Справа № 280/10260/23
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 грудня 2025 року (10 год. 26 хв.)Справа № 280/10260/23 СН/280/10/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Старцевої Ю.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Запорізької обласної прокуратури (; вул. Дмитра Апухтіна, 29 а, м. Запоріжжя, 69005) до Запорізької міської ради (; пр. Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105), Виконавчого комітету Запорізької міської ради (; пр. Соборний, 206, м. Запоріжжя, 69105), треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальчуків» (, вул. Генерала Пушкіна, 1, м. Дніпро, Дніпропетровської області, 49050), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

за участі представників сторін:

від позивача Ліпартія А.О.

від відповідача 1 - Савченко І.Г.

треті особи - Смірнов Б.П., Смірнова Л.Б., Музика В.М., Музика Ю.Г., Яцишина Г.П.

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов заступника керівника Запорізької обласної прокуратури (далі-позивач) до Запорізької міської ради (далі відповідач 1), Виконавчого комітету Запорізької міської ради (далі відповідач 2), третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальчуків» (далі третя особа), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів в частині невиконання вимог Закону України «Про забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків» №500-VI від 04 вересня 2008 року стосовно прийняття у власність територіальної громади міста Запоріжжя гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати відповідачів вжити всіх передбачених Законом України «Про забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків» №500-VI від 04 вересня 2008 року заходів, спрямованих на прийняття у власність територіальної громади міста Запоріжжя гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_2 (згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер об`єкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 6614962, «громадський будинок» літ.А-5 інв.№004, об`єкт нежитлової нерухомості).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальчуків» знаходиться гуртожиток, зареєстрований як громадський будинок літ. А-5 інв № 004, об`єкт нежитлової нерухомості розташований по АДРЕСА_2 . Відповідно до норм Закону України «Про забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків» від 4 вересня 2008 року № 500-VI (далі - Закон України № 500-VI) всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад. Передача гуртожитків у власність територіальних громад здійснюється за рішенням законного власника гуртожитку (чи уповноваженої власником особи) або за рішенням суду. Прийняття гуртожитків у власність територіальної громади здійснюється за рішенням відповідної місцевої ради (або за рішенням виконавчого органу місцевої ради з наступним затвердженням цією радою). Разом з тим, обласною прокуратурою встановлено, що всупереч вищевказаних вимог Закону України № 500-VI, Запорізькою міською радою та її виконавчим органом, незважаючи на обізнаність про статус спірної будівлі, рішення про прийняття її до комунальної власності не прийнято. Попри відсутність пропозиції ТОВ «Ковальчуків» передати гуртожиток на договірних засадах, заходів по його примусовій передачі на підставі судового рішення на компенсаційній чи частково -компенсаційній основі не вжито. Позивач зазначає що мешканці вказаного гуртожитку, як члени територіальної громади міста, відповідно до вимог Конституції України та Закону України № 500-VI, мають право на належний житловий рівень, який вони можуть отримати через приватизацію житлових приміщень гуртожитку. Однак вказане право вони можуть реалізувати лише після передання гуртожитку у власність територіальної громади міста. Прокурор наполягає, що згідно технічної документації на гуртожиток в ньому розташовано 83 житлові кімнати. Наразі в гуртожитку мешкає приблизно 15 сімей. У разі прийняття гуртожитку в комунальну власність, за рахунок вільної житлової площі, можуть бути задоволені житлові потреби значної кількості мешканців територіальної громади. З огляду на вказане позивач наполягає на порушенні суспільного інтересу, а саме мешканців територіальної громади міста Запоріжжя. Вказане порушення повністю збігається з порушенням інтересів держави, а тому з урахуванням відсутності уповноваженого державою органу на їх захист, прокурор наділений правом самостійного звернення до суду з цим позовом. З огляду на вказане, позовну заяву просить задовольнити.

Ухвалою суду від 12 грудня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження.

21 грудня 2023 року представником позивача до суду подано заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої відмовлено ухвалою судді від 25 грудня 2023 року.

01 січня 2024 року від представника Запорізької міської ради до суду надійшла заява про закриття провадження у справі, оскільки спір не є публічно-правовим.

Також, 01 січня 2024 року від представника Запорізької міської ради на адресу суду надійшов відзив на позов, який містить заперечення проти задоволення позову з огляду на те, що за інформацією з Державного реєстру об`єкт нерухомого майна літ. А-5 інв. №004 (розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 96) має статус «громадський будинок», що відповідно до Державних будівельних норм України «Громадські Будинки та Споруди» ДБН В2.2.-9:2018 не є тотожнім гуртожитку та на який накладено арешт, а ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2017 по справі №904/9399/17 є чинною. Дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» з питань правового регулювання передачі гуртожитків до комунальної власності територіальної громади міста не розповсюджується на громадський будинок по вул. Фортечній, 96, що в свою чергу виключає можливість передання зазначеного об`єкту нерухомості, як гуртожитку, у власність територіальної громади м. Запоріжжя будь-яким з можливих способів, передбачених законом. Рішення державного реєстратора про внесення змін в реєстрі в частині зміни статусу об`єкта з «гуртожиток» на «громадський будинок» прокурор не оскаржив, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

04 січня 2024 року від представника позивача на адресу суду надійшов відзив на позов Запорізької міської ради у якому вказано, що наразі проводиться розслідування з метою встановлення дійсного статусу та її законного власника для подальшого приведення у відповідність записів у державному реєстрі та виготовлення технічної документації.

06 січня 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшли заперечення проти задоволення заяви про закриття провадження по справі.

08 січня 2024 року від представника позивача на адресу суду надійшов відзив на позов, який містить заперечення проти задоволення позову та якому, зокрема вказано, що у відзиві на позов відповідач фактично сам підтверджує неприйняття рішення про зміну статусу гуртожитку, а відтак тип об`єкта будівлі змінено державним реєстратором безпідставно. Також, зазначає, що відомості з державного реєстру речових прав на нерухому майно підтверджують право власності на нерухоме майно, однак не свідчать про переведення житлового приміщення у нежитлове.

23 січня 2024 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив Виконавчого комітету ЗМР у якій вказано, що судові рішення, на підставі яких внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не містили інформації щодо зміни типу об`єкту з «гуртожитку» на «громадський будинок».

Також, 23 січня 2024 року від представника Запорізької міської ради на адресу суду надійшли заперечення в обґрунтування яких вказано, що питання щодо можливості прийняття органами місцевого самоврядування рішення про прийняття вказаного громадського будинку до комунальної власності можливо тільки після набуття ним статусу житлового об`єкта - гуртожитку зі внесенням змін до Державного реєстру. Також, зазначає, що розмір компенсації вартості гуртожитків, що передаються відповідно до цього Закону у власність територіальних громад на частково-компенсаційній або компенсаційній основі, розраховується відповідно до вартості гуртожитків, за якою їх було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, з урахуванням зменшення вартості внаслідок нарахованого фізичного зносу або збільшення вартості в результаті фактично підтверджених витрат власників на проведення капітального ремонту за час перебування гуртожитків у їхній власності. Прокурором достеменно не доведено розмір компенсаційної вартості громадського будинку літ. А-5 інв. №004 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Грязнова, 96, враховуючи тільки включення його як «гуртожитку» до статутного капіталу ВАТ «Дніпротрансбуд» у розмірі 1,68 грн. Окрім того, державою визнано, що спірна будівля є нижитловою (розташована за адресою м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 96) та має статус «громадський будинок», а не гуртожиток. У Запорізької міської ради відсутні правові підстави для прийняття рішення про передачу спірної будівлі у власність територіальної громади саме як гуртожитку. Враховуючи зазначене Запорізька міська рада не має правових підстав прийняти рішення про прийняття у комунальну власність нежитлової будівлі із статусом «громадський будинок» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 96, зареєстрованого за ТОВ «Ковальчуків».

25 січня 2024 року від представника Виконавчого комітету ЗМР на адресу суду надійшли заперечення у яких вказано, що рішення Господарського суду від 13 грудня 2017 року у справі № 904/9399/17, яким визнано право власності на громадський будинок по вул. Фортеча (Грязнова), 96 у місті Запоріжжі є чинним та обов`язковим для виконння.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року закрито провадження у справі, роз`яснено Запорізькій обласній прокуратурі право на звернення з позовом до господарського суду в порядку господарського судочинства.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2024 року вищезазначену ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року про закриття провадження в адміністративній справі № 280/10260/23 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 березня 2025 року ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2024 року по справі № 280/10260/23 скасовано, справу направлено до Запорізького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2024 року по справі № 280/10260/23 Верховний Суд вказав, що в межах даної адміністративної справи вирішенню підлягає питання належного виконання відповідачами наданих їм владних управлінських функцій, а не питання переходу майнових прав на гуртожиток з приватної у комунальну власність.

Адміністративна справа №280/10260/23 повернулась до Запорізького окружного адміністративного суду 10 квітня 2025 року.

Ухвалою судді від 14 квітня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу № 280/10260/23 за позовом заступника керівника Запорізької обласної прокуратури до Запорізької міської ради, Виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальчуків» про зобов`язання вчинити дії. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 13 червня 2025 року здійснено перехід до розгляду справи за позовом за позовною заявою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури до Запорізької міської ради, Виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальчуків» про зобов`язання вчинити дії, - за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08 липня 2025 року о/об 10 год. 00 хв.

04 липня 2025 року від представника позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення у яких вказано, що 18 червня 2025 року до обласної прокуратури надійшло чергове звернення народного депутата Штепи С.С. за заявою мешканців гуртожитку, розташованого в м. Запоріжжі по вул. Фортечній, 96, стосовно проблемних питань передачі гуртожитку у комунальну власність територіальної громади міста Запоріжжя, виникла необхідність у подачі додаткових пояснень до суду. Так, у позовній заяві з метою додаткового обґрунтування суспільного інтересу, прокурором зазначено, що протягом тривалого часу (з 2010 року) мешканці гуртожитку звертались до народних депутатів України, Фонду державного майна України, поліції, органів прокуратури, місцевого самоврядування тощо з метою захисту своїх житлових прав та передачі гуртожитку у власність територіальної громади з подальшою можливістю приватизації приміщень, у яких вони проживають (копії яких додаються до позовної заяви). Проте їх звернення залишені уповноваженими на те органами місцевого самоврядування без належного реагування. Зазначені копії звернень долучені до позовної заяви. Водночас, громадяни, які проживають у гуртожитках, законодавчо позбавлені можливості самостійно звернутися до суду з позовом про передання гуртожитку у власність територіальної громади. Лише власник гуртожитку або орган місцевого самоврядування наділені повноваженнями вирішувати питання передачі (умов такої передачі) і прийняття у комунальну власність гуртожитку чи окремих житлових приміщень. Указане обґрунтовано прокурором у позовній заяві. Разом з тим, позов прокурором пред`явлено, ще 04 грудня 2023 року, у зв`язку з чим може виникнути питання чи проживають на сьогоднішній день у гуртожитку особи, члени територіальної громади міста Запоріжжя, які потребують захисту їх інтересів. Зі змісту звернення 12 мешканців гуртожитку від 23 травня 2025 року, адресоване народному депутату ОСОБА_6 , випливає, що питання передачі гуртожитку у власність територіальної громадами є досі актуальним та не вирішеним. Так, мешканці гуртожитку АДРЕСА_2 ( ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) зазначили, що до теперішнього часу потребують забезпечення реалізації свого права на житло. Водночас, для того, щоб мешканці могли реалізувати своє вищевказане конституційне право, місцева рада або її виконавчий комітет повинні спочатку виконати свої владні управлінські функції та прийняти рішення про передачу указаного гуртожитку та про спосіб такої передачі. Відповідно до висновку Верховного Суду від 19 березня 2025 року, зробленого у цій справі, саме таке рішення є початковою стадією процедури прийняття указаного гуртожитку у власність територіальної громади міста Запоріжжя. Отже, зміст звернення 12 мешканців гуртожитку від 23 травня 2025 року додатково підтверджує актуальність та необхідність прийняття Запорізькою міською радою або Виконавчим комітетом Запорізької міської ради рішення про передачу гуртожитку та спосіб такої передачі. Ураховуючи викладене, просить суд врахувати додаткові пояснення обласної прокуратури та задовольнити позовну заяву.

Протокольною ухвалою суду від 08 липня 2025 року підготовче засідання відкладено на 29 липня 2025 року.

28 липня 2025 року представником позивача до суду подано заяву у якій остання звертає увагу суду на те, що до заяви про забезпечення позову у справі № 280/10260/23 від 19 грудня 2023 року прокурором долучено копію обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001866 за частиною 3 статті 365-2, частини 1 статті 362 КК України за обвинуваченням державного реєстратора ОСОБА_14 (справа № 334/5535/20). На теперішній час судове провадження в зазначеній справі перебуває на стадій допиту потерпілих, наступне судове засідання призначене на 14 серпня 2025 року. У обвинувальному акті констатовано, що ОСОБА_14 , діючи умисно, з метою отримання неправомірної вигоди, в порушення вимог законодавства про державну реєстрацію речових прав, знаючи, що рішення господарського суду Запорізької області від 19 січня 2011 року у справі № 26/417/10 скасоване, на підставі лише заяви директора ТОВ «Дніпровськпромбуд» прийняв рішення про державну реєстрацію права приватної власності за товариством на приміщення гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_2 . Також під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, як зазначено в обвинувальному акті, встановлено, що мешканці гуртожитку ( ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 тощо) були акціонерами ВАТ «Дніпротрансбуд» та його колективними власниками. Протиправні дії ОСОБА_14 позбавили мешканців гуртожитку можливості приватизації займаних приміщень згідно із Законом України «Про реалізацію житлових прав мешканців гуртожитку». Додатково звертаю увагу суду, що до позовної заяви під номером 20 долучено копію висновку експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 25 серпня 2020 року № 21-35, у якому зазначено, що станом на 05 липня 2017 року будівля по АДРЕСА_2 є гуртожитком (житловим будинком), який частково експлуатується та має незадовільний стан. Копії указаних обвинувального акта та висновку експерта додатково надаються суду. Крім того, раніше прокурором надано до суду копію листа обласної прокуратури до Міністерства юстиції України від 06 грудня 2023 року № 15/3-2577-23 (15/3-5814вих-23) стосовно проведення перевірки можливих протиправних дій державних реєстраторів ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , а також копія листа директора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 18 січня 2024 року № 9279/194003-7-23/19.1.1 про призначення камеральної перевірки щодо державних реєстраторів ОСОБА_14 та ОСОБА_17 . Указані документи долучені до матеріалів справи разом із відповіддю на відзив представника Запорізької міської ради на позовну заяву прокурора від 08 січня 2024 року та клопотанням про приєднання доказів до матеріалів справи від 22 січня 2024 року (відповідно). Водночас, інформація про результати вищевказаних камеральних перевірок надійшла до обласної прокуратури лише 16 лютого 2024 року, вже після закриття провадження у справі ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року, у зв`язку з чим не була до цього часу надана в розпорядження суду. Так, за результатами проведення камеральної перевірки державного реєстратора ОСОБА_17 (акт від 06 лютого 2024 року) установлено, що 04 січня 2018 року ОСОБА_17 прийняв рішення про проведення державної реєстрації на оспорювану будівлю за «Управління будівництва-1» при наявності обтяжень -арештів на нерухоме майно ТОВ «Дніпровськпромбуд». У зв`язку з зазначеним ОСОБА_17 анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У свою чергу ОСОБА_14 тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку з тим, що 05 липня 2017 року нею перенесено запис про право власності з Реєстру прав власності на нерухоме майно до Розділу, та змінено тип об`єкта з «будівля гуртожитку літ. А-5 інв. № 004» на «громадський будинок літ. А-5 інв. № 004», та об`єкт житлової нерухомості внесено запис «Ні», без наявності обов`язкових документів, зазначених у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також Житлового кодексу України. Перевіркою встановлено, що заявником не подано, а державним реєстратором Ткаліч В.О. не витребувано, документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та рішення органу місцевого самоврядування щодо змін функціонального призначення об`єкта нерухомого майна з «житлового» на «нежитловий». Під час підготовки позовної заяви прокурором встановлено, що указаних документів взагалі не існує.

Ухвалою суду від 29 липня 2025 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 280/10260/23 строком на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 09 вересня 2025 року на 10 год. 00 хв.

12 серпня 2025 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійшла заява про залучення її у якості третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Також, 12 серпня 2025 року від ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява про залучення її у якості третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Окрім того, 12 вересня 2025 року від ОСОБА_3 на адресу суду надійшла заява про залучення його у якості третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року залучено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача до участі у справі № 280/10260/23 за позовом заступника керівника Запорізької обласної прокуратури до Запорізької міської ради, Виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальчуків» про зобов`язання вчинити дії.

Також, вказаною ухвалою суду підготовче засідання відкладено на 11 вересня 2025 року на 12 год. 00 хв.

10 вересня 2025 року на адресу суду від ОСОБА_4 надійшла заява про залучення її до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Окрім того, 10 вересня 2025 року від ОСОБА_5 на адресу суду надійшла заява про залучення її до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою суду від 11 вересня 2025 року ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача до участі у справі № 280/10260/23.

Також, вказаною ухвалою суду підготовче засідання відкладено на 29 вересня 2025 року на 10 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 29 вересня 2025 закрито підготовче провадження у справі № 280/10260/23, справу призначено до судового розгляду по суті на 16 жовтня 2025 року о/об 10 год. 00 хв.

Протокольною ухвалою суду від 16 жовтня 2025 року розгляд справи відкладено на 12 листопада 2025 року на 10 год. 00 хв.

03 листопада 2025 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальчуків» на адресу суду надійшла заява у якій представник просить долучити до матеріалів справи рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2025 року у справі № 904/1089/24 (336/1427/24) за позовом ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровськпромбуд" (ідентифікаційний код 04691644) за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальчуків" (ідентифікаційний код 37805957) про усунення перешкод у користуванні через скасування реєстраційних дій. Вказаним рішенням ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні його позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості (адреса м. Запоріжжя, вул. Фортечна (колишня Грязнова), 96), що належить ТОВ «Ковальчуків». Також, вказує про необхідність розгляду справи №280/10260/23 спочатку, надавши в такий спосіб можливість ТОВ "Ковальчуків" подати заперечення проти позову та скористатися іншими процесуальними правами учасника справи.

05 листопада 2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про ознайомлення із матеріалами справи.

07 листопада 2025 року представником позивача до суду подано заперечення проти задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальчуків» щодо розгляду справи спочатку.

12 листопада 2025 року у судовому засіданні представники позивача та відповідачів, а також треті особи заперечили проти задоволення клопотання про розгляд справи спочатку.

Протокольною ухвалою від 12 листопада 2025 року суд відмовив у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальчуків» про розгляд справи спочатку та оголосив перерву у розгляді справи до 26 листопада 2025 року до 10 год. 00 хв.

Представник позивача під час надання йому вступного слова позовну заяву просила задовольнити, а представники відповідача просили у задоволенні позову відмовити. Треті особи просили позов задовольнити.

Протокольною ухвалою суду від 26 листопада 2025 року у розгляді справи оголошено перерву до 16 грудня 2025 року до 10 год. 00 хв.

08 грудня 2025 року третьою особою ОСОБА_2 до суду надано копії листів до органів державної влади (в тому числі відповідачів по справі) та відповідей на них, що стосується гуртожитку, розміщеного за адресою: вул. Фортечна, 96, м. Запоріжжя, в тому числі щодо передачі вказаного гуртожитку до комунальної власності.

15 грудня 2025 року від представника Запорізької міської ради надійшли копії листів до ТОВ «Дніпровськпромбуд», з урахуванням яких останнім починаючи з 2013 року було ініційовано питання стосовно передачі гуртожитку до комунальної власності.

16 грудня 2025 року у судовому засіданні суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення оголосивши дату та час його проголошення на 25 грудня 2025 року.

Під час судового розгляду представники сторін підтримали свої вимоги та заперечення, викладені у заявах по суті справи. Представник позивача просив позов задовольнити, а відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову. Треті особи також наполягали на задоволенні позовної заяви.

Заслухавши вступне слово та пояснення, надані представниками сторін, безпосередньо дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, суд встановив такі обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальчуків» згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, є власником громадського будинку, літ. А-5, інв. № 004, за адресою: вул. Фортечна, буд. 96 в м. Запоріжжі .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2020 року у справі № 336/133/20 накладено арешт на нерухоме майно - будівлю вказаного гуртожитку та визнано його речовим доказом у кримінальному провадженні і заборонено будь-яким особам розпоряджатися вказаним майном до скасування такого обмеження у встановленому законом порядку.

Вважаючи, що відповідачі вчиняють протиправну бездіяльність в частині невиконання вимог Закону України № 500-VI стосовно прийняття у власність територіальної громади міста Запоріжжя гуртожитку, розташованого по вул. Фортечній, 96 у м. Запоріжжі, позивач звернувся до суду з цим позовом, зокрема і з вимогою про зобов`язання вжити всіх передбачених вказаним законом заходів, спрямованих на прийняття у власність територіальної громади міста Запоріжжя гуртожитку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

За частиною п`ятою цієї ж статті органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до частини дев`ятої статті 60 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські, районні в містах (у разі їх створення) ради мають право, зокрема, вносити пропозиції про передачу або продаж у комунальну власність відповідних територіальних громад підприємств, установ та організацій, їх структурних підрозділів та інших об`єктів, що належать до державної та інших форм власності, якщо вони мають важливе значення для забезпечення комунально-побутових і соціально-культурних потреб територіальних громад.

Такі рішення у силу вимог пункту 30 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР приймаються виключно на пленарних засіданнях місцевої ради відповідного рівня.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради, а також здійснювати й інші надані йому законом повноваження (статті 40, 52 Закону України № 280/97-ВР).

Закон України № 500-VI регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу (стаття 1 вказаного Закону).

Згідно з частиною третьою статті 1 Закону України № 500-VI сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, що є об`єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної спеціальної служби транспорту, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій (крім тих, що знаходяться поза межами військових частин, закладів, установ, організацій), державних навчальних закладів (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників), Національної академії наук України (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей).

Відповідно до пунктів 1-5 частини першої статті 3 Закону України № 500-VI забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням таких підходів: 1) всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад; 2) передача гуртожитків у власність територіальних громад відповідно до цього Закону здійснюється в порядку та строки, передбачені Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад, затвердженою законом; 3) передача гуртожитків згідно із цим Законом у власність територіальних громад здійснюється відповідно до порядку, передбаченого Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» та прийнятих відповідно до нього підзаконних актів, з урахуванням особливостей цього Закону; 4) гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі ті, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, передаються у власність територіальних громад відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад з урахуванням особливостей, визначених цим Законом; 5) рішення про передачу гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, у власність територіальних громад приймає орган, уповноважений управляти державним майном, інший орган, якому передано в користування державне майно, або суд.

Нормами пунктів 1-4 частини першої статті 5 Закону України № 500-VI визначено, що для цілей цього Закону встановлюються такі особливості стосовно використання жилих і нежилих приміщень у гуртожитках, переданих у власність територіальних громад:

1) передача та прийняття гуртожитків, що є об`єктами державної власності, у власність територіальних громад здійснюється відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом;

2) передача гуртожитків (як цілісних майнових комплексів) у власність територіальних громад здійснюється за рішенням законного власника гуртожитку (чи уповноваженої власником особи) або за рішенням суду;

3) прийняття гуртожитків (як цілісних майнових комплексів) у власність територіальної громади здійснюється за рішенням відповідної місцевої ради (або за рішенням виконавчого органу місцевої ради з наступним затвердженням цією радою);

4) передача гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані такими товариствами до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, у власність територіальних громад здійснюється на добровільних (договірних) умовах або, у разі відмови органів управління (уповноважених осіб) власників гуртожитків від такої передачі, - за рішенням суду за поданням органу місцевого самоврядування.

Частина третя статті 14 Закону України № 500-VI передбачає, що гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад відповідно до цього Закону в один із таких способів:

1) на безкомпенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) за згодою власника гуртожитку - за його рішенням; б) Підпункт "б" пункту 1 частини третьої статті 14 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду № 7-р(II)/2021 від 20 жовтня 2021 року без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду;

2) на частково-компенсаційній основі всі гуртожитки передаються: а) на договірних засадах з виплатою компенсації у розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті, - за рішенням власника гуртожитку та рішенням відповідної місцевої ради; б) відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, у розмірі, меншому за розмір, визначений відповідно до частини четвертої цієї статті, - за рішенням суду за позовом місцевої ради;

3) на компенсаційній основі, за умови попередньої повної компенсації в розмірі, визначеному відповідно до частини четвертої цієї статті, гуртожитки передаються: а) за згодою місцевої ради - за рішенням відповідної місцевої ради за поданням власника гуртожитку; б) без згоди місцевої ради - за рішенням суду за позовом власника гуртожитку.

Зі змісту наведених норм висновується, що гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, передаються у власність територіальних громад в один із способів, а саме: на частково-компенсаційній основі, на компенсаційній основі. Така передача відбувається на договірній основі або за рішенням суду.

Частина п`ята статті 14 Закону України № 500-VI визначає, що рішення про передачу гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у власність територіальних громад приймається відповідно до цього Закону органами місцевого самоврядування, на території яких розташовані гуртожитки.

Окремі повноваження, які орган місцевого самоврядування реалізує у процедурі передачі гуртожитку, зокрема, з приватної власності у комунальну визначені статтею 18 Закону № 500-VI.

Згідно з положеннями цієї статті органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, зокрема:

приймають рішення про прийняття у власність відповідної територіальної громади гуртожитків (майнових комплексів) відповідно до цього Закону;

здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (майнових комплексів) (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя), організовують їх належне обслуговування та ремонт, упорядкування, а також забезпечують утримання та облаштування прибудинкових територій;

звертаються до суду з позовом про примусову передачу гуртожитків у належному стані у власність територіальної громади відповідно до цього Закону у разі відмови власника гуртожитку добровільно здійснити передачу гуртожитку згідно з пунктом 3 частини третьої статті 14 цього Закону;

звертаються до суду з позовом про визначення розміру відшкодування власнику гуртожитку за передачу гуртожитку у власність територіальної громади на частково-компенсаційній основі відповідно до цього Закону в меншому розмірі, ніж передбачено пунктом 3 частини четвертої статті 14 цього Закону;

звертаються до суду з позовом про визначення розміру відшкодування власнику гуртожитку за передачу гуртожитку у власність територіальної громади на повній компенсаційній основі відповідно до цього Закону в меншому розмірі, ніж розмір, на якому наполягає власник гуртожитку відповідно до пункту 4 частини третьої статті 14 цього Закону;

здійснюють інші повноваження у цій сфері відповідно до закону.

Стаття 4-1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» від 03 березня 1998 року № 147/98-ВР (далі - Закон № 147/98-ВР в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) визначає особливості передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури.

Зокрема, згідно з положеннями частин першої та другої цієї статті передача об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури здійснюється у порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Ініціатива щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, на балансі яких перебувають ці об`єкти, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Своєю чергою, стаття 3 Закону № 147/98-ВР визначає, що ініціатива щодо передачі об`єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно (далі - самоврядні організації), місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 147/98-ВР передача об`єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за наявності згоди районних або обласних рад, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з положеннями абзацу тринадцятого частини четвертої статті 4 Закону № 147/98-ВР до пропозицій щодо передачі нерухомого майна додаються:

техніко-економічне обґрунтування забезпечення ефективного використання цього майна за цільовим призначенням з визначенням обсягів та джерел фінансування видатків на його утримання, добудову, реконструкцію, технічне переоснащення, капітальний та поточний ремонт;

витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів, права на які підлягають державній реєстрації;

титули будов та проектно-кошторисна документація на об`єкти незавершеного будівництва.

За змістом частини першої статті 6 Закону № 147/98-ВР передача об`єктів здійснюється комісією з питань передачі об`єктів, до складу якої входять представники виконавчих органів відповідних рад, місцевих органів виконавчої влади, органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій, фінансових органів, підприємств, трудових колективів підприємств, майно яких підлягає передачі.

За змістом частин п`ятої та шостої статті 7 Закону № 147/98-ВР передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права.

Згідно зі статтею 182 ЦК України після прийняття об`єкта у комунальну власність орган місцевого самоврядування зобов`язаний зареєструвати право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, на виконання вимог Закону № 500-VI для прийняття у комунальну власність гуртожитку, який знаходиться у приватній власності товариства, орган місцевого самоврядування має прийняти такі рішення та здійснити систему таких послідовних дій:

1) прийняття на пленарному засіданні ради відповідного рівня рішення про внесення пропозиції власнику гуртожитку про передачу у комунальну власність відповідної територіальної громади гуртожитків, що належать, зокрема, до приватної власності (у разі, якщо така передача здійснюється на договірних або компенсаційних умовах); якщо передача у комунальну власність гуртожитку здійснюється на безоплатних (безкомпенсаційних) умовах, рада відповідного рівня приймає пропозицію власника гуртожитку про передачу у комунальну власність такого гуртожитку у разі надходження відповідної пропозиції або приймає мотивовану відмову від такої пропозиції;

2) утворення комісії з питань передачі гуртожитку у комунальну власність та обрання голови цієї комісії;

3) звернення з пропозицією до власника гуртожитку про передачу у комунальну власність відповідного гуртожитку та отримання згоди власника у разі, якщо така передача здійснюється на договірних або компенсаційних умовах, або звернення до суду з позовом про передачу гуртожитку у разі недосягнення згоди щодо умов передачі або відмови власника гуртожитку погоджувати пропозицію ради;

4) якщо пропозиція про передачу гуртожитку, що перебуває у приватній власності товариства, у комунальну власність надходить від ради відповідного рівня, то остання разом із пропозицією про передачу подає техніко-економічне обґрунтування забезпечення ефективного використання цього майна за цільовим призначенням з визначенням обсягів та джерел фінансування видатків на його утримання, добудову, реконструкцію, технічне переоснащення, капітальний та поточний ремонт, а також організовує проведення незалежної оцінки відповідного майна;

5) укладення договору з власником гуртожитку про передачу останнього у комунальну власність, якщо така передача здійснюється на договірних або компенсаційних умовах, підписання акта приймання-передачі відповідного гуртожитку після виконання сторонами умов договору, проведення державної реєстрації права комунальної власності на гуртожиток.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 березня 2025 року по цій справі.

Тобто, початковою стадією процедури прийняття гуртожитків у власність територіальної громади є прийняття рішення відповідною місцевою радою або її виконавчим органом про передачу гуртожитку та спосіб такої передачі. У разі відсутності договірних домовленостей між власником гуртожитку та представником територіальної громади щодо способу передачі гуртожитку, орган місцевого самоврядування звертається з відповідним позовом до суду.

Так, зі змісту позову вбачається, що саме відсутність зі сторони відповідачів дій направлених на реалізацію Законів України № 500-VI та № 280/97-ВР стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

З урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19 березня 2025 року по справі № 280/10260/23, в межах розгляду цієї справи судом має бути вирішене питання, чи підпадає спірне нерухоме майно під дію Закону № 500-VI та чи здійснювали відповідачі дії визначені цим законом, направлені на прийняття гуртожитку у власність територіальної громади (за умови розповсюдження дії Закону України № 500-VI на вказаний гуртожиток). Таким чином, розгляду підлягає питання належного виконання відповідачами наданих їм владних управлінських функцій, а не питання переходу майнових прав на гуртожиток з приватної у комунальну власність.

Так, 13 грудня 2017 року Господарським судом Дніпропетровської області постановлено ухвалу по справі №904/9399/17, якою затверджено «мирову угоду» між ТОВ «Управління будівництва - 1» та ТОВ «Дніпровськпромбуд». Відповідно до цієї «мирової угоди», об`єкт житлової нерухомості (громадський будинок загальною площею 2241,9 кв.м, що розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Фортечна (колишня Грязнова), будинок 96, інвентаризаційний № 004, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпровськпромбуд" на підставі рішення Господарського суду Запорізької області по справі №26/417/10 від 19 січня 2011 року та ухвали Господарського суду Запорізької області по справі № 26/417/10 від 15 березня 2011 року) передано у власність Товариству з обмеженою відповідальністю "Управління будівництва - 1".

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на об`єкт житлової нерухомості громадський будинок літ. А-5 інв. №004 (розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 96) перейшло від ТОВ «Управління будівництва - 1» до ТОВ «АДОНІС».

18 липня 2018 року між ТОВ «АДОНІС» та ТОВ «КОВАЛЬЧУКІВ» укладено іпотечний договір на підставі якого, приватним нотаріусом ОСОБА_18 встановлено обтяження у виді заборони на нерухоме майно (заборона №1489/2) з внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Відповідно, до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 07 липня 2020 року накладено арешт на нерухоме майно відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі №336/133/20 (номер кримінального провадження в ЄРДР: 0001866).

Тобто, за інформацією з Державного реєстру об`єкт нерухомого майна літ. А-5 інв. №004 (розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 96) з 05 липня 2017 року має статус «громадський будинок».

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав, врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі Закон №1952-IV).

Пунктом 1 частини 1 статті Закону №1952-IV встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі по тексту державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В підпунктах 1, 4 частини 1 статті 3 Закону № 1952-IV вказано, що до загальних засад державної реєстрації прав, зокрема, віднесено гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, а також внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Частиною 4 статті 3 Закону №1952-IV передбачено, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Згідно абзацу 4 частини 5 статті 3 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого статтею 31-2 цього Закону, та автоматичної державної реєстрації прав у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону №1952-IV, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

В абзаці 1 частини 5 статті 12 Закону № 1952-IV зазначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Представник Запорізької обласної прокуратури наполягає, що відповідачі мали вчинити дії щодо прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Запоріжжя нерухомого майна по вул. Фортечній, 96, оскільки вказане нерухоме майно є гуртожитком та зміна статусу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено тільки на папері. Вказані твердження обґрунтовує протиправними діями державних реєстраторів.

Необхідно зазначити, що станом на дату ухвалення судового рішення в матеріалах справи відсутні докази визнання протиправним дій державного реєстратора Ткаліч В.О. в частині внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким змінено тип об`єкта, розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 96, з «будівля гуртожитку літ. А-5 інв. № 004» на «громадський будинок літ. А-5 інв. № 004».

При цьому, правомірність дій державного реєстратора Ткаліч В.О. та підстави щодо внесення таких записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не є предметом спору даної адміністративної справи.

Надані представником прокуратури до справи матеріали кримінального провадження стосовно кримінального правопорушення інкримінованого державному реєстратору Ткаліч В.О. не є належними, достовірними та достатніми доказами в межах адміністративної справи, оскільки доказом протиправної поведінки державного реєстратора, в даному випадку є обвинувальний вирок суду.

В той же час, з огляду на положення Закону № 1952-IV, зокрема його пунктів 1,4, частини 1 статті 3 та частини 2 статті 12, відомості про речові права внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються достовірними тобто визнанні державою та використовуються у відносинах (спорах) з третіми особами поки у встановленому законом порядку не встановлено інше.

Враховуючи положення Закону № 1952-IV, зокрема його пунктів 1,4, частини 1 статті 3 та частини 2 статті 12 та наведений висновок суд не може прийняти до уваги посилання представника Запорізької обласної прокуратури на

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР, Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» № 500-VI, за наявності відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не покладають на міську раду та її виконавчі органи повноважень, обов`язку вирішення питання належності нерухомого майна до житлового (не житлового) або визначення статусу нерухомого майна (гуртожиток/громадська забудова).

Тому, з урахуванням пояснень наданих представником Запорізької обласної прокуратури, в судовому засіданні, щодо строку протиправної бездіяльності відповідачів, а саме з липня 2023 року, дати звернення з листом № 15/3-313вих-23 до Запорізької міської ради, у відповідачі протиправна бездіяльність відсутня.

Суд критично відноситься до посилань представника позивача на висновок експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 25 серпня 2020 року № 21-35, як на доказ типу будівлі, оскільки згідно вказаного висновку, питання щодо визначення типу будівлі, розміщеної за адресою м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 96 експертом не вирішувалось. На вирішення експерта поставлені питання вартості будівлі.

Відтак, такий висновок не є належним, допустимим та достовірним доказом у розумінні положень статей 73-76 КАС України.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи що з 05 липня 2017 року будівля, розташована за адресою м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 96 є громадським будинком, на який положення Закону № 500-VI, з урахуванням якого на відповідачів покладався обов`язок по здійсненню дій, направлених на прийняття гуртожитку у власність територіальної громади, не розповсюджується.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що відповідачі неналежним чином виконали надані їм владних управлінські функції, покладені на них Законами № 280/97-ВР, № 500-VI.

Представник прокуратури Запорізької області також послався на висновки Верховного Суду у справі № 927/224/18, викладені у постанові від 29 липня 2019 року, що без відповідного рішення уповноваженого законом органу не може відбуватись автоматична зміна статусу приміщень та будівлі в цілому з житлового на нежитлове. Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджують лише право власності на нерухоме майно, однак не свідчать про переведення в установленому законом порядку житлового приміщення у нежитлове.

Суд погоджується з наведеними висновками, але вважає, що вони не можуть бути застосовані при розгляді справи № 280/10260/23, оскільки предметом розглядаємої справи є наявність або відсутність протиправної бездіяльності відповідачів щодо прийняття у власність територіальної громади міста громадського будинку та вирішення питання, чи підпадає спірне нерухоме майно під дію Закону № 500-VI.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частин першої та третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, надали суду докази, які спростовували доводи позивача, викладені у позовній заяві, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням положень статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 77, 132, 243-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено у повному обсязі та підписано 25 грудня 2025 року.

Суддя Д.В. Татаринов