Справа № 160/20152/24
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/20152/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Малиш Н.І., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 р. (суддя Савченко А.В) в адміністративній справі №160/20152/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про визнання протиправними рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила суд визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №339 від 09 жовтня 2023 р. про відмову їй в поновленні виплати пенсії за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області відновити пенсійну справу, відповідно до якої їй нараховувалась та призначалась пенсія з 1997 року та поновити та виплачувати їй пенсію за віком з 07 жовтня 2009 р.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказувала на те, що їй була призначена пенсія за віком Верхньодніпровським відділом соціального захисту населення в 1997 році, виплата якої припинена в 2000 році у зв`язку із її виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю. Позивачка вважає, що з 07 жовтня 2009 р. - дати ухвалення Рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 вона набула право на поновлення виплати пенсії за віком. 04 жовтня 2023 р. вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області як правонаступника Верхньодніпровського відділу соціального захисту населення із заявою про відновлення виплати пенсії. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №339 від 09 жовтня 2023 р. їй відмовлено в поновленні виплати пенсії за віком у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують стаж її роботи. Всі документи про стаж роботи та оригінал трудової книжки було надано нею до Верхньодніпровського відділу соціального захисту населення. Листом Управління соціального захисту населення Кам`янської державної адміністрації №778 від 15 квітня 2024 р. їй повідомлено, що архівна пенсійна справа та трудова книжка не передавались до Пенсійного фонду України, так як справа відсутня в архіві. Вважає, що відсутність пенсійної справи не може впливати на право отримання нею пенсії.

Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024р. та від 18 березня 2025 р. поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду та відкрито провадження за позовною заявою і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; залучено до участі у справі №160/20152/24 Головне управління

Пенсійного фонду України в Полтавській області в якості другого відповідача.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025р. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Судом визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №339 від 09 жовтня 2023 р. про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відновити пенсійну справу ОСОБА_1 , відповідно до якої нараховувалась та призначалась пенсія з 1997 року та поновити їй пенсію за віком з 07 жовтня 2009 року, а також передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію за місцем проживання - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для здійснення виплати пенсії. В решті позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що ОСОБА_1 при зверненні із заявою про поновлення виплати пенсії за віком не було надано документи про підтвердження її страхового стажу, тому рішенням №339 від 09 жовтня 2023 р. правомірно відмовлено їй в поновленні пенсії.

Письмові відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі.

ОСОБА_1 не отримує пенсію за віком з 01 жовтня 2000 р. у зв`язку із виїздом за кордон. 04 жовтня 2023 р. ОСОБА_1 звернулась за поновленням пенсії. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 339 від 09 жовтня 2023р. відмовлено ОСОБА_1 в поновленні пенсії у зв`язку із відсутністю документів про підтвердження стажу.

Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправну відмову Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області у поновленні пенсії за віком ОСОБА_1 , яка у 1997 р. виїхала на постійне місце проживання за кордон. Відсутність в архіві пенсійної справи, як зазначив суд першої інстанції, не впливає на право позивачки на поновлення раніше призначеної їй пенсії.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо правильності та повноти встановлених судом першої інстанції обставин у справі.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 73 Кодексу).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 74 Кодексу).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 Кодексу).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 76 Кодексу).

За приписами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, обставини у справі встановлюються на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Частиною 2 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Суд першої інстанції встановив, що "позивачка не отримує пенсію за віком з 01.10.2000 р. у зв`язку із виїздом за кордон".

Однак, суд не послався на жодний доказ, який підтверджує обставину призначення та отримання позивачкою пенсії до 01 жовтня 2000 р. Позивачка в адміністративному позові стверджує, що їй була призначена пенсія у 1997 році Верхньодніпровським відділом соціального захисту населення. При цьому, жодних доказів на підтвердження цієї обставини, якими є, перш за все, копія пенсійного посвідчення, позивачка суду не надає. Головне управління Пенсійного фонду України відомостей про призначення пенсії позивачки не має. Позивачкою також не було надано трудової книжки, довідок про заробітну плату, інших документів на підтвердження наявності у неї трудового/страхового стажу.

За інформацією Управління соціального захисту населення Кам`янської райдержадміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_1 з 19.12.2023 перебуває на обліку та отримує соціальну допомогу непрацюючий особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату (а.с.17).

Колегія суддів ухвалою від 18 листопада 2025 р. зобов`язала Управління соціального захисту населення Кам`янської державної адміністрації надати Третьому апеляційному адміністративному суду інформацію про те, чи призначалася ОСОБА_1 у 1997 році пенсія за віком Верхньодніпровським відділом соціального захисту населення і чи могла така пенсія призначатися органом соціального захисту населення у 1997 році; чи передавалась пенсійна справа ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Кам`янської державної адміністрації; чи була ця справа знищена - надати відповідні докази (акти про знищення); на якій підставі ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу з 19 грудня 2023 р.

Також, судом було запропоновано ОСОБА_1 надати суду докази отримання нею статусу пенсіонерки у 1997 році (копію пенсійного посвідчення), докази передачі оригіналу трудової книжки Верхньодніпровському відділу соціального захисту населення (як вона стверджує), а також повідомити, який державний орган здійснював їй нарахування та виплату пенсії, її розмір.

Управління соціального захисту населення Кам`янської державної адміністрації повідомило суд про те, що пенсійна справа ОСОБА_1 та інформація про те, чи призначалась їй пенсія - відсутня. ОСОБА_1 отримує соціальну допомогу як особа, яка не має права на пенсію, на підставі її заяви з 19.12.2023 щомісячно в розмірі 2361 грн.

Пунктом 2 частини 1 статті 49, статтею 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 20 травня 2020 р. у справі №815/1226/18.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати:1) документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 р., який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу; 2) довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу; 3) документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім`ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника особою з інвалідністю або учасником війни тощо).

Отже, особа, яка виїхала на постійне проживання за межі України, має право як на виплату раніше призначеної пенсії, так і на призначення пенсії. При цьому, поновлення пенсії можливо тільки у випадку, коли вона була призначена особі в Україні до виїзду за кордон.

Відсутність доказів отримання позивачкою статусу пенсіонерки в 1997 році унеможливлює поновлення виплати їй пенсії. Позивачка проігнорувала пропозицію суду надати копію пенсійного посвідчення або інші документи, на підставі яких можливо встановити обставину призначення їй пенсії до 01 жовтня 2010 р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №339 від 09 жовтня 2023 р. про відмову позивачці в поновленні виплати пенсії за віком є правомірним та таким, що скасуванню не підлягає. Відсутні підстави і для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області відновити пенсійну справу, оскільки позивачкою не надані документи, на підставі яких можливо вчинити такі дії.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 колегія суддів відмовляє з мотивів, наведених у цій постанові.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 р. в адміністративній справі №160/20152/24 - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили 23 грудня 2025 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Н.І. Малиш

суддя О.О. Круговий