Справа № 500/6877/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

Справа № 500/6877/25

24 грудня 2025 рокум.Тернопіль

Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Грицюк Р.П., , перевіривши виконання вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України за позовною заявою Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області до Державної екологічої інспекції у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги.

У позовній заяві позивач об`єднав декілька вимог немайнового характеру, зокрема про визнання протиправними дій Державної екологічної інспекції у Тернопільській області щодо проведення планових заходів контролю, за результатами яких складено акти від 13.05.2024 № 3, №17 від 26.07.2024, №27 від 23.06.2025, а також про скасування вимог №3 від 17.05.2024 і №1/1-3-04-14-2236 від 29.07.2024.

Ухвалою суду від 08.12.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення, зокрема, подання заяви про поновлення строку звернення до суду.

На виконання цієї ухвали 19.12.2025 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Суп М.Б. про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначила, що позивач, в силу приписів ст.17 КАС України, не мав правових підстав на звернення до суду із вказаним позовом щодо оскарження дій та рішень Державної екологічної інспекції у Тернопільській області допоки орган контролю не звернеться до суду із вимогами щодо захисту інтересів держави в сфері охорони навколишнього природного середовища шляхом визнання протиправною бездіяльності Білобожницької сільської ради щодо поводження з відходами та зобов`язання вчинити певні дії або стягнення з відповідного суб`єкта заподіяної шкоди (збитків). Оскільки, як стверджує прокурор, Білобожницька сільська рада проявила пасивну поведінку та фактично бездіяла протягом 4-х місяців з моменту закінчення проведення заходів контролю в сфері охорони навколишнього природного середовища, що, на думку позивача у цій справі, є тими обставинами, які унеможливлювали вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, і є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача, пов`язані з дійсно істотними обставинами, що унеможливили своєчасне звернення сільської ради до суду.

Дослідивши клопотання про поновлення процесуального строку, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом другим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, законодавством регламентовано тримісячний строк звернення суб`єкта владних повноважень до суду, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Верховний Суд у постанові від 20.04.2021 у справі №640/17351/19 зазначав про те, що визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

У постанові від 13.02.2019 у справі №826/13768/16 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що обставини виявлення прокурором під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні відповідних порушень інтересів держави, які підлягають захисту в суді, поза межами строку звернення до суду повинні враховуватися судами як поважні причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, якщо прокурор звернувся до суду протягом встановленого законом строку звернення з дня виявлення таких порушень. Проте направлення прокурором листів до відповідних державних органів щодо здійснення заходів захисту інтересів держави не зупиняє та не перериває перебігу встановленого процесуальним законом строку звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові наголосила, що установлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

У постанові Верховного Суду від 19.05.2022 у справі №300/863/21 зазначено, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) обставина виникла протягом строку, який встановлений законом або судом;

4) обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом або судом. У свою чергу, поважною причиною може бути обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який встановлений законом або судом та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Правові висновки щодо критеріїв поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду викладено також у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №820/1719/15, від 20.12.2018 у справі №756/513/17, від 27.02.2019 у справі №813/1211/17, від 16.09.2019 у справі №120/3403/20-а, від 19.02.2020 у справі №815/5271/16, від 17.06.2021 у справі №570/4516/19, від 17.02.2022 у справі №380/893/20, від 08.09.2022 у справі №380/1598/22, від 16.06.2023 у справі №520/986/22 та від 04.07.2023 у справі №620/4707/22.

Суд зазначає, що ключовим питанням щодо строків звернення позивача до суду є визначення, коли позивач був обізнаний чи повинен був дізнатись про наявність порушень з боку відповідача під час вчинення спірних дій та прийняття оскаржуваних вимог №3 від 17.05.2024 і №1/1-3-04-14-2236 від 29.07.2024, актів від 13.05.2024 № 3, №17 від 26.07.2024, №27 від 23.06.2025.

Як зазначалось судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, зі змісту позовної заяви слідує, що за результатами проведення перевірки в частині здійснення делегованих повноважень Білобожницькою сільською радою відповідачем проведено перевірки, за результатими яких складені акти перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №3 від 13.05.2024, №17 від 26.07.2024, №27 від 23.06.2025. Також зазначено про складення відповідачем вимог №3 від 17.05.2024 щодо приведення у відповідність із законодавством складеного на підставі акта від 13.05.2024 № 3 та №1/1- 3-04-14-2236 від 29.07.2024 за результатами проведення планового заходу контролю за додержанням Білобожницькою сільською радою Чортківського району Тернопільської області вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища в частині здійснення делегованих їй повноважень.

Разом із тим, до суду з даною позовною заявою позивач звернувся 02.12.2025 (документ сформовано в системі «Електронний суд»), тобто із пропуском тримісячного строку.

Зі змісту оскаржуваних вимог і актів перевірок слідує, що вони були своєчасно вручені (надіслані) позивачу, відтак позивач був обізнаний з їх змістом.

Так, акти перевірок від 13.05.2024 і 26.07.2024 складені у присутності Білобожницького сільського голови Шепети В.М. та особисто йому вручені, про що свідчить відповідний підпис, акт перевірки від 23.06.2025 отримано представником сільської ради, про що також свідчить відповідний підпис про отримання. Про виконання вимог від 17.05.2024 і від 29.07.2024 сільська рада повідомляла ДЕІ у Тернопількій області листами від 17.07.2024 і 27.11.2024, що свідчить про обізнаність позивача із оскаржуваними у цій справі актами і рішеннями відповідача.

Суд зазначає, що позивач не був позбавлений можливості подавати відповідні запити до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, у тому числі щодо оскаржуваних вимог, а також звернутися до суду з адміністративним позовом у строк визначений приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Водночас, відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі Мельник проти України від 28.03.2006, заява №23436/03).

ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу (рішення у справах ВАТ Нафтова компанія Юкос проти росії від 20 вересня 2011 року (OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. russia, заява № 14902/04, пункт 570), Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства від 22 жовтня 1996 року (Stubbings and Others v. the United Kingdom, заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51).

Відповідно до положень статті 17 Закону України від 23.06.2006 № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження спрямовані на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

При цьому, питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду у кожному конкретному випадку встановлюється на підставі фактичних обставин справи, з урахуванням обґрунтувань вимог учасників справи та на підставі наданих ними доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 697/1044/22.

У поданій до суду заяві про поновлення строку звернення до суду позивач зазначає, що строк звернення у цій справі слід обраховувати із дати звернення 04.11.2025 прокурора до суду із позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності Білобожницької сільської ради щодо невжиття заходів за наслідками перевірок, що оформлені актами відповідача № 3 від 13.05.2024, №17 від 26.07.2024, №27 від 23.06.2025, однак такі твердження не узгоджуються та протирічать положенням ст. 122 КАС України, відтак суд не вбачає підстав для визнання такої причини пропуску строку звернення до суду поважною.

Будь-яких інших причин, які унеможливили чи істотно ускладнили звернення позивача до суду у встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України строк, заява про поновлення строку звернення до суду від 19.12.2025 не містить.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наведені позивачем обставини не можуть бути причиною для поновлення строку звернення до суду з позовом, оскільки це матиме наслідком необґрунтоване втручання суду у принцип правової визначеності та порушення права інших учасників провадження на справедливий судовий розгляд в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обставин, які об`єктивно унеможливлювали реалізацію прав щодо своєчасного звернення до суду, позивачем не наведено.

Згідно з пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

У зв`язку з ненаданням позивачем доказів про існування поважних, істотних, непереборних причин пропуску строку звернення до суду щодо спірних відносин, визнання судом неповажними зазначених позивачем у заяві причин пропуску такого строку, суд приходить до висновку про повернення позовної заяви з доданими до неї документами позивачу.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що у відповідності до частини 8 статті 169 КАС України, позивач має право повторного звернення до суду в разі надання доказів поважності причин пропуску такого строку в порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги. Частиною другою статті 7 вказаного Закону визначено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Відтак, позивач для повернення сплаченого судового збору вправі звернутися до суду із вдповідним клопотанням (заявою).

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Наведені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду причини пропуску такого строку визнати неповажними.

Заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду залишити без задоволення.

Позовну заяву Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області про визнання дій протиправними та скасування актів, вимог повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою і доданими до неї документами.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 24 грудня 2025 року.

Суддя Грицюк Р.П.