Справа № 420/29072/25
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України, в якому позивач просить суд:

- визнати дії Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України протиправними, щодо надання відповіді НПУ № 301322025 від 26.02.2025 (800531) не по суті запиту від 20 лютого 2025 року;

- зобов`язати Департамент режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України надати усю запитувану інформацію у відповідь на запит від 20 лютого 2025 року;

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації. Таким чином, посадові особи Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України, діючи всупереч Конституції України, вдались до ігнорування та порушення вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", а також порушили конституційне право позивача на інформацію.

Ухвалою від 01.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що позивачем не доведено, що відповіддю порушено саме його право, виходячи з відомостей про особу яка звернулася зі спірними запитами. Відповідач пояснює, що у поданому запиті було зазначено лише такі дані про запитувача: " ОСОБА_2 " (без прізвища), з огляду на що не доведено, що порушене право належить саме позивачу. Таким чином, на переконання відповідача,, відсутній зв`язок між оскаржуваною відповіддю Департаменту НПУ та суб`єктивним правом позивача, що є підставою для відмови у позові через недоведеність порушення його права як запитувача на публічну інформацію. Щодо повноти наданої інформації на спірний запит, відповідач зазначив, що по суті запиту від " ОСОБА_3 " ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), останньому повідомлено на вказану електронну адресу, що в НПУ не встановлено "організаційної структури Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України", а сам Департамент є структурним підрозділом центрального органу управління поліції. Відповідач пояснював, що окремо затвердженої "організаційної структури Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України" не встановлено; Національною поліцією України наказу/рішення про створення "організаційної структури" його структурних підрозділів у тому числі ДКЗ не приймалось; тому вимога у запиті на публічну інформацію про надання його "організаційної структури" фактично зводиться до створення неіснуючого документа, чого діючим законодавством не передбачено. Таким чином відповідач заперечував проти доводів позивача щодо надання йому відповіді не по суті запиту.

24.09.2025 року (вх. № ЕС/100043/25) від позивача надійшла відповідь на відзив.

За приписами ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2025 року до Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України надійшов запит, в якому заявник просив повідомити організаційну структуру Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України.

Листом № 30132-2025 від 26.02.2025 року Департаментом режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України надано відповідь, в якій зазначено, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон). Частиною першою статті 3 Закону визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них антами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VІ) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Таким чином, суттєвою ознакою публічної інформації у розумінні Закону № 2939-VІ є її попередня фіксація. Тобто Закон № 2939-VІ регулює відносини щодо доступу до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати нову інформацію (зокрема, шляхом проведення аналітичної роботи) і не стосується надання роз`яснень. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VІ розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в разі, якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблений запит. У Національній поліції України не встановлено «організаційної структури Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України». Водночас зазначено, що ДРТЗІ є структурним підрозділом центрального органу управління поліції.З огляду на наведене, відповідач повідомив, що надати запитувану інформацію неможливо.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст. 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Стаття 1 вказаного Закону визначає, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації", метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Стаття 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначає гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації.

Так, право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до інформації забезпечується шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно ст. 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації", суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Як передбачено ч. 4 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації", одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", письмовий запит подається в довільній формі.

Як передбачено ч. 5 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", з метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Стаття 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлює строк розгляду запитів на інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно ч. 2 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", у разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

Як передбачено ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

За змістом ч. 2 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації", рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації", запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (ч. 3 ст. 23 Закону).

З матеріалів справи слідує, що запит надісланий з електронної пошти та підписаний "Роман Олександрович" з проханням надати відповідь на запит за адресою: . При цьому, вимоги до оформлення запиту на інформацію, встановлені ч. 5 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", не вимагають надання даних для встановлення авторства запитувача, зокрема, пунктом 1 передбачено зазначення "ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є". Відтак, на відповідача покладений обов`язок надати відповідь на вказаний запит.

Судом встановлено, що 20 лютого 2025 року до Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України надійшов запит, в якому заявник просив повідомити організаційну структуру Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України.

При цьому, листом № 30132-2025 від 26.02.2025 року Департаментом режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України надано відповідь, в якій, серед іншого, зазначено, що у Національній поліції України не встановлено «організаційної структури Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України», та проінформовано, що ДРТЗІ є структурним підрозділом центрального органу управління поліції.

Проте, згідно Положення про Департамент режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 27.12.2023 року № 1232, Департамент режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України (далі ДРТЗІ) є самостійним структурним підрозділом центрального органу управління поліції. Структура та штат ДРТЗІ затверджується в порядку, визначеному законодавством України.

Керівником ДРТЗІ є начальник, який призначається на посаду і звільняється з посади у визначеному законодавством України порядку і підпорядковується Голові Національної поліції України або особі, яка тимчасово виконує його обов`язки. Начальник ДРТЗІ може мати заступників, які призначаються і звільняються з посад в установленому порядку. Заступники начальника та працівники ДРТЗІ несуть персональну відповідальність за належне виконання покладених на них посадових обов`язків, наказів і доручень їх безпосередніх керівників.

Тобто, посилання відповідача у листі від 26.02.2025 року № 30132-2025 на те, що у Національній поліції України не встановлено «організаційної структури Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України» є неспроможними, оскільки Положенням про Департамент чітко визначено, що структура та штат ДРТЗІ затверджується в порядку, визначеному законодавством України.

При цьому, за приписами п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати: 1) інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання, структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника юридичної особи публічного права, керівника, заступника керівника, члена наглядової ради державного чи комунального підприємства або державної чи комунальної організації, що має на меті одержання прибутку, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, тощо), а також інформацію, зазначену в частині п`ятій статті 6 цього Закону.

Таким чином суд відхиляє посилання відповідача, як на підставу відмови в задоволенні запиту позивача, на приписи п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки відповідач, як розпорядник інформації, зобов`язаний володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що запит на публічну інформацію від 20.02.2025 року розглянуто Департаментом режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України неналежним чином, оскільки не надано повну та обґрунтовану відповідь на нього.

За таких обставин, з метою належного захисту порушених прав позивача, суд вважає необхідним зобов`язати Департамент режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України розглянути запит на публічну інформацію ОСОБА_1 від 20.02.2025 року та надати на нього повну та обґрунтовану відповідь відповідно до поставлених питань відповідно до приписів Закону України "Про доступ до публічної інформації", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує, відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України (вул.Інститутська, 29/3, м.Київ, 01021, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,- задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України щодо неналежного розгляду запиту на публічну інформацію ОСОБА_1 від 20.02.2025 року та ненадання повної та обґрунтованої відповіді на запит.

Зобов`язати Департамент режиму та технічного захисту інформації Національної поліції України розглянути запит на публічну інформацію ОСОБА_1 від 20.02.2025 року та надати на нього повну та обґрунтовану відповідь відповідно до поставлених питань відповідно до приписів Закону України "Про доступ до публічної інформації", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.