Справа № 160/26022/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Тернівської міської військової адміністрації Павлоградського району Дніпропетровської області (далі відповідач-1), що надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій просить суд:
- визнати незаконним рішення Тернівської міської ради від 29.11.2024 року № 835-38/8 в частині «Про розпорядження житлом, спадщиною, яка в судовому порядку визнана відумерлою», щодо квартири АДРЕСА_2 .
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність рішення відповідача, яке є предметом оскарження. Вважає, що рішення Тернівської міської ради від 29.11.2024 року №835-38/8 у частині «Про розпорядження житлом, спадщиною, яка в судовому порядку визнана відумерлою» є незаконним, прийнятим з порушенням норм чинного законодавства та порушує мої права, оскільки: на момент його ухвалення тривало судове провадження щодо набуття мною права власності на це житло; рішення було ухвалене на основі заниженої вартості майна; заниження вартості призвело до недоотримання бюджетом значної суми мита; позивач була позбавлена можливості реалізувати своє право власності.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали виконати вимоги, що в ній викладені, та усунути недоліки позовної заяви.
14 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від Тернівської міської ради в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що рішення Тернівської міської ради від 29.11.2024 р. №835-38/8 «Про розпорядження житлом, спадщиною, яка в судовому порядку визнана відумерлою» прийнято у зв`язку з набранням законної сили рішення Тернівського міського суду від 05.03.2024 р. у справі № 194/624/22. В тексті зазначеного рішення зазначається: «Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року по цивільній справі № 194/647/19 задоволено заяву заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Тернівської міської ради Дніпропетровської області, заінтересовані особи: Тернівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство», ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, та визнано відумерлою спадщину, яка залишилася після смерті громадянина ОСОБА_2 , яка складається з нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 29 кв.м., вартістю 55 000 грн.» (додається) Просимо відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.
15 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від Тернівської міської ради в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05.03.2024 року у справі №194/624/22.
15 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від Тернівської міської ради в підсистемі «Електронний Суд». Поданий відзив не стосується даної справи.
15 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від Тернівської міської ради в підсистемі «Електронний Суд». Поданий відзив не стосується даної справи.
21 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач повторює доводи позовної заяви, також оспорює правосуб`єтність Тернівської міської ради.
Щодо правосуб`єтності Тернівської міської ради суд констатує, що Тернівська міська рада обґрунтовано та правомірно брала участь в судовому розгляді даної справи виходячи з її фактичного правового становища в період судового розгляду.
21 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано пояснення, які надійшли від третьої особи в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що право позивача не порушене спірним рішенням, що вже встановлено в ході судових розглядів цивільних справ за участю позивача та відносно спірної квартири.
21 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від позивача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучено копію постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 справа №194/647/19.
23 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано пояснення, які надійшли від Тернівської міської ради в підсистемі «Електронний Суд». Вказує, що посилання позивача на припинення повноважень Тернівської міської ради не відповідають дійсності, навпроти, Тернівська міська військова адміністрація поки ще тільки утворена, інші розпорядчі дії відносно цього питання не проводилися. Відповідно розпорядження міського голови №156/0/3-25 від 17.10.2025 р. «Про скликання позачергової сорок четвертої сесії Тернівської міської ради VІІІ скликання» 21.10.2025 р. відбулась позачергова сесія Тернівської міської ради відповідно до чинного законодавства з офіційним оприлюдненням на сайті громади всіх матеріалів, в тому числі відеозапису.
Подані Тернівською міською радою документи прийняті до розгляду виходячи з її фактичного правового становища в період судового розгляду.
27 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заперечення пояснення, які надійшли від позивача в підсистемі «Електронний Суд». Повторює раніше висловлені доводи по суті спору, а також щодо повноважень Тернівської міської ради та її представника.
28 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від Тернівської міської ради в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач фактично повторює позицію третьої особи.
03 листопада 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач повторює раніше висловлені доводи.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням Тернівської міської ради «Про розпорядження житлом, спадщиною, яка у судовому порядку визнана відумерлою» від 29.11.2024 року №835-38/VIII вирішено:

- прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Тернівка в особі Тернівської міської ради Дніпропетровської області квартиру АДРЕСА_2 , вартістю 55000 грн., загальною площею 29 кв.м., спадщина яка в судовому порядку визнана відумерлою та поставити на баланс Комунального підприємства «Тернівське житловокомунальне підприємство».

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1-5 ст. 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Особи, які мають право або зобов`язані подати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право на одержання із Спадкового реєстру інформації про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них.

Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ст. 25 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

За ч. 1 ст. 60 Закону №280/97-ВР територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, корпоративні права в юридичних особах, у тому числі банках, страхових компаніях чи інших господарських товариствах, майно житлового фонду, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Спір в даній справі значною мірою походить від попередніх правовідносин учасників справи.

Такі правовідносини мали місце в межах наступних судових спорів:

1) справа №194/1192/16-ц: згадана в поясненнях третьої особи як судова справа, в матеріалах якої наявні докази оціночної вартості квартири 50-55 тисяч гривень. В цій справі позивач заявляла позов про визнання за нею права власності за набувальною давністю на відповідну квартиру. Судовий розгляд завершено ухвалою від 10 травня 2018 року про залишення позову без розгляду через неявки позивача.

2) справа №194/647/19: згадана в поясненнях прокурора як судова справа, в якій встановлені обставини щодо спадкування спірної квартири. В цій справі прокурор заявляв вимоги про визнання спадщини (квартири) відумерлою. Судовий розгляд завершено постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року, якою відмовлено у задоволенні заяви прокурора.

3) справа №194/25/22: згадана в поясненнях прокурора як судова справа, в якій встановлені обставини щодо обсягу прав позивача щодо спірної квартири. В цій справі позивач заявляла вимоги про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. Судовий розгляд завершено постановою суду апеляційної інстанції від 26.01.2023 року, якою підтверджено законність відмови у позові.

4) справа №194/624/22: одна зі справ, на яку посилались усі учасники справи, на її підставі прийнято рішення, яке є предметом оскарження. В цій справі прокурор заявляв вимоги про визнання спадщини (квартири) відумерлою. Судовий розгляд завершено рішенням від 05.03.2024 року, яким заяву задоволено.

5) справа №194/332/24: одна зі справ, на яку посилались усі учасники справи. В цій справі позивач заявляє позовні вимоги про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. Судовий розгляд наразі триває в суді апеляційної інстанції перегляд ухвали суду про закриття провадження через тотожність спорів зі справою №194/25/22.

Суд почергово оцінює доводи позивача згідно їх викладу.

Позивач вказувала, що на дату ухвалення спірного рішення тривало судове провадження щодо набуття позивачем права власності на це майно.

Оцінка судом цього аргументу позивача матиме значення і при розгляді інших обставин справи.

В спірному рішенні відповідача вказано, що воно прийнято на підставі «рішення Тернівського міського суду від 05.03.2024р у справі №194/624/22».

Це рішення суду набрало законної сили 11.04.2025 року.

Пунктом 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Незалежно від викладу аргументу позивача, в підсумку він передбачає, що відповідач не повинен був вчиняти дії на виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Суд визнає такі доводи позивача помилковими, оскільки навпаки невчинення дій на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, зумовлювало б відповідальність, визначену законодавством.

Судовий контроль наявності підстав для визнання відповідної квартири відумерлою спадщиною здійснювався судом у справі №194/624/22. Позивач була обізнана про існування такої справи та навіть була її учасником. При цьому незалежно від обізнаності позивача про це судове провадження та ставлення до нього наявність рішення суду, яке набрало законної сили, унеможливлює будь-які інші варіанти поведінки відповідача, окрім прийняття рішення відповідного змісту, яке і оскаржується в даній справі.

Щодо провадження про набуття позивачем права власності на квартиру суд звертає увагу на наступне.

Цей аргумент позивача фактично стосується справи №194/332/24 (це прямо уточнено у відповіді на відзив), судовий розгляд якої не завершено і станом на дату ухвалення цього рішення суду.

Водночас, цей аргумент є нерелевантним, оскільки правомірність оскаржуваних дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд оцінює на момент їх вчинення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.07.2021 року у справі №826/17810/18.

На момент прийняття спірного рішення існувало рішення суду у справі №194/624/22, яке набрало законної сили та фактично передбачало необхідність відповідачу прийняти спірне рішення.

В свою чергу будь-які інші судові провадження (які тривали в той момент або були ініційовані після дати ухвалення спірного рішення) створюватимуть правові наслідки виключно після та у разі ухвалення в них судових рішень певного змісту. Іншими словами, якщо судовий розгляд справи №194/332/24 завершиться задоволенням позову позивача, то з набранням законної сили таким рішенням позивач матиме правові підстави для його виконання (наприклад, зареєструє на підставі такого рішення право власності на відповідну квартиру).

Однак це жодним чином не впливає на поведінку відповідача 29.11.2024 року під час прийняття рішення, яке є предметом оскарження.

Помилковими є і посилання позивача на порушення правової визначеності, адже навпаки ігнорування відповідачем рішення суду у справі №194/624/22, яке набрало законної сили, і було б порушенням правової визначеності, оскільки обов`язковість судового рішення є однією з основних складових принципу правової визначеності.

Підсумовуючи вказане суд констатує, що відповідач мав підстави прийняти рішення, яке є предметом оскарження, на підставі результатів судового розгляду справи №194/624/22. В свою чергу результати судового розгляду справи №194/332/24 матимуть таку ж силу та можуть створити підстави для змін правового статусу учасників справи, однак лише після набрання рішенням суду законної сили. Саме по собі існування відповідного провадження (з розгляду справи №194/332/24) не було перешкодою для прийняття спірного рішення відповідача.

Отже, цей аргумент позивача судом відхилено.

Також позивач вказувала, що спірне рішення ухвалено виходячи з заниженої вартості майна.

Так, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб, за загальним правилом, є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Разом з цим, порушення вимог закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.03.2025 року у справі №740/5162/21.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Підставами для визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому обов`язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Передумовою захисту прав позивача є його матеріально-правова заінтересованість у справі.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 року у справі №344/16763/17.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.07.2023 року у справі №826/14325/16.

Таким чином, позивач повинна була довести, що вартість майна, за яким воно приймається відповідачем, впливає на її права. При цьому таке порушення прав мало існувати на дату спірного рішення.

Однак судом вже встановлено, що в межах судового розгляду справи №194/624/22 відповідну квартиру визнано відумерлою спадщиною, а позивач брала участь у розгляді такої справи і заявляла свої вимоги щодо квартири.

При цьому слід зауважити, що під час розгляду цієї справи мало місце закриття провадження судом першої інстанції через існування спору про право (через вимоги саме позивача у справі №194/332/24), однак апеляційним судом відповідна ухвала суду скасована (постанова від 16.01.2024 року) та підтверджено можливість вирішення судом питання про визнання спадщини відумерлою.

Визнання судом відсутності спору свідчить, що права та законні інтереси позивача та інших осіб не порушуються через відсутність спору про право взагалі (з будь-ким).

Отже, стверджувані обставини на обсяг прав позивача не впливають.

Таким чином, цей аргумент позивача судом відхилено.

Також позивач стверджувала, що заниження вартості майна призвело до недоотримання бюджетом значної суми.

Водночас, позивач не має мандату на представництво відповідного рівня. Також позивачем не обґрунтовано та жодним чином не розраховано відповідної шкоди.

Відповідач та третя особа в свою чергу зауважували, що вартість квартири АДРЕСА_2 у сумі 50 000-55 000 грн визначена довідкою судового експерта приватного підприємця Копилової Віри Миколаївни від 23.09.2016 №120, виданою ОСОБА_1 , яку вона долучила до своєї позовної заяви про визнання права власності за набувальною давністю у справі №194/1192/16-ц.

Позивач цю обставину також не оспорювала, заперечень проти її дійсності не наводила.

При цьому відповідна довідка надана третьої особою разом з поясненнями по суті справи, її зміст підтверджує відповідну вартість.

Позивачем надавався висновок експерта від 24.04.2023 року №7/23. Водночас, докази доведення такого висновку відповідачу в матеріалах справи відсутні, як не підтверджено і ініціювання позивачем питання про зміну оціночної вартості квартири. Більш того, у наданому позивачем висновку експерта не міститься повідомлення про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, в зв`язку з чим він в цілому є неналежним доказом.

Отже, цей аргумент позивача судом відхилено.

Також позивач вказувала, що була позбавлена можливості реалізувати своє право власності.

Водночас, обсяг прав позивача перевірено в межах справ №194/25/22 та №194/624/22, в яких фактично констатовано відсутність прав позивача на спірну квартиру. Також повторна перевірка здійснюється у справі №194/332/24, результат якої і визначить обсяг прав позивача та створить правові наслідки саме після набрання рішенням суду в цій справі законної сили.

Відповідно, на дату прийняття спірного рішення права позивача ним не порушені, а в разі встановлення у позивача права на спірну квартиру, вони будуть захищені іншим судовим рішенням.

Також слід зауважити, що спірним рішенням квартиру не відібрано від позивача, а прийнято до комунальної власності через відумерлість спадщини. Відповідно, скасування такого рішення не вплине на обсяг прав позивача, оскільки прийняття такого рішення не змінило обсягу прав позивача (наприклад, позивач не перебувала у правовому становищі власника квартири).

Суд констатує, що усі доводи позивача судом оцінені та відхилені як безпідставні. Судом з власної ініціативи перевірено усі аспекти процедур прийняття спірного рішення та не встановлено порушень відповідних положень законодавства.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідача-1: Тернівської міської військової адміністрації Павлоградського району Дніпропетровської області, до відповідача-2: Тернівської міської ради, третя особа: Павлоградська окружна прокуратура про визнання незаконним рішення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко