Справа № 380/11402/25
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 рокусправа № 380/11402/25

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Крутько О.В., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , (відповідач) в якому просить: скасувати рішення про відмову в перетині державного кордону України від 06.05.2025 р. складеного заступником начальника відділення інспекторів ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) капітаном ОСОБА_3 , яким відмовлено у в`їзді в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина Ізраїлю для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , що проживає АДРЕСА_1 .

Аргументи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 травня 2025 року при спробі в`їхати на територію України через пункт пропуску «Шегині» громадянину Ізраїлю ОСОБА_5 прикордонною службою України було відмовлено в перетині державного кордону України, про що заступником начальника відділення інспекторів ІНФОРМАЦІЯ_1 було складено відповідне рішення. Відповідно до оскаржуваного рішення, громадянину Ізраїлю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина Ізраїлю для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , що проживає Ізраїль, м. Хайфа, відмовлено у в`їзді в Україну з причин наявності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну, а саме Управління Служби безпеки України в Харківській області

Позивач стверджує, що Головне управління Служби безпеки України в Харківській області не приймало рішень щодо заборони на перетин державного кордону України громадянину Ізраїлю ОСОБА_2 та відповідних доручень щодо заборони на перетин державного кордону України громадянину Ізраїлю Аббас Белал Адміністрації Державної прикордонної служби України не надавало.

Позивач вважає, що станом на 06.05.2025 у відповідача були відсутні підстави для прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідач проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що наявність інформації про дії іноземця або особи без громадянства, які загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є правовою підставою для прийняття рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну на визначений відповідним органом термін. Непред`явлення іноземцю обвинувачення у вчиненні правопорушень не створюють обставини, що перешкоджають у прийнятті рішення про заборону у в`їзді в Україну. Необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.

Відповідач зазначає, що громадянину Ізраїлю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина Ізраїлю для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , що проживає АДРЕСА_1 , відмовлено у в`їзді в Україну з причин наявності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну, а саме Управління Служби Безпеки України в Харківській області

Обставини справи встановлені судом.

06 травня 2025 року при спробі в`їхати на територію України через пункт пропуску «Шегіні» громадянину Ізраїлю ОСОБА_5 прикордонною службою України відмовлено в перетині державного кордону України про що заступником начальника відділення інспекторів ІНФОРМАЦІЯ_1 було складено відповідне рішення.

Відповідно до оскаржуваного рішення, громадянину Ізраїлю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина Ізраїлю для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , що проживає Ізраїль, м. Хайфа, відмовлено у в`їзді в Україну з причин наявності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну, а саме Управління Служби Безпеки України в Харківській області.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Норми права, що підлягають застосуванню та висновки щодо правозастосування.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, конституційне право особи вільно залишати територію України може бути обмежене законом, при цьому відповідний державний орган повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до пункту 8 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 №661-IV (далі Закон 661-IV) на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається обов`язок щодо запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень митних органів щодо інформування митних органів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких митними органами було виявлено порушення митних правил

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 № 1710-VI (далі - Закон №1710).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №1710, прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Закон України "Про Державну прикордонну службу України" від 03.04.2003 № 661-IV (далі - Закон № 661-IV) визначає правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження.

Так, згідно з ст.1 Закону № 661-IV, на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

До основних функцій Державної прикордонної служби України належить здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення (абзац третій частини першої статті 2 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" ).

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 10 Закону № 661-IV, органи охорони державного кордону безпосередньо виконують поставлені перед Державною прикордонною службою України завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону України. Прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів.

У відповідності до п. 6, п. 8 ст. 19 Закону № 661-IV, на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається: здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, транспортних засобів, вантажів в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю, а також реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в установленому порядку прибувають в Україну, та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а також здійснення фіксації біометричних даних іноземців та осіб без громадянства під час здійснення прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду; запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень митних органів щодо інформування митних органів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких митними органами було виявлено порушення митних правил.

Згідно з ч. 2 ст.2 Закону №1710, прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Стаття 8 Закону №1710 визначає умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну.

Так, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону №1710, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну; 3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; 4) підтвердження мети запланованого перебування; 5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку. 6) виконання ним вимог щодо строків перебування в Україні.

В силу вимог ч.2 ст.8 Закону №1710, іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України від 22.09.2011 №3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон №3773-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 3773-VI іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Статтею 9 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку (ч. 1).

Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації (ч. 2). Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (ч. 3)

Відповідно до статті 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з статтею 13 Закону №3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду. За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України.

У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну. Не приймається рішення про заборону в`їзду стосовно іноземця, що має статус біженця в Україні, або особи, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що наявність інформації про дії іноземця або особи без громадянства, які загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є правовою підставою для прийняття рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну на визначений відповідним органом термін.

Непред`явлення іноземцю обвинувачення у вчиненні правопорушень не створюють обставини, що перешкоджають у прийнятті рішення про заборону у в`їзді в Україну.

Необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який є продовженим.

Отже, з огляду на викладені вище норми, необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або ж охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має, зокрема, і превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень закону особами, яким заборонено в`їзд.

Відповідно до оскаржуваного рішення, громадянину Ізраїлю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина Ізраїлю для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , що проживає АДРЕСА_1 , відмовлено у в`їзді в Україну з причин наявності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну, а саме Управління Служби Безпеки України в Харківській області

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 08.12.2025 Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відповідно до листа № 19/99839-25-Вих від 18.12.2025 надав копію постанови Управління СБ України в Харківській області про заборону в`їзду в Україну від 08.07.2024, згідно якої заборонено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину та уродженцю Ізраїлю, посвідка на постійне проживання в України № НОМЕР_3 дійсна до 25.01.2033, в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки.

Отже, оскаржуване рішення прийнято обґрунтовано, а доводи позивача про відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у в`їзді в Україну спростовані відповідачем.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведених обставин справи, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) про скасування рішення.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяКрутько Олена Василівна