Справа № 640/22530/21
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 року Справа№640/22530/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України (юридична адреса: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2) про визнання протиправним та скасування підпункту 6.1. рішення від 09.08.2021 року № 4,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України про визнання протиправним та скасування підпункту 6.1. рішення від 09.08.2021 року № 4.

Позивач просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Бюро економічної безпеки України затверджене протоколом № 4 засідання комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України від 09 серпня 2021 року в частині: підпункт 6.1 в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 з підстави її необґрунтованості; 2) зобов`язати Комісію з проведення конкурсу на зайняття посади директора Бюро економічної безпеки України провести з кандидатом на посаду директора Бюро економічної безпеки України Осмоловським Денисом Юлійовичем співбесіду у відповідності до вимог передбачених статтею 15 Закону України 1150-ІХ «Про Бюро економічної безпеки України».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача йому було протиправно відмовлено у задоволенні заяви щодо надання додаткової можливості для проходження тестування, оскільки ОСОБА_1 , як адвокат був присутній у судовому засіданні у кримінальному провадженні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2022 року було відкрито провадження у справі № 640/22530/21 за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України (юридична адреса: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2) про визнання протиправним та скасування підпункту 6.1. рішення від 09.08.2021 року № 4.

Відповідно до пункту 2 розділу II Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» справу № 640/22530/21 передано на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2025 року зазначену справу було передано на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Тарасенку І.М.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року, суддя Тарасенко І.М. прийняв справу № 640/22530/21 до свого провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 лютого 2022 року, було зупинено провадження у справі № 640/22530/21 до набрання законної сили рішенням у справі № 640/3844/22 за позовом ОСОБА_1 до Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України про визнання протиправним та скасування рішення від 26.08.2021 року № 6 в частині п.2.1.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України про визнання протиправним та скасування рішення від 26.08.2021 року № 6 в частині п. 2.1 - відмовлено.

Вказане рішення не було оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Оскільки рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 640/3844/22 набрало законної сили, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року поновлено провадження в адміністративній справі № 640/22530/21.

Представник Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України, був повідомлений про розгляду справи судом засобами електронної пошти, своїм правом не скористався та не надав суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

28 січня 2021 року Верховною Радою України ухвалено закон реєстраційний номер №1150-IX «Про Бюро економічної безпеки України», який визначає правові основи організації та діяльності Бюро економічної безпеки України.

Відповідно до ч. 1 статті 15 Закону 1150-ІХ директор Бюро призначається на посаду Кабінетом Міністрів України за поданням Прем?єр-міністра України за пропозицією комісії з проведення конкурсу.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення Бюро економічної безпеки України» від 12.05.2021 року № 510 утворено Бюро економічної безпеки України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

На підставі даної постанови було сформовано комісію з проведення конкурсу та оголошено конкурс на посаду директора Бюро економічної безпеки України.

На офіційному сайті Кабінету Міністрів України було опубліковано оголошення про умови та строки проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України, відповідно до якого документи від осіб, які претендують на участь у конкурсі, приймаються: з 9:00 16 червня до 20:00 7 липня 2021 року.

Позивачем 06.07.2021 року було подано документи до конкурсної комісії як кандидата на посаду директора Бюро економічної безпеки України.

На сайті Кабінету Міністрів України://www.kmu.gov.ua/, 12.07.2021 року опубліковано перелік кандидатів на посаду Директора бюро економічної безпеки України, серед яких зазначено відомості про подані документи ОСОБА_1 . Позивач був одним з кандидатів на зайняття посади директора Бюро економічної безпеки України, зазначений у списку кандидатів під номером «31».

03 серпня 2021 року позивачем було отримано повідомлення на електронну адресу про проведення тестування на знання законодавства та на вербально-логічне мислення для кандидатів на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України, яке буде відбуватись 06 серпня 2021 року о 09-00 год за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 15, ІІ поверх.

На 09-30 год 06.08.2021 року Миронівським районним судом Київської області було призначено до розгляду кримінальне провадження (справа № 371/569/21) за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України, у якому позивач, як захисника брав участь в інтересах ОСОБА_2 .

Оскільки дата та час призначеного тестування на знання законодавства та на вербально-логічне мислення для кандидатів співпали за датою та часом призначеного раніше судового засідання у кримінальному провадженні, позивачем було подано 04 серпня 2021 року заяву про надання кандидату додаткової можливості для проходження тестування.

Документальним підтвердженням щодо неможливості позивачем бути присутнім під час проведення тестування на знання законодавства та на вербально-логічне мислення 6 серпня 2021 року о 09.00 позивачем було надано: повістку Миронівського районного суду Київської області; інформація про призначений розгляд справи Миронівським районним судом Київської області опублікована на сайті «Судова влада»; роздруківка з сайту «Судова влада» про призначений розгляд справи Миронівським районним судом Київської області та склад учасників судового розгляду.

Отже, враховуючи викладені обставини, позивач просив у відповідача, надати йому, як кандидату, додаткову можливість для проходження тестування у інший день, наприклад 09 серпня 2021 року.

Комісією з проведення конкурсу на зайняття посади директора Бюро економічної безпеки України було прийнято рішення затверджене протоколом засідання комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України від 09 серпня 2021 року № 4 в частині наступних пунктів: 6.1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 з підстави її необґрунтованості; 6.2. Доручити робочій групі конкурсної комісії підготовку проектів відповідей на звернення кандидатів, які надходять на адресу конкурсної комісії, та у порядку і строки, встановлені законом, Голові конкурсної комісії (з урахуванням пункту 1.1. протоколу № 3 засідання конкурсної комісії) надати відповідні відповіді на звернення.

Отже, позивач вважає зазначене рішення конкурсної комісії від 09 серпня 2021 року № 4 в частині відмовлення у задоволенні його заяви, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.08.2021 року № 977-р «Про призначення Мельника В.І. Директором Бюро економічної безпеки України» призначено Мельника Вадима Івановича Директором Бюро економічної безпеки України строком на п`ять років.

Комісією з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України 26.08.2021 року було проведено засідання, за підсумками якого оформлено протокол № 6. В протоколі № 6 щодо питання 2 порядку денного - про припинення роботи комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України - зазначено, що Комісією визнано, що покладене на конкурсну комісію завдання щодо відбору кандидатів на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки виконано з дотриманням вимог Закону України «Про Бюро економічної безпеки України». Визнано конкурс на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України завершеним та припинено роботу конкурсної комісії.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 2 статті 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Правові основи організації та діяльності Бюро економічної безпеки України визначає Закон України «Про Бюро економічної безпеки України» від 28.01.2021 року № 1150-IX (далі - Закон № 1150-IX).

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону № 1150-IX Бюро економічної безпеки України - це центральний орган виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.

Відповідно до покладених завдань Бюро економічної безпеки України виконує правоохоронну, аналітичну, економічну, інформаційну та інші функції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Бюро економічної безпеки» (далі - Закону № 1150) незалежність Бюро економічної безпеки України гарантується визначеними цим Законом та іншими законами України особливим порядком конкурсного відбору, призначення та звільнення Директора Бюро економічної безпеки України, його заступників, інших працівників, а також визначеним законом вичерпним переліком підстав для припинення їхніх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 1150 Директор Бюро економічної безпеки України призначається на посаду Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України за пропозицією комісії з проведення конкурсу (далі - конкурсна комісія).

Організацію та проведення конкурсу здійснює конкурсна комісія відповідно до цього Закону (ч. 1 ст. 15 Закону № 1150).

Інформація про час і місце проведення засідання конкурсної комісії оприлюднюється на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України не пізніше ніж за 24 години до його початку.

Відповідно до ч. 9 ст. 15 Закону № 1150 Конкурсна комісія:

1) визначає регламент своєї роботи;

2) розміщує оголошення про умови та строки проведення конкурсу;

3) розглядає документи, подані особами для участі в конкурсі;

4) відбирає із загального числа кандидатів осіб, з якими проводить на своєму засіданні співбесіду, щодо яких проводиться спеціальна перевірка, передбачена Законом України «Про запобігання корупції», і перевірка, передбачена Законом України «Про очищення влади»;

5) відбирає шляхом відкритого голосування з числа кандидатів, які пройшли співбесіду, трьох кандидатів, які відповідають вимогам, встановленим до посади Директора Бюро економічної безпеки України, та згідно з обґрунтованим рішенням конкурсної комісії мають найкращий професійний досвід, знання і якості для виконання службових обов`язків на цій посаді;

6) оприлюднює інформацію про кандидатів, які подали заяву на участь у конкурсі, а також інформацію про трьох кандидатів, відібраних для проходження співбесіди в конкурсній комісії;

7) проводить повторний конкурс у разі відхилення кандидатів, відібраних конкурсною комісією для призначення на посаду Директора Бюро економічної безпеки України, у зв`язку з невідповідністю вимогам, встановленим статтею 16 цього Закону, або з непроходженням спеціальної перевірки, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», та/або перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади»;

8) оголошує та розміщує на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України результати проведеного конкурсу на зайняття посади Директора бюро економічної безпеки України.

Рішення конкурсної комісії можуть бути оскаржені до суду лише з питань додержання встановленого цим Законом порядку організації та проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України (ч. 10 ст. 15 Закону № 1150).

Протоколом засідання комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України від 29.07.2021 року № 3 затверджено Регламент роботи комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України.

Пунктом 1.1 Регламенту конкурсна комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом та цим Регламентом.

Основними засадами діяльності конкурсної комісії є законність, незалежність та відкритість. У своїй діяльності конкурсна комісія дотримується принципів рівності прав членів конкурсної комісії та колегіальності прийняття ними рішень, об`єктивності та обґрунтованості (п. 1.2 Регламенту).

Підпунктом 8.9., пункту 8 Регламенту передбачено, що особи, які без поважних причин не з`явились на тестування, надалі до проходження тестування не допускаються. Конкурсна комісія за обґрунтованим зверненням кандидата щодо неможливості явки на тестування чи поважності причини його неявки і за умови їх документального підтвердження може прийняти рішення про надання кандидату додаткової можливості для проходження тестування.

Суд зазначає, що дана норма не є зобов`язуючою, щодо надання кандидату додаткової можливості для проходження тестування, а лише надає таке право на розсуд комісії.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог та одночасно досліджуючи питання порушення охоронюваних законом прав та інтересів позивача, як учасника конкурсного відбору, суд зазначає таке.

Частиною другою ст. 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Отже, за змістом наведеної норми Конституції України, судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. А правильніше - те право, яке особа вважає порушеним.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього розв`язати спір.

Крім того, судовому захисту підлягає також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти, як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Водночас за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Викладені конституційні норми кореспондуються з нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

У свою чергу, як вже зазначалось, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

При цьому позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд зазначає, що реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові".

Тобто, особа наділена правом оскаржити до суду не будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які на її думку, були вчинені з порушенням вимог закону, а лише ті, що мають безпосереднє відношення до особи, яка подала адміністративний позов.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач має усвідомлювати, в який саме спосіб можливо буде відновити його становище та захистити його порушене право.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Poland № 30210/96).

Крім того, у пункті 227 рішення у справі «Кудла проти Польщі» суд вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечувати втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, у якій формі вони закріплені в національному правовому порядку. Отже, дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необгрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), пункт 95 та рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, пункт 157)

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У рішенні Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп (справа 3/35-313) визначено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 14 березня 2018 року у справі № 9901/22/17, від 06 та 12 червня 2018 року у справах № 800/489/17 та 800/587/17 відповідно, від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18 та від 09 квітня 2019 року у справі № 9901/611/18 та інших.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду, надаючи тлумачення поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства», дійшла висновку, що це поняття необхідно розуміти в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18 та інших.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивач не прийняв участь у конкурсному відборі на посаду Директора Бюро економічної безпеки України.

Дослідивши вказані обставини, суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки скасування рішення Комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Бюро економічної безпеки України затверджене протоколом № 4 засідання комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України від 09 серпня 2021 року в частині: підпункт 6.1 в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , жодним чином не спричинить обрання його переможцем Конкурсу.

Більш того, суд зазначає, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року у справі № 640/3844/22, було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України від 26.08.2021 № 6 в частині п.2 .1.

Вказане рішення позивачем не було оскаржено, і воно набрало законної сили 05 липня 2025 року.

Отже, вказаним рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по суті було визначено, що конкурс на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України було проведено з додержанным вимог діючого законодавства та у відповідності до закону, тобто без порушень прав ОСОБА_1 .

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За частинами 1, 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Бюро економічної безпеки України (юридична адреса: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2) про визнання протиправним та скасування підпункту 6.1. рішення від 09.08.2021 року № 4 відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Тарасенко