОВ АФ «Колядинець» (записи №№4-13), де згідно записів №№29-31, зокрема до 01.03.2002 працював трактористом (а.с.10-11).

Вказані відомості щодо перейменування роботодавця позивача підтверджується копією трудової книжки, а також довідкою Колядинецького старостинського округу Синівської сільської ради Роменського району Сумської області від 12.09.2023 про реорганізацію. Крім того, у цій довідці вказано, що ТОВ "Колядинець" припинено у зв`язку з визнанням його банкрутом згідно ухвали Господарського суду Сумської області від 01.11.2007 у справі №6/143-07 без визначення правонаступника, а первинні документи передано на збереження до трудового архіву в Колядинецьку сільську раду Липоводолинського району Сумської області згідно акту №5 від 20.07.2007 (а.с.18).

Згідно архівної довідки Колядинецького старостинського округу Синівської сільської ради Роменського району Сумської області від 12.09.2023 №3144/00908/09/2023 ОСОБА_1 дійсно працював в колгоспі "Комунар" з 01.06.1976 до 31.08.1976, з 01.06.1977 до 31.08.1977, з 01.06.1978 до 13.08.1978, з 011.07.1979 до 31.07.1979, з 01.08.1980 до 31.08.1980, з 01.07.1981 до 16.05.1982, з 12.10.1992 до 13.12.1995, в АПТ зт "Колядинецьке" з 14.12.1995 до 10.03.2000, в КСП "Комунар" 10.03.2000, в ТОВ "Колядинецьке" з 11.03.2000 до 28.02.2002 та згідно відомостей у вказаній довідці позивач у період 2000 рік: працював трактористом, відпрацював 232 вихододні з встановленого мінімуму в 260 днів та отримав заробітну плату753,51грн., у 2021 році: працював трактористом, відпрацював 235 вихододні з встановленого мінімуму в 260 днів та отримав заробітну плату 1197,45грн., у 2002 році: працював трактористом, відпрацював 26 вихододні з встановленого мінімуму в 260 днів та отримав заробітну плату 69,14грн. У примітках до вказаної у довідці інформації зазначено, що ця довідка видана на підставі таких документів: книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспників за 1976-2002 роки (а.с.16, 46).

Вказані вище документи були подані позивачем разом із заявою про призначення пенсії, а відтак на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення містилися в пенсійній справі позивача. Вказане відповідачем не заперечувалося.

З огляду на вищенаведене, та враховуючи, що працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків, відповідач протиправно дійшов висновку про не зарахування періоду роботи позивача з 01.07.2000 до 28.02.2002 до відповідного стажу, чим призвів до порушення принципу рівності особи та роботодавцем перед законом.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач просить визнати протиправну бездіяльність відповідача в частині не зарахування спірного періоду до страхового стажу. Поряд з цим, враховуючи, що спірний період роботи позивача протиправно відповідач відмовив у врахуванні саме під час прийняття рішення від 02.05.2024 №21, суд враховуючи вимоги ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 02.05.2024 №21 в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача період його роботи з 01.07.2000 до 28.02.2002 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Колядинець», зобов`язавши ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з якою позивач 24.04.2024 звернувся до управління, та за результатами її розгляду прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, зарахувавши до страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком період роботи з 01 липня 2000 року по 28 лютого 2002 рік в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Колядинець». Саме такий спосіб захисту є належним та достатнім у межах заявлених позовних вимог.

При виході суду за межі позовних вимог судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що правосуддя не повинно бути ілюзорним і має забезпечувати реальний захист прав особи і гарантії того, що справу буде вирішено остаточно рішенням в судовому провадженні (рішення від 09 грудня 2010 року у справі Буланов та Купчик проти України, від 13.02.2011 року у справі Чуйкіна проти України).

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 наголосив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (п.9 абз.10).

Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 у справі №826/4418/14 була сформована правова позиція, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

При цьому суд вважає необхідним відмітити, що захист прав позивача саме в такий спосіб не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки суд не втручається в дискреційні повноваження відповідача, не привласнює їх і не підміняє ГУ ПФУ в Донецькій області, а лише зобов`язує відповідача вчинити певні дії, що повністю відповідає вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань в рахунок повернення суму судового збору в розмірі 121,20грн., наявної у матеріалах справи (а.с.6).

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, 3,м. Слов`янськ,Донецька область,84122, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.05.2024 №21 в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 01.07.2000 до 28.02.2002 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Колядинець».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, з якою ОСОБА_1 24.04.2024 звернувся до управління, та за результатами її розгляду прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, зарахувавши до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком період роботи ОСОБА_1 з 01 липня 2000 року до 28 лютого 2002 рік в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Колядинець».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетний асигнувань на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 1211,20грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 25.12.2025.

Суддя І.Г. Шевченко