Справа № 160/29115/25
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
08 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області зарахувати до спеціального стажу, який дає ОСОБА_1 право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах період роботи з 10.02.1998 року по 01.06.2011 року та з 09.09.2011 року по 08.09.2020 згідно довідки від 29.08.2025 року №430, виданої Структурним підрозділом "Нікопольська дистанція колії" АТ "Укрзалізниця" та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 16.09.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 16.09.2025 року звернувся до територіального відділу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.
На момент подання заяви ОСОБА_1 виповнилося 55 років, його загальний стаж становить 39 років 9 місяців 19 днів. На думку позивача, він набув необхідний спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії.
Рішення мотивоване недостатністю спеціального страхового стажу. Так, в оскаржуваному рішенні зазначено, що спеціальний страховий стаж заявника становить 08 років 06 місяців 20 днів. До спеціального стажу не зараховано періоди роботи з 10.02.1998 по 01.06.2011 та з 09.09.2011 по 08.09.2020 згідно з довідкою від 29.08.2025 № 430, виданою структурним підрозділом "Нікопольська дистанція колії" АТ "Укрзалізниця". Відмова обґрунтована тим, що професія "Бригадир (звільнений) з поточного утримання й ремонту колій та штучних споруд" відсутня в Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені, затвердженому постановою КМУ від 12.10.1992 № 583.

Позивач не погоджується із вказаним рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії та вважає його таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

27.10.2025 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову. Вказав, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.09.2025 року звернувся до територіального відділу Пенсійного фонду України із заявою та документами щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. 2-1 розділу XV Закону України від 09.07.2003 р. № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058).

Згідно з принципом екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву позивача та надані ним документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для опрацювання. За результатами розгляду даного звернення було винесено рішення від 23.09.2025 року № 72 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. 2-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.

Преамбулою Закону України від 09.07.2003 № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) визначено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п. 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон), особи, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (11.10.2017 р.) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їх зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 з урахуванням норм статті 28 Закону.

Відповідно до п. "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, затвердженими в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років, які станом на 11.10.2017 р. мають страховий стаж не менше 26 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. Пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на таку пенсію (стаття 7 вказаного Закону).

Постановою Кабінету Міністрів від 12.10.1992 № 583 затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років.

Згідно з пунктом 2.4 розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (зі змінами), до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії. Статтею 7 Закону № 1788 передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, що дає право на цей вид пенсії.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637). У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (пункт 20 Порядку № 637) згідно із Додатком 5. У довідці мають бути вказані: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада, характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, зокрема виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, які підтверджують факт роботи зі шкідливими і важкими умовами праці упродовж повного робочого дня.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, сумі. Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 р. "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", основним документом, що підтверджує стаж роботи до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка. Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 39 років 09 місяців 19 днів. Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, становить 08 років 06 місяців 20 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи. До стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано періоди роботи з 10.02.1998 року по 01.06.2011 року та з 09.09.2011 року по 08.09.2020 року згідно з довідкою від 29.08.2025 року № 430, виданою структурним підрозділом "Нікопольська дистанція колії" АТ "Укрзалізниця", оскільки професія "Бригадир (звільнений) з поточного утримання й ремонту колій та штучних споруд" відсутня в Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені, затвердженому постановою КМУ від 12.10.1992 № 583.

Згідно довідки про доставку електронного листа, третя особа ухвалу про відкриття провадження у справі отримала 14.10.2025 року.

Станом на 22.12.2025 року пояснення щодо позову від третьої особи не надходили.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 16.09.2025 звернувся до територіального відділу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23.09.2025 за №72 року було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Рішення від 23.09.2025 року за №72 обґрунтоване наступним.

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дата звернення 16.09.2025 р.

Вік заявника - 55 років.

Відповідно до п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (11.10.2017р.) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Відповідно до п. "а" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на призначення пенсії за вислугу років мають право робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах,- за Списком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів № 583 від 12.10.1992 року, після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 26 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Обчислення страхового стажу проводиться відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього закону з 01.01.2004 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж особи становить - 39 років 9 місяців 19 днів.

За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 08 років 06 місяців 20 днів.

До спеціального стажу за вислугу років не зараховано періоди роботи з 10.02.1998 року по 01.06.2011 року та з 09.09.2011 року по 08.09.2020 року, згідно довідки від 29.08.2025 року №430, виданої Структурним підрозділом "Нікопольська дистанція колії" АТ "Укрзалізниця", оскільки професія "Бригадир (звільнений) з поточного утримання й ремонту колій та штучних споруд" відсутня в списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені, затвердженому постановою КМУ від 12.10.1992 № 583.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 05.06.2019 положення пункту "а" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788 -ХІІ, діють в редакції чинній до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213 та від 24.12.2015 №911 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" а саме: "а) робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі".

З матеріалів справи вбачається, що на час звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії вік позивача становив 55 років.

З записів трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_1 працював на роботі передбаченій Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583.

Наразі спір у даній справі виник щодо незарахування відповідачем до спеціального стажу за вислугу років періодів роботи з 10.02.1998 до 01.06.2011 та з 09.09.2011 до 08.09.2020 згідно з довідкою від 29.08.2025 № 430, виданою структурним підрозділом "Нікопольська дистанція колії" АТ "Укрзалізниця".

Відмова обґрунтована тим, що професія "Бригадир (звільнений) з поточного утримання й ремонту колій та штучних споруд" відсутня в Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітені, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583.

Так, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 щодо спірного періоду містяться такі записи:

- записи № 6-9, відповідно до яких у період з 10.02.1998 року до 01.06.2011 року позивач обіймав посаду (мовою оригіналу): "бригадира пути (освобожденный) предприятий железнодорожного транспорта по текущему содержанию пути";

- записи № 10-14, відповідно до яких у період з 09.09.2011 року до 08.09.2020 року позивач обіймав посаду: "бригадир (звільнений) з поточного утримання і ремонту колії та штучних споруд 5 розряду".

Суд зазначає, що Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 583, передбачені роботи: бригадири магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій та штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Згідно п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абз. 1 п. 20 цього ж Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383) передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Разом з тим, на підтвердження пільгового стажу позивач надав довідку про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 430 від 29.08.2025 року, видану структурним підрозділом "Нікопольська дистанція колії" АТ "Укрзалізниця". У довідці зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював повний робочий день:

- у 4 околотку першої дільниці "Нікопольської дистанції колії" державного підприємства "Придніпровська залізниця" з 07.08.1987 року до 23.05.1988 року;

- на 5 околотку другої дільниці "Нікопольської дистанції колії" державного підприємства "Придніпровська залізниця" з 12.07.1990 року до 30.11.2015 року;

- на 4 околотку першої дільниці структурного підрозділу "Нікопольська дистанція колії" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з 01.12.2015 року до 26.12.2018 року;

- на 4 околотку першої дільниці структурного підрозділу "Нікопольська дистанція колії" регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" з 27.12.2018 року до цього часу.

За період з 07.08.1987 року до 23.05.1988 року та з 12.07.1990 року до цього часу позивач постійно виконував повний робочий день роботи з організації перевезень і забезпечення безпеки руху на залізничному транспорті та в метрополітенах за професією (посадою), зокрема:

- бригадир (звільнений) з поточного утримання й ремонту колій та штучних споруд з 10.02.1998 року до 01.06.2011 року;

- бригадир (звільнений) з поточного утримання й ремонту колії та штучних споруд 5 розряду з 09.09.2011 року до 08.09.2020 року.

Згідно з довідкою, вказана робота надає право на пільгову пенсію за період з 07.08.1987 року до 23.05.1988 року та з 12.07.1990 року до 31.12.2012 року відповідно до ст. 52, ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", Переліку дільниць Придніпровської залізниці з інтенсивним рухом поїздів за 1987-1988 рр., 1990-2012 рр. та постанови КМУ № 583 від 12.10.1992 р.

Крім того, у довідці № 430 від 29.08.2025 року зазначено, що згідно з "Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників", посада бригадира (звільненого) з поточного утримання й ремонту колій та штучних споруд відповідає посаді бригадира магістральних залізниць, зайнятого на поточному утриманні, ремонті колій та штучних споруд.

Суд зазначає, що характер роботи позивача у спірні періоди підпадає під роботи передбачені Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583.

В свою чергу, відповідачем не доведено зворотнє та, з урахуванням конкретної посади з переліку посад згідно з Списком, враховуючи відомості довідки, не спростовано той факт, що позивач безпосередньо здійснював організацію перевезень і забезпечував безпеку руху на залізничному транспорті.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі відсутності трудової книжки, або відсутності відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, архівних установ. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці ОСОБА_1 щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем до суду не надано.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 № 638/18467/15-а висновує, що орган, який призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей щодо роботи позивача у спірні періоди на посадах, які дають останньому право на пенсію.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії.

Щодо вимоги про призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межахзакону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію вважає за необхідне зобов`язати належний орган призначення пенсії повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2018 року по справі №348/2160/15-а.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, проаналізувавши норми діючого законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд враховує, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд приходить до висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги таким, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Враховуючи викладене та задоволення адміністративного позову в основній частині вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1211,20 грн., підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії від 23.09.2025 за №72.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16.09.2025 року, з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області () сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник