Справа № 521/20851/25
Суддя: Бобуйок І. А.
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження № 2-а/521/262/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Бобуйок І.А,

за участю секретаря судового засідання Шелкопляс В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Уповноваженої із захисту державної мови Івановської Олени Петрівни (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 34), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: представниця Уповноваженої із захисту державної мови Кузьміна Яна Вікторівна (адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Старопортофранківська, буд. 26) про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

01.12.2025 року до Хаджибейського районного суду м. Одеси звернувся представник позивачаз адміністративним позовом до Уповноваженої із захисту державної мови Івановської Олени Петрівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: представниця Уповноваженої із захисту державної мови Кузьміна Яна Вікторівна про скасування постанови, у якому просив суд: постанову Уповноваженого із захисту державної мови Івановської Олени Петрівни про закриття справи про адміністративне правопорушення № 624 від 18 листопада 2025 року на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, скасувати; справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 188-52 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 09.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

23.12. 2025 року представник Секретаріату Уповноваженого із захисту державної мовиподала до суду відзив на позовну заяву, у якому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Учасники в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату та час належним чином та своєчасно.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи зібрані і надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, винесена відповідачем постанова розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, протоколом про адміністративне правопорушення т. і.), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини другої статті 49 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», основними завданнями Уповноваженого із захисту державної мови є захист української мови як державної, а також забезпечення реалізації права громадян України на отримання інформації та послуг державною мовою у сферах суспільного життя на всій території України. Крім того, Уповноважений вживає заходів щодо усунення перешкод і обмежень у користуванні державною мовою.

Частина перша статті 56 «Про забезпечення функціонування української мови як державної» закріплює, що здійснення державного контролю за застосуванням державної мови покладено на Уповноваженого із захисту державної мови та його представників. При цьому, відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення про Секретаріат Уповноваженого, затвердженого наказом Уповноваженого від 14 серпня 2020 року № 2, Уповноважений приймає рішення про здійснення державного контролю за застосуванням державної мови.

Згідно з частиною шостою статті 56 «Про забезпечення функціонування української мови як державної», у разі фіксації актом про результати здійснення контролю за застосуванням державної мови факту порушення вимог щодо обов`язкового застосування державної мови, встановлених статтями 12-23, 25-29, 31- 42 Закону, Уповноважений або його представник складає на підставі такого акта протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 16 «Про забезпечення функціонування української мови як державної», мовою нормативних актів, документації, діловодства, службової діяльності та спілкування з громадянами України в органах правопорядку, розвідувальних органах, державних органах спеціального призначення з правоохоронними функціями є державна мова.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 9 «Про забезпечення функціонування української мови як державної» володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків зобов`язані особи рядового, сержантського і старшинського складу Національної поліції, інших правоохоронних, розвідувальних органів, інших органів, яким присвоюються спеціальні звання.

Конституційний Суд України у рішенні від 14.07.2021 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» наголосив на тому, що громадянин України не має обов`язку володіти іншою мовою, ніж державна, тому надання йому поза його волею інформації іншою мовою, ніж державна, є порушенням його прав, що є несумісним із Конституцією України.

Водночас, у зв`язку з військовою агресією з боку російської федерації й використанням нею «мовного питання» як одного з інструментів своєї геополітичної експансії, загроза українській мові рівносильна загрозі національній безпеці України, існуванню української нації та її держави, і без повноцінного функціонування української мови в усіх ділянках публічного життя суспільства на всій території України українській нації загрожує втрата статусу й ролі титульної й державотворчої нації, що є рівнозначним загрозі зникнення Української держави з політичної карти світу. Українська мова як єдина державна має юридичний статус обов`язкового засобу спілкування в публічних сферах усередині країни.

Відповідно до ст. 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Ст. 7 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно з частиною першою статті 188-52 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення вимог Закону щодо застосування державної мови під час засідань, заходів, зустрічей і робочого спілкування, в актах, діловодстві та документообігу в органах державної влади, органах влади Автономної Республіки Крим і органах місцевого самоврядування, на державних і комунальних підприємствах, в установах та організаціях, інших суб`єктах господарювання державної і комунальної форми власності, у судочинстві та діловодстві у судах України, в органах правопорядку, розвідувальних органах, державних органах спеціального призначення з правоохоронними функціями, на державному кордоні України, у процесі виборів та референдумів, у міжнародних договорах України тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або попередження, якщо порушення вчинене вперше.

Відповідно до статті 255 КУпАП, протоколи про адміністративні правопорушення за статтями 188-52, 188-53 КУпАП мають право складати представники Уповноваженого із захисту державної мови.

При цьому розгляд справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства у сфері застосування державної мови, а також невиконання законних вимог представника Уповноваженого із захисту державної мови, здійснюється безпосередньо Уповноваженим із захисту державної мови (стаття 244-24 КУпАП).

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС ) визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1,2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція ) передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Таким чином судом визнається обов`язкова відповідність процесу розгляду справ про притягнення особи до адміністративної відповідальності таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів.

03 вересня 2025 року на адресу Секретаріату Уповноваженого із захисту державної мови надійшов лист начальника управління патрульної поліції в Одеській області, майора поліції Руслана Рубана, від 21.08.2025 №18494/41/13/03/01-25, зареєстрований в Секретаріаті за №1863-Вх., в якому зазначено, що на підставі наказів управління патрульної поліції області Департаменту патрульної поліції від 30.05.2025 року № 364 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» та від 13.06.2025 № 398 «Про продовження строку проведення службового розслідування», проведено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками УПП в Одеській області ДПП.

За результатами службового розслідування встановлено, що 13.04.2025 року інспектор ДПП взводу № 2 роти № 6 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_2 , інспектор взводу № 2 роти № 1 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП старший лейтенант батальйону поліції ОСОБА_3 та поліцейський взводу № 1 роти № 1 моніторингу 2 полку УПП в Одеській області ДПП (т.в.о. інспектора відділу та аналітичного забезпечення УПП в Одеській області ДПП) старший лейтенант поліції ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків частково спілкувались з особою не державною мовою, а саме російською. Тому зазначений лист був направлений Уповноваженому із захисту державної мови задля прийняття рішення в межах компетенції.

02 жовтня 2025 року, відповідно до статей 52, 53 (п. 1 ч. 1) та 56 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» (далі Закон), а також підпункту 5 пункту 4 Положення про Секретаріат Уповноваженого із захисту державної мови, затвердженого наказом від 14 серпня 2020 року № 2, Уповноваженим із захисту державної мови було видано наказ № 782-ДК про здійснення державного контролю за застосуванням державної мови Департаментом патрульної поліції за власною ініціативою на підставі інформації, яка була зазначена в листі начальника управління патрульної поліції в Одеській області, майора поліції Руслана Рубана.

Листом від 14.10.2025 № 6604/2.1-Вих., керівника Департаменту патрульної поліції Жукова Євгенія Олександровича та поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції та тимчасово виконувача обов`язки інспектора відділу та аналітичного забезпечення управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, має спеціальне звання «старший лейтенант поліції» Морозова Юрія Олександровича повідомлено про розгляд матеріалів державного контролю за застосуванням державної мови 31.10.2025 року.

31 жовтня 2025 року представник Департаменту патрульної поліції Некришев Євгеній Андрійович (довіреність від 13.12.2024 № 18048/41/3/01-2024), надав пояснення від 30.10.2025 року № 23679/41/13/11-2025.

Представник Департаменту патрульної поліції Некришев Євгеній Андрійович у поясненнях від 30.10.2025 року № 23679/41/13/11-2025 поінформував 30 травня 2025 року управлінням патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції прийнято наказ № 364 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» за обставинами, що мали місце 13 квітня 2025 року. Департаментом патрульної поліції наказом № 454 «Про застосування дисциплінарного стягнення» до інспектора взводу № 2 роти № 6 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Крім цього, згідно змісту висновку службового розслідування від 27 червня 2025 року вбачається, що дисциплінарна комісія вказала, що за вчинення адміністративного проступку, що виразився, окрім іншого, у порушенні пункту 7 частини першої статті 9 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» до лейтенанта поліції ОСОБА_2 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 попереджено про необхідність дотримання службової дисципліни та старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 попереджено про необхідність дотримання службової дисципліни.

31 жовтня 2025 року представником Уповноваженого було складено акт про здійснення контролю за застосуванням державної мови, яким зафіксовано порушення Департаментом патрульної поліції.

Відповідно до висновків зазначеного акта, станом на дату його складання встановлено порушення вимог частини першої статті 16 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», допущене працівниками Департаменту патрульної поліції, а саме: інспектором взводу № 2 роти № 6 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 , інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 та поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 полку УПП в Одеській області ДПП (т.в.о. інспектора відділу та аналітичного забезпечення УПП в Одеській області ДПП) старшим лейтенантом поліції Морозовим Юрієм Олександровичем.

Враховуючи встановлення порушення вимог Закону, того ж дня було складено протоколи про адміністративне правопорушення, в тому числі і відносно позивача.

В подальшому, за результатами розгляду справи відносно ОСОБА_1 . Уповноваженим із захисту державної мови ОСОБА_4 прийнято постанову № 624 про закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі пункту 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Позивач не погоджується із даною постановою, вважає її протиправною з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Статуту, повноваження щодо застосування дисциплінарних стягнень мають керівники в межах, визначених цим Статутом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КУпАП, військовослужбовці, військовозобов?язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов?язаних з корупцією, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування у разі винесення термінового заборонного припису, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. До зазначених осіб не може бути застосовано громадські роботи, виправні роботи, адміністративний арешт. У разі притягнення таких осіб до відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі направлення особи, яка вчинила таке насильство, на проходження програми для осіб, які вчинили домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, здійснюється на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, позивач вважає, що з аналізу вищевказаної статті КУпАП та Статуту вбачається, що в разі вчинення певних видів адміністративних правопорушень, в тому числі, передбаченого ст. 188-52 КУпАП, поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами, а не за нормами КУпАП.

Суд критично ставиться до тверджень позивача щодо того, що поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами, а не за нормами КУпАП, оскільки позиція позивача, що поліцейські можуть притягуватися до відповідальності лише за дисциплінарними статутами, не враховує зміни законодавства.

Стаття 16 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» встановлює, що мовою нормативних актів, документації, службової діяльності та спілкування з громадянами в органах правопорядку є державна мова. Працівники правоохоронних органів зобов`язані вести діловодство й службове спілкування українською; з особою, яка не розуміє державної мови, вони можуть спілкуватися іншою мовою лише за взаємною згодою. Отже, законом визначено обов`язок поліцейських використовувати державну мову під час виконання службових повноважень.

Для забезпечення дії цих приписів Кодекс України про адміністративні правопорушення був доповнений статтею 188-52, яка передбачає відповідальність за порушення Закону щодо функціонування і застосування української мови як державної. У цій нормі прямо зазначено, що порушення закону в органах правопорядку тягне за собою накладення штрафу або попередження. Отже, адміністративна відповідальність поширюється і на працівників поліції як посадових осіб правоохоронних органів.

Отже, судом встановлено, що на момент складання протоколу щодо ОСОБА_1 стаття 188-52 КУпАП була чинною, а поліцейські підлягали адміністративній відповідальності за порушення мовного закону. Належне тлумачення статті 15 КУпАП свідчить, що наведений у ній перелік правопорушень, за які військовослужбовці та поліцейські притягуються до відповідальності на загальних підставах, не є вичерпним, а спеціальні закони можуть передбачати іншу адміністративну відповідальність.

Відповідно, твердження позивача про відсутність спеціального суб`єкта правопорушення є необґрунтованим.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Суд зазначає, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення службової дисципліни, а не за порушення вимог мовного законодавства.

Стосовно тверджень позивача про необхідність закриття провадження у справі без встановлення вини у вчиненні адміністративного правопорушення, суд зазначає наступне.

За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Пункт п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Для закриття провадження по справі суд має встановити наявність чи відсутність ряду обставин, зокрема: факту вчинення правопорушення особою, що його вчинила, та її вини в цьому, часу вчинення, тощо.

Отже, системний аналіз зазначених правових норм свідчить, що закриття провадження на підставі закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.

Встановлення такої обставини - чи винна особа у скоєнні правопорушення, за яким відкрите провадження, є необхідною передумовою для прийняття рішення про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Крім того, в аспекті аналізу положень п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП Уповноважений із захисту державної мови повинен встановити обставини вчинення адміністративного правопорушення, а також наявність вини особи у його вчиненні, не дивлячись на сплив строку, встановленого ст. 38 КУпАП, яка виключає можливість накладення стягнення, а ніяк не звільнення від відповідальності.

З огляду на це, суд зазначає, що поєднання закриття справи на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення не є взаємовиключним рішенням.

Також, суд зазначає, що правовий аналіз ст. 38 КУпАП свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в інкримінованому їй правопорушенні, провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини в діях особи.

Згідно позиції, що викладена у позовній заяві, позивач фактично погоджується, що порушення мало місце, але стверджує, що він не є суб`єктом правопорушення. Навіть якщо припустити відсутність складу правопорушення, це не створює для нього несприятливих правових наслідків, оскільки справа вже закрита.

Відповідно до практики Верховного Суду, постанови про притягнення або закриття у справах про адміністративні правопорушення оскаржуються лише тоді, коли вони впливають на права чи обов`язки особи; закриття справи з реабілітуючої або нереабілітуючої підстави не змінює правового становища порушника. Тому позовна вимога про скасування постанови та ухвалення нової не підлягає задоволенню.

Окрім того формулювання ст. 38 КУпАП словосполучення «строки накладення адміністративного стягнення" вказує на те, що таке стягнення накладається лише на винну особу. Відповідно, застосування даної правової норми (можливість застосування строків накладення адміністративного стягнення) повинно відбуватися лише у випадку встановлення вини особи у вчиненні правопорушення.

Відповідно до принципу "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Верховний Суд в постанові від 27.11.2018 у справі N 914/2505/17 згадує, що принцип оцінки доказів "поза розумним сумнівом" полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу правопорушення, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Доведення "поза розумним сумнівом" відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні адміністративної та кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена "поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroplu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

На думку суду, у даному випадку поза розумним сумнівів доведено, що Уповноважена із захисту державної мови Олена Івановська діяла у межах та в спосіб визначений законодавством України, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб?єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб?єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб?єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 286 КАС України, суд вважає за необхідне залишити рішення суб?єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву - без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що підстав для задоволення позову немає, суд прийшов до висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача суми судового збору за подачу адміністративного позову.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи все вищевикладене та керуючись статтями 19, 63 Конституції України, ст. ст. 9, 16, 49, 56 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», статтями 7, 9, 38, 188-52, 251, 252, 255, 258, 268, 278, 279 КУпАП, ст. ст. 42, 49, 55, 57, 60, 72, 73, 77, 78, 79, 165, 42, 165 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Уповноваженої із захисту державної мови Івановської Олени Петрівни (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 34), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: представниця Уповноваженої із захисту державної мови Кузьміна Яна Вікторівна (адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Старопортофранківська, буд. 26) про скасування постанови відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: І.А.Бобуйок