Справа № 520/3717/25
Суддя: Пасечнік О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 р. №520/3717/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Пасечнік О.В.,

суддів - Григорова Д.В., Горшкової О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Олітто О.О.,

представника позивача - Виноградова В.О.;

представника третьої особи - Омельницької Т.В.;

представника Міністерства охорони здоров`я України - Дяк Ю.М.;

представника Кабінету Міністрів України - Колотілової Н.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України, третя особа: Харківський національний медичний університет про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

1. визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров`я України та Кабінету Міністрів України яка полягає у невжитті заходів з метою поновлення стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, який існував до прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та Наказу Міністерство охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти»;

2. зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України та Кабінет Міністрів України поновити стан Харківської медичної академії післядипломної освіти, який існував до прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти», зокрема скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційний запис про припинення юридичної особи в результаті її реорганізації та повернути на баланс Харківської медичної академії післядипломної освіти все майно, передане за передавальним актом до Харківського національного медичного університету.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Міністерством охорони здоров`я України та Кабінетом Міністрів України не було вжито жодних заходів з метою поновлення стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, що існував до прийняття актів, незаконність яких встановлено судовими рішеннями у справах № 520/7440/21 та № 520/5316/23. На переконання позивача, наведені обставини свідчать про допущення протиправної бездіяльності зі сторони МОЗ та Кабінету Міністрів України, яка полягає у невжитті заходів з метою поновлення стану ХМАПО, який існував до прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та Наказу МОЗ № 452.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у відкритті провадження в адміністративній справі ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Кабінету Міністрів України, третя особа - Харківський національний медичний університет, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 по справі № 520/3717/25 скасовано.

Справу № 520/3717/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Кабінету Міністрів України, третя особа: Харківський національний медичний університет про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 09.06.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Представником Міністерства охорони здоров`я України до суду подано відзив на адміністративний позов, у якому останній зазначив, що у спірних правовідносинах позивач вимагає від Міністерства охорони здоров`я України та Кабінету Міністрів України виконати функцію не органів владних повноважень, а органів, уповноважених управляти державним майном (власника майна). Так, відповідно до положень частини першої статті 167 Цивільного кодексу України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Харківська медична академія післядипломної освіти була вищим навчальним закладом, заснований на державній формі власності, та підпорядкований Міністерству охорони здоров`я України та була неприбутковою установою. Майно закладу є державною власністю. Розміри бюджетних призначень на підготовку фахівців з вищою освітою, а також на підготовку наукових і науково-педагогічних кадрів встановлюються у Державному бюджеті України на відповідний рік. Зазначені обставини не були предметом розгляду у справах № 520/7440/21 та № 520/5316/23. Отже, оскільки у Державному бюджеті України на 2025 рік бюджетні призначення на підготовку фахівців з вищою освітою, а також на підготовку наукових і науково-педагогічних кадрів для Харківської медичної академії післядипломної освіти не передбачені, відсутні відповідні ліцензій на здійснення освітньої діяльності (стаття 9- 1 Закону України «Про вищу освіту»), а також відсутні підстави для закріплення за нею державного майна тощо, скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційного запису про припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти в результаті її реорганізації жодним чином не може вплинути на права та обов`язки позивача.

Представником Кабінету Міністрів України надано до суду відзив на позовну заяву та зазначено, що зміст резолютивної частини постанови від 28.05.2024 у справі № 520/7440/21 свідчить про те, що вказана постанова не потребує вжиття додаткових заходів з боку відповідачів у справі № 520/7440/21 щодо її виконання.

Представником третьої особи надано до суду пояснення та зазначено, що позивач не був позбавлений права на працю, зокрема 09.12.2022 звернувся до 3-ї особи із власноручною заявою про прийняття його на посаду професора кафедри акушерства і гінекології №3 в порядку переведення з Харківської медичної академії післядипломної освіти. Наказом ректора Харківського національного медичного університету від 13.12.2022 за №728/2022-к заяву позивача було задоволено та прийнято на відповідну посаду із 24.12.2022 та до проведення конкурсу із доплатою за науковий ступень доктора медичних наук, вчене звання професора та надбавки за вислугу років. В подальшому у відповідності до власноручної заяви позивача від 18.12.2023 його переведено на посаду професора закладу вищої освіти кафедри акушерства і гінекології №3 із укладенням 29.12.2023 контракту №575 із Харківським національним медичним університетом. Отже сам позивач, вчиняючи юридично вагомі дії, погоджувався із фактом правонаступництва зокрема у трудових правовідносинах Харківським національним медичним університетом після реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти. Таке правонаступництво та продовження позивачем роботи на відповідній посаді Харківського національного медичного університету свідчить як про його особисте воявиявлення, так і про дотримання трудових прав Позивача під час процедури реорганізації.

Позивачем до суду надано відповідь на відзив на позовну заяву, у якій він підтвердив раніше викладену правову позицію та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав правову позицію, викладену в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги повністю.

У судовому засіданні представник відповідача Кабінету Міністрів України просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача Міністерства охорони здоров`я України просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні представник третьої особи просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Професор Козуб Микола Іванович обіймав посаду завідувача кафедри акушерства та гінекології 2 Харківської медичної академії післядипломної освіти (далі ХМАПО, ).

08.02.2021 Кабінет Міністрів України ухвалив розпорядження № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти», яким погодився з пропозицією Міністерства охорони здоров`я України (далі МОЗ) щодо реорганізації ХМАПО шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету.

На підставі вищевказаного розпорядження Кабінету Міністрів України, 15.03.2021 МОЗ було прийнято Наказ № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» (далі Наказ МОЗ № 452), яким, поміж іншого: наказано реорганізувати ХМАПО шляхом її приєднання до ХНМУ; установлено, що ХНМУ є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків ХМАПО; утворено комісію з реорганізації ХМАПО та затверджено її склад; надано вказівки голові комісії з реорганізації, ректору ХНМУ, директору медичних кадрів, світи і науки та фінансово-економічному департаменту щодо вжиття заходів, спрямованих на забезпечення проведення реорганізації.

У подальшому, 15.07.2022 на підставі Наказу МОЗ № 452 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про перебування ХМАПО в стані припинення.

15.05.2023 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації (реєстраційний запис 029034673).

16.05.2023 було здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її реорганізації (реєстраційний запис 031034673).

Вважаючи розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» протиправним, Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України та МОЗ з відповідним позовом про визнання протиправним та скасування вказаного розпорядження.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 у справі № 520/7440/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним та скасування розпорядження задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти».

Постановою Верховного Суду від 28.05.2025 по справі №520/7440/21 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2024 року скасовано.

Ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України, третя особа: Харківський національний медичний університет, про визнання протиправним та скасування розпорядження задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2021 року № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі № 520/5316/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Харківський національний медичний університет про визнання протиправним та скасування наказу, скасування реєстраційного запису, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 по справі № 520/5316/23 скасовано.

Прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти».

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У відповідь на адвокатський запит від 15.07.2024 № 04/07-24 Міністерство охорони здоров`я України листом від 19.08.2024 № 14-09/В-8179//8002 повідомлено, що згідно положень пункту 1 та абзацу першого пункту 2 частини першої статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: документів, що подаються заявником для державної реєстрації; судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу.

У відповідь на адвокатський запит від 15.07.2024 № 05/07-24 Міністерство юстиції України направило лист від 15.08.2024 № 115305/9413-4-24/9.1.2, у якому повідомило, що з аналізу положень чинного законодавства та обставин справи вбачається, що постанова Верховного Суду від 28.05.2024 у справі № 520/7440/21 не потребує вжиття додаткових заходів щодо її виконання, а резолютивна частина вказаної постанови не містить зобов`язання Кабінету Міністрів України вчинити дії, з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Позивач зазначає у позовній заяві, що Міністерством охорони здоров`я України та Кабінетом Міністрів України не було вжито жодних заходів з метою поновлення стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, що існував до прийняття актів, незаконність яких встановлено судовими рішеннями у справах № 520/7440/21 та № 520/5316/23.

На переконання позивача, наведені обставини свідчать про допущення протиправної бездіяльності зі сторони МОЗ на Кабінету Міністрів України, яка полягає у невжитті заходів з метою поновлення стану ХМАПО, який існував до прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та Наказу МОЗ № 452.

Позивач не погодившись із вказаним вище, вважаючи порушеними свої права, звернувся до суду з позовом в цій справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.5 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у разі приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, до містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.

Відповідно до п. п. 39, 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №826/10249/18 «згідно з пунктом 2 частини першої статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» судове рішення, що набрало законної сили, про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи є підставою для проведення відповідних реєстраційних дій.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» судове рішення, що набрало законної сили, про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи є підставою для внесення запису про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи будь-яким державним реєстратором».

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: 1) документів, що подаються заявником для державної реєстрації; 2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо: визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу; визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи; заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій; накладення/зняття арешту корпоративних прав; зобов`язання вчинення реєстраційних дій; скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі; виділу юридичної особи; провадження у справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, прийнятих відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи; відміни державної реєстрації припинення юридичної особи; припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи; відміни державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця; відміни в порядку апеляційного/касаційного оскарження судового рішення, на підставі якого вчинено реєстраційну дію; 3) рішень, прийнятих Міністерством юстиції України, його територіальними органами відповідно до статті 34 цього Закону.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» заявник: засновник (засновники) або уповноважена ними особа - у разі подання документів для державної реєстрації створення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи; особа, уповноважена рішенням про створення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, - у разі подання документів для державної реєстрації створення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи; керівник державного органу, органу місцевого самоврядування або уповноважена ним особа - у разі подання документів для державної реєстрації створення державного органу, органу місцевого самоврядування; представник юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, - у разі подання документів для державної реєстрації створення відокремленого підрозділу такої юридичної особи; представником юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, для цілей проведення державної реєстрації створення відокремленого підрозділу такої юридичної особи може бути виключно особа з числа спеціально визначених суб`єктів первинного фінансового моніторингу, які провадять свою діяльність одноособово; голова комісії з припинення або уповноважена ним особа - у разі подання документів для державної реєстрації припинення юридичної особи; представник юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, відокремленого підрозділу юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, - у разі подання документів для проведення інших реєстраційних дій щодо юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, відокремленого підрозділу юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави; спадкоємець чи правонаступник учасника товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю або уповноважена ними особа - у разі подання заяви про вступ до товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю в порядку спадкування (правонаступництва) для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі; учасник, який виходить з товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, його спадкоємець чи правонаступник або уповноважена ними особа - у разі подання заяви про вихід з товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі; особа, яка набула частку (частину частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, особа, яка відчужила (передала) її, або уповноважена ними особа - у разі подання акта приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі; позивач або уповноважена ним особа - у разі подання судового рішення, що набрало законної сили та має наслідком зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або про заборону вчинення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі; Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - у разі подання документів для державної реєстрації рішення про припинення банку у зв`язку з прийняттям рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; Міністерство юстиції України та його територіальні органи - у разі подання документів для державної реєстрації рішення про припинення політичної партії, її структурного утворення у зв`язку з прийняттям судом рішення про скасування реєстрації або заборону діяльності політичної партії; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цифрової економіки, - у разі подання документів для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з втратою ним статусу електронного резидента (е-резидента); фізична особа, яка має намір стати підприємцем, або уповноважена нею особа - у разі подання документів для державної реєстрації фізичної особи підприємцем; фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа - у разі подання документів для проведення інших реєстраційних дій щодо фізичної особи - підприємця; державний орган, родичі (чоловік, дружина, батьки, діти, онуки, дід, баба, брати, сестри) та спадкоємці фізичної особи - підприємця - у разі подання документів для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця у зв`язку з її смертю, визнанням безвісно відсутньою чи оголошенням померлою; особа, уповноважена органом управління корпоративними правами, - у разі подання документів для державної реєстрації юридичної особи, частка держави в статутному капіталі якої становить 100 відсотків, або для державної реєстрації змін до відомостей про склад учасників юридичної особи у зв`язку з примусовим відчуженням в умовах правового режиму воєнного стану частки у статутному капіталі юридичної особи; особа, уповноважена органом управління, - у разі подання документів для державної реєстрації юридичної особи, яка належить до сфери управління центрального чи місцевого органу виконавчої влади; учасник юридичної особи приватного права (крім акціонерного товариства) - у разі подання документів для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо встановлення вимоги нотаріального засвідчення справжності підпису такого учасника під час прийняття ним рішень з питань діяльності відповідної юридичної особи та/або вимоги нотаріального посвідчення правочину, предметом якого є частка такого учасника у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) відповідної юридичної особи, чи скасування такої вимоги; інші особи відповідно до цього Закону.

Ураховуючи зазначене вище, суд зазначає, що позивач не є заявником в розумінні наведених положень закону щодо вимог про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи.

Також позивач не є власником (засновником, керівником державного органу, головою комісії з припинення, спадкоємцем, правонаступником тощо), уповноваженою ними особою, який наділений повноваженнями на вирішення юридичної долі припиненої юридичної особи Харківської академії післядипломної освіти.

З огляду на вказане вище, позивач не є особою, яка у відповідності до чинного законодавства має право вимагати скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційного запису про припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти в результаті її реорганізації.

Також суд зазначає, що у провадженні Харківського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 520/7173/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, у якій ОСОБА_1 просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Департаменту реєстрації Харківської міської ради, яка полягає у нездійсненні державної реєстрації відміни державної реєстрації припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти () в результаті її реорганізації.

2. Зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради здійснити державну реєстрацію відміни державної реєстрації припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти () в результаті її реорганізації та скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань:

- реєстраційний запис від 15.07.2022 № 024034673 про зміну відомостей про юридичну особу Харківську медичну академію післядипломної освіти: «в стані припинення, 15.07.273. Внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації»;

- реєстраційний запис від 16.05.2023 № 031034673 про припинення юридичної особи в результаті її реорганізації.

Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що для захисту порушеного права позивача є недостатнім лише констатації протиправності бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а тому позивач просив вчинити дії із скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційного запису про припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти в результаті її реорганізації, а також повернути на баланс Харківської медичної академії післядипломної освіти все майно, передане за передавальним актом до Харківського національного медичного університету. Також зазначив, що належним способом захисту прав позивача є вжиття заходів з метою поновлення шляхом, зокрема, звернення до державного реєстратора.

Суд враховує, що згідно частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тож завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.

Згідно із висновком, сформованим в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес».

При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Згідно усталеного підходу, який знаходить своє відображення в багатьох судових рішеннях Верховного Суду, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення (подібний за змістом висновок висловлений, зокрема, Верховним Судом у постанові від 14.02.2022 у справі № 200/9772/18-а).

Отже, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулося порушення її прав.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.01.2024 у справі №280/4039/20.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проте, межі зазначеної правової ситуації не дають підстав вважати, що не визнання протиправної бездіяльності Міністерства охорони здоров`я України та Кабінету Міністрів України, яка полягає у невжитті заходів з метою поновлення стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, який існував до прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та Наказу Міністерство охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» зачіпає індивідуальні права і законні інтереси позивача, які потребують судового захисту. Не доведено таких обставин й позивачем.

Відповідно до наведеної вище постанови Верховного Суду від 10.01.2024 у справі №280/4039/20 відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

В зв`язку з цим суд зазначає, що згідно із сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21 стандартами доказування обставин спору: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Суд відмічає, що у силу ч.4 ст.44, ч.2 ст.78, ч.3 ст.78, п.4 ч.5 ст.160, п.5 ч.5 ст.160, ч.4 ст.161, ч.4 ст.162 КАС України обов`язок повідомлення суду усіх обставин справи та підтвердження доводів про існування цих обставин відповідними доказами покладений, насамперед на учасників справи сторони спору.

Окрім того, суд згідно з ч.4 ст.9 КАС України обтяжений законодавцем обов`язком встановити об`єктивну істину у кожному спорі за власною ініціативою безвідносно до стану виконання учасниками справи сторонами спору згаданого вище процесуального обов`язку.

У силу правових висновків постанови Верховного Суду від 06.06.2024р. у справі №400/1217/23: 1) Обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі; 2) Позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності; 3) обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається. При цьому підставу позову повинен довести саме позивач. Позивач повинен подати докази, на яких ґрунтуються його вимоги разом з поданням позовної заяви. В разі неможливості самостійно представити такі докази, позивач повинен про це повідомити суд та зазначити причини, з яких доказ не може бути подано. Крім того, позивач вправі подати до суду клопотання про витребування доказів, із зазначенням причини неможливості самостійного їх представлення та наведенням вжитих ним для цього заходів.; 4) Посилання позивача на те, що в силу вимог частини другої статті 77 КАС України обов`язок доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Також слід зазначити, що реорганізація Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету жодним чином не вплинула на права та обов`язки позивача, зокрема ті, що виникають із трудових відносин.

Позивач не був позбавлений права на працю, зокрема 09.12.2022 звернувся до 3-ї особи із власноручною заявою про прийняття його на посаду професора кафедри акушерства і гінекології №3 в порядку переведення з Харківської медичної академії післядипломної освіти.

Наказом ректора Харківського національного медичного університету від 13.12.2022 за №728/2022-к заяву позивача було задоволено та прийнято на відповідну посаду із 24.12.2022 та до проведення конкурсу із доплатою за науковий ступень доктора медичних наук, вчене звання професора та надбавки за вислугу років.

У подальшому відповідно до власноручної заяви позивача від 18.12.2023 його переведено на посаду професора закладу вищої освіти кафедри акушерства і гінекології №3 із укладенням 29.12.2023 контракту №575 із Харківським національним медичним університетом.

Отже, сам позивач, вчиняючи юридично вагомі дії, погоджувався із фактом правонаступництва зокрема у трудових правовідносинах з Харківським національним медичним університетом після реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти.

Водночас слід зауважити, що позивач не оскаржував та не заперечував спосіб та процедуру його працевлаштування з посади у Харківській медичній академії післядипломної освіти на відповідну посаду у Харківському національному медичному університеті, що було пов`язано із процедурою реорганізації.

Таким чином, ураховуючи вказане вище, суд констатує про відсутність на час звернення із цим позовом до суду порушення прав та інтересів позивача.

Аналогічних висновків суд доходить щодо іншої частини позовних вимог позивача, а саме вимог повернути на баланс Харківської медичної академії післядипломної освіти все майно, передане за передавальним актом до Харківського національного медичного університету, оскільки позивач фактично та без будь-яких повноважень від імені таких юридичних осіб, через судовий позов втручається в їх диспозитивну поведінку та намагається визначити юридичну долю державного майна, не вказавши детального обґрунтування яке його порушене право підлягає захисту у такий спосіб.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку. Інші доводи висновків суду не спростовують.

Отже, враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 9, 243-246, 291, 293, 295-296 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України, третя особа: Харківський національний медичний університет про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено та підписано 24 грудня 2025 року.

Головуючий Суддя Пасечнік О.В.

Суддя Григоров Д.В.

Суддя Горшкова О.О.