Справа № 755/17302/24
Суддя: Гаврилова О. В.
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/136/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить суд скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2972625 від 03 вересня 2024 року про притягнення позивача, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що 24 вересня 2024 року позивач отримав поштову кореспонденцію, а саме копію постанови серії ЕНА № 2972625 від 03 вересня 2024 pоку, у якій було зазначено, що «… дата розгліду справи: 03 вересня 2024 року о 15:23:25 год, місце розгляду справи: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Романа Шухевича (Кошового), 4, було розглянуто справу інспектором УПП рота УПП батальйон Патрульної поліції в місті Бориспіль УПП у Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 щодо ОСОБА_1 , який 16 серпня 2024 року о 16:47:20 годині, на трасі 67 км автодороги Київ-Харків, водій керуючи транспортним засобом транспортний засіб TESLA VIDEL 3, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 139 км/год на автодорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної роздільною смугою при дозволеній швидкості руху 110 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 29 км/год, чим останній порушив п.12.6.г ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП. Швидкість вимірювалась приладом TruCam TC0084581. До ОСОБА_1 було застосовано штраф у розмірі 340 грн...». Позивач зазначає, що дана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав: оскаржувану постанову винесено незаконно, без розгляду справи про адміністративне правопорушення, з упередженим ставленням до даної справи, поліцейський не забезпечив можливості позивачу скористатися своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП, не роз`яснив належним чином позивачу права, не виконав свої обов`язки щодо підготовки до розгляду та належного розгляду справи про адміністративне правопорушення, не встановив необхідної інформації для розгляду справи. Крім того, поліцейський проігнорував вимоги ч.2 ст.33 КУпАП, розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу, що унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2024 року відкрито провадження у даній адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року витребувано в Управління патрульної поліції Київської області належним чином засвідчену копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення (постанова ЕНА № 2972625 від 03 вересня 2024 року).

23 січня 2025 року від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Київській області надійшов лист на виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 23 грудня 2024 року, в якому серед іншого повідомлено, що відповідно до заяви №10426 від 11 жовтня 2024 року постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2972625 від 03 вересня 2024 року було направлено на адресу Березанського ВДВС у Броварському районі Київської област, а листом від 04 вересня 2024 року копію постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2972625 від 03 вересня 2024 року було направлено на адресу ОСОБА_1

10 лютого 2025 року представник відповідача Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції надіслав до суду відзив, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та зазначає про хибність тверджень позовної заяви та безпідставність заявлених вимог. Вказує на правомірність прийнятої поліцейським постанови та відсутність підстав для її скасування, оскільки позивачем було допущено перевищення максимальної швидкості руху більше як на 29 км/год. Під час винесення постанови поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому дії поліцейського щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача є законними, обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству. що підтверджено достатніми доказами. Щодо правомірності використання лазерного вимірювача швидкості TruCAM, представник відповідача зазначив, що використання ручного лазерного вимірювача швидкості приладу TruCAM в мобільному (ручному) режимі прямо передбачено його конструкцією та інструкцією з використання, а також сертифікатом відповідності та роз`ясненням ДП «Укрметртестстандарт». Обґрунтовуючи дотримання вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» в частині використання технічних приладів, представник відповідача у відзиві вказав, що поліція може розміщувати технічні прилади по зовнішньому периметру доріг. У даному випадку поліцейський, оператор із приладом розміщувався по зовнішньому периметру дороги, що на думку представника поліції відповідає приписам статті 40 вищевказаного Закону. Щодо обставин викладених в адміністративному позові представник відповідача зазначив, що після фіксації перевищення швидкості інспектор подав сигнальним диском жест про зупинку транспортного засобу Tesla Model 3 номерний знак НОМЕР_2 , однак водій проігнорував вимогу інспектора про зупинку, продовжив рух в напрямку м. Харків, про що в подальшому було складено рапорт від 16.08.2024 р., який було скеровано до ВРОМ ДТП БПП в м. Бориспіль для встановлення обставин справи. 23.08.2024 р. працівниками ВРОМ ДТП БПП в м. Бориспіль було продемонстровано фото з камер відеоспостереження «Безпечна Київщина» де зафіксовано особу чоловічої статі, яка на момент здійснення правопорушення знаходилась за кермом вищевказаного транспортного засобу. Відповідно до повідомлення про запрошення до батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції №8764 від 23.08.2024 року в якому була зазначена інформація, про те що проводиться перевірка по факту порушень правил дорожнього руху, що мало місце 16.08.2024 року в районі 67 км. автодороги М03 Київ-Харків за участі належного ОСОБА_1 транспортного засобу Tesla Model 3 номерний знак НОМЕР_2 , з метою дослідження всіх обставин справи в їх сукупності було запропоновано з`явитись 26.08.2024 року на 10 год. 00 хв. до БПП в м. Бориспіль. Дане запрошення було проігноровано ОСОБА_1 і вже 26.08.2024 року було надіслано повторно запрошення №8826 від 26.08.2024 року в якому зазначено дату запрошення до БПП в м. Бориспіль 30.08.2024 року на 10 год. 00 хв. на яке також ніхто не з`явився. Відповідно до аналізу системи відео спостереження Київської області «Безпечна Київщина» було встановлено особу водія, ним виявився ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час спілкування з позивачем в телефонному режимі, останній поводив себе зухвало, повідомив, що у нього безліч автомобілів та що перебуває не за місцем проживання у зв`язку з роботою, часу щоб прибути до БПП для встановлення всіх обставин події не має, та сказав, що не має бажання спілкуватись з працівниками поліції. Відповідно до статей 249, 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито і за місцем його вчинення, притягнення особи до адміністративної відповідальності, інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про адміністративне правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці де він несе службу в той час. Відтак підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до статті 276 КУпАП відповідачем за місцем його перебування та виконанням ним посадових обов`язків, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу на місці де він ніс службу в той час.

До відзиву представник відповідача долучив фото з приладу TruCam II, що є додатком до постанови ЕНА №297203.09.2024 pоку; диск з відеозаписом та фото з приладу TruCAМ; копію свідоцтва про повірку № 22-01/29492 від 21.11.2023 року; копію сертифікату відповідності № UA.TR.001 22-054-20; копія сертифікату перевірки типу № UA.TR.001 241-18 Rev.0; копію експертного висновку №04/05/02-3560 від 24.12.2020; копію експертного висновку № 04/05/02-3561 від 24.12.2020; копію експертного висновку № 04/05/02-3562 від 24.12.2020; лист ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» №28-10/139 від 21.12.2020; лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України; рапорт поліцейського взводу №2 роти №3 від 16.08.2024 року; витяг з ІПНП «Реєстраційна картка транспортного засобу»; Витяг з ІПНП «Посвідчення водія» ОСОБА_2 ; витяг з ІПНП «Посвідчення водія» ОСОБА_3 ; рапорт поліцейського взводу №2 роти №3 від 23.08.2024 року; повідомлення про запрошення до батальйону патрульної поліції ОСОБА_4 №8764 від 23.08.2024 року; повідомлення про запрошення до батальйону патрульної поліції ОСОБА_4 №8826 від 26.08.2024 року; рапорт інспектора від 03.09.2024 року; фото таблиця; супровідний лист; диск.

Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва №77 від 18 березня 2025 року, відповідно до п.п. 2.3.50 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи.

20 березня 2025 року вказану справу було передано в провадження судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 березня 2025 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 березня 2025 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, прийнято до провадження сцдді Гаврилової О.В.

14 травня 2025 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Надіч Н.Д. через систему «Електронний суд» подано заяву, до якої долучена позовна заява про скасування постанови (змінена позовна заява) ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Київській області, в якій позивач просить «визнати дії інспектора УПП роти УПП бат. Патрульної поліції в м. Борисполі УПП у Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 та скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 2972625 від 03 вересня 2024 року про притягнення позивача, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за 4.2 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.»

Також, позивач у позовній заяві (змінена позовна заява) заявив клопотання про виклик свідків та розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

З приводу цього клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності, а частиною 2 статті 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст.257 КАС України, при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, виключний перелік справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, міститься в ч.4 ст.257 КАС України та в ч.4 ст.12 КАС України, зокрема, до таких справ відносяться справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи своє клопотання про «призначення справи до загального розгляду», представник позивача посилається на те, що такий розгляд забезпечить реалізацію процесуальних прав та право особи здійснити захист усіма можливими методами, в тому числі за допомогою допиту свідків.

В той же час, зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору є незгода позивача з оскаржуваною постановою про накладення адміністративного стягнення, що не підпадає під вичерпний перелік справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Викладена представником позивача в (зміненій позовній заяві) заява про виклик свідків взагалі не містить жодного обгрунтування, в тому числі й наведення обставин, які мають підтвердити або спростувати свідки

В свою чергу, клопотання про «призначення справи до загального розгляду» не є належним чином вмотивованим та обґрунтованим, що дозволило б суду дійти висновку про неможливість розгляду даної адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд наголошує, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі "Ахеn v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "Varela Assalino contre le Portugal", заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСІІЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 листопада 2006 року (скарга 73053/01 CASE OF JUSSILA v. FINLAND, суд вказав на те, що: "Європейський Суд не сумнівається в тому, що письмове провадження у справі часто може виявитись більш ефективним, ніж усний розгляд, для перевірки та забезпечення того, що платник податків надав точний звіт про свій майновий стан, підкріплений всіма необхідними документами. Суд не вважає переконливим довід заявника, що в ході розгляду цієї справи виникли міркування щодо достовірності, які потребували надання пояснень в усній формі.... та приймає довід держави-відповідача, що будь - які питання факту та питання права в цій справі могли бути належним чином розглянуті та вирішені на підставі матеріалів, наданих у письмовому вигляді. ... Оскільки заявнику була надана повна можливість наводити свої доводи у письмовому вигляді та надавати коментарі щодо відомостей, які надходили від податкових органів, Суд дійшов висновку, що вимоги справедливого судочинства були дотримані...".

Ураховуючи вказану позицію Європейського суду з прав людини щодо застування пункту 1 статті 6 Конвенції, суд вбачає доцільним здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Також, суд не убачає підстав задоволення клопотання про допит свідків, враховуючи наступне.

В розумінн ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Варто зауважити, що у даній категорії справ суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Тобто, КУпАП зобов`язує суб`єкта владних повноважень, що використовує свої повноваження, перед прийняттям рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, зібрати всі докази, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростувати надані свідчення.

Суд вказує, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Натомість, на підставі показань свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на закон або звичай установлюються в документах, що узгоджується і з висновками ВС, викладеними у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №161/11454/16-а, де пояснення свідка суд визнав такими, що не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення зазначений свідок був присутній на місці як службова особа - інспектор УПП.

Також, 30 серпня 2023 року Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу №208/712/19 стосовно водія, покараного за керування автомобілем у стані сп`яніння, після того, як ЄСПЛ встановив порушення Конвенції Україною, зазначила, що орган Національної поліції на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення й так фактично виконує функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним письмові докази.

У даному ж випадку, старший лейтенант поліції ОСОБА_6 та старший лейтенант поліції ОСОБА_7., про виклик яких для допиту в якості свідків також просив представник позивача, як представники органу поліції на стадії оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконували функцію обвинувачення, що безумовно виключає можливість їх допиту в якості свідків у адміністративній справі.

Таким чином клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та заява про виклик свідків задоовленню не підлягають.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п.1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 8 КУпАП визначає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п. 1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 (далі - Інструкція), розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2, 4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» правила дорожнього руху встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В силу ст.ст. 245, 280 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2972625 від 03 вересня 2024 року, винесеної інспектором УПП рота УПП батальйон Патрульної поліції в місті Бориспіль УПП у Київській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, встановлено, що 16 серпня 2024 року, о 16:47:20 годині ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TESLA МОDEL 3, номерний знак НОМЕР_1 , на 67 км автодороги Київ-Харків, рухався зі швидкістю 139 км/год на автодорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою при дозволеній швидкості руху 110 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 29 км/год., чим останній порушив п.12.6.г ПДР. Швидкість вимірювалась приладом TruCam TC008458.

Наслідком вчинення вказаного правопорушення стало притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Дослідивши складену постанову серії ЕНА № 2972625 від 03 вересня 2024 та додані матеріали справи, суд убачає наступне.

Положеннями ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 12.6г ПДР України встановлено, що поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51 дозволяється рух зі швидкістю: іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Згідно із ч.1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

З матеріалів справи вбачається, що швидкість руху транспортного засобу TESLA МОDEL 3, номерний знак НОМЕР_1 , зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCAM II № ТС008458.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості.

Відповідно до Інструкції виробника LaserTechnologeInc, США, використання лазерного вимірювача швидкості TruCam LТІ 20/20 передбачає можливість використання даного приладу як в мобільному (з рук) так і в статичному (з триноги) положенні. Тобто в першому випадку поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу, після чого прилад автоматично виконує обробку даних щодо фіксації швидкості руху. Такий спосіб використання дає можливість виявити правопорушення не в автоматичному режимі.

Крім основного ручного режиму роботи, вимірювач TruCam може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі, без участі оператора. Але вказаний спосіб використання цього приладу не використовується на території України поліцейськими. Для відповідного способу використовуються інші технічні прилади - камери автоматичної фіксації ПДР.

Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15,5 м до 1200 м.

Під час фіксації в мобільному режимі, після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі (відео з приладу ТС008458 - _А4200_0816_ 164748.jmx), прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника з встановленої оператором дистанції (фото з приладу ТС008458 - _А4200_0816_ 164748.jmx), про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Щодо захисту інформації. Виробник приладу TruCam (LТІ, США) застосував алгоритм шифрування АЕ8 з метою посилення достовірності доказової бази поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування АЕ8 забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але й в зашифрованих файлах, що перенесених на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому, достовірність інформації про порушення Правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Прилад TruCam володіє функцією фото-, відео зйомки заміру, та використовується у не автоматичному (ручному) режимі.

Можливість використання приладу TruCam у ручному режимі прямо передбачена інструкцією з експлуатації виробу, свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, а також самою конструкцією приладу (наявність рукоятки для тримання та плечового упору-прикладу).

Разом з цим, Мінекономрозвитком ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», було зазначено, що «лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного ручного режиму роботи, вимірювач TruCam може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі».

Отже, використання ручного лазерного вимірювача швидкості приладу TruCam в мобільному режимі (в ручному), що прямо передбачено його конструкцією та підтверджується інструкцією з використання, сертифікатом відповідності та роз`ясненням ДП «Укрметртестстандарт», беззаперечно являється обґрунтованим та законним.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», передбачено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції Закону № 3232-ІХ від 13.07.2023 року), поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Аналізуючи вказану норму закону, з її змісту випливає, що норма не містить обов`язкової вимоги щодо роботи технічних приладів лише в автоматичному режимі. Крім цього, в ній прямо зазначено, зокрема - поліція може розмішувати технічні прилади по зовнішньому периметру доріг. Саме таким чином в даному випадку поліцейський, оператор з приладом TruCam, розміщувався по зовнішньому периметру дороги, тобто прилад розташовувався на узбіччі, поряд з проїжджою частиною.

Разом з цим, ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» Міністерства економічного розвитку та торгівлі (ДП «Укрметртестстандарт»), яке проводить повірку приладів TruCam, зроблено роз`яснення від 01.10.2019 року № 22-38/49, щодо способу використання приладу - лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (ТЗ), тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі, крім цього роз`яснено, що алгоритм обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювань швидкості ТЗ в межах максимально допустимої похибки, як в ручному так і в автоматичному режимах (± 2 км/год в діапазоні від 2 до 200 км/год.).

Отже, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху, працівником поліції здійснено контроль швидкості ТЗ, яким керував позивач, технічним приладом - лазерним ручним вимірювачем швидкості, приладом TruCam, при цьому прилад розміщувався по зовнішньому периметру дороги, на узбіччі, а відтак порушення вимог ст. 40 Закону «Про Національну поліцію» не було.

Прилад TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008458) у відповідності до ст. 283 КУпАП зазначено в фабулі оскаржуваної постанови.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», до сфери законодавчо регульованої метрології належать такі види діяльності: контроль безпеки дорожнього руху та технічного стану транспортних засобів.

Лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam II отримав сертифікат перевірки типу від 26 грудня 2018 року № UA/TR/001 241-18 який дійсний до 26.12.2028 року.

Також, можливість використання виробу «TruCam LTI 20/20» виробництва LaserTechnologyInc, США підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 24.12.2020 року № 04/05/02-3561 та експертного висновку від 24.12.2020 року № 04/05/02-3562. Термін дії експертного висновку - до 24.12.2025.

Крім того, на відеозаписі приладу TruCam LTI 20/20 під час фіксування швидкості автомобіля позивача видно, що зображення чітке, позначка оптичного прицілу спрямована саме на транспортний засіб Tesla Model 3 номерний знак НОМЕР_2 .

Надані відповідачем відеозапис та знімок екрана, зроблені з приладу ТruCam містить інформацію про обставини події, підтверджує скоєння позивачем адміністративного правопорушення, тому має розглядатись судом як доказ і оцінюватись у визначений процесуальним законом спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Суд зазначає, що електронний документ - відеозапис з приладу ТruCam LTI, є документом, який відповідно до ст. 251 КУпАП може містити фактичні дані, встановлені таким документом, а тому є належним доказом у справі.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху інспектором патрульної поліції не складається, саме інспектор (працівник органу і підрозділу Національної поліції, який має спеціальне звання), а не Управління патрульної поліції, уповноважений розглядати адміністративну справу та за результатами її розгляду виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, має право здійснювати розгляд адміністративної справирозглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.1 розділу ІІІ Інструкції).

В матеріалах справи наявний рапорт інспектора поліції, за змістом якого, на автодорозі Київ-Харків, 67 км, о 16:47 було зафіксовано перевищення швидкості автомобілем TESLA, номерний знак НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 139 км/год під керуванням особи чоловічої статі, водієві було подано сигнал про зупинку, на що останній не відреагував, пришвидчився та поїхав у напрямку м. Харкова, в ході переслідування вищевказаний ТЗ зник з поля зору. (а.с.82)

На підставі зазначеного вище, суд доходить до висновку, що підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до статті 276 КУпАП здійснена інспектором поліції ОСОБА_6 за місцем його перебування та виконанням ним посадових обов`язків, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу як на місці здійснення адміністративного правопорушення так і за місцем його вчинення.

Згідно статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Положеннями статті 285 КУпАП передбачено, зокрема, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку.

У відповідності до ч. 4 Р. І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 р. № 1395 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

У відповідності до ч. І Р. ХІІ Інструкції тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 КУпАП, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху.

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі №676/752/17, від 21.03.2019 у справі №489/1004/17, від 30.01.2020 у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17, від 06.02.2020 у справі №205/7145/16-а зробив наступні висновки: «закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення».

Як установлено судом з наявих матеріалах справи, ОСОБА_1 направлялось повідомлення про запрошення від 23.08.2024 в якому була зазначена інформація, про те що проводиться перевірка по факту порушень правил дорожнього руху та запрошено позивача зявитись 26.08.2024 до ПП (а.с.83). Через неявку позивача, 26.08.2024 було надіслано повторне запрошення №8826 від 26.08.2024 року(а.с. 84), проте позивач до ПП не з`явився.

Також, в матеріалах справи наявний рапорт інспектора поліції, у якому зазначено, що під час спілкування з позивачем в телефонному режимі було повідомено про розгляд справи, на що останній зазначив, що не має часу та бажання спілкуватися з працівниками поліції (а.с.85)

Рапорт є письмовим поясненням посадової особи (інспектора) безпосередньо керівництву стосовно обставин справи та несе в собі офіційний, доповідний характер. Аналізуючи рапорт інспектора, останній вказав прізвище ініціали правопорушника, дату вчинення правопорушення, та інші дані, які збігаються з тим, що зазначено в постанові інспектора. Оскільки пояснення викладені в рапорті є стабільними та об`єктивними, то рапорт необхідно вважати видом письмового доказу. Така позиція зазначена в постановах Верховного суду України в адміністративних справах № 462/651/17, 310/4817/17, 404/3238/16-а.

Отже, розглядаючи дану адміністративну справу, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог частини 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, доводи позивача щодо неправомірності оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 122, 222, 251, 258, 276, 283, 284 КУпАП, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, статтями 5, 19, 20, 72, 77, 90, 241-246, 286 КАС України, -

у х в а л и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції у Київській області (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Мрії, буд. 19) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано у десятиденний строк з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя :