Справа № 759/19293/24
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № 1231 за справою про адміністративне правопорушення від 13.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 грн, а провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 16.04.2025 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Позивач зазначає, що не прибув за викликом повістки з поважної причини - перебував на лікарняному.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, повісткою (без номера та дати) позивача викликано до відповідача для уточнення військово-облікових даних. Дата виклику містить декілька виправлень: на 19.06.2024, на 26.06.2024 та на 10.07.2024.

Згідно роздруківки Резерв+, позивач 11.06.2024 уточнив дані (вчасно) та з 11.09.2024 мав бронювання до 18.07.2025.

Як вбачається із листа від 30.05.2024 ТОВ «Інтеркабель Київ» та листка непрацездатності № 23309874-1, ОСОБА_1 , 1978 року народження, не може прибути за викликом 30.05.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно повістки №205, так як знаходиться на лікарняному з 28.05.2024 по 03.06.2024 включно. Штемпелем підтверджено отримання відповідачем 30.05.2024 вказаних документів.

05.06.2024 молодшим офіцером адміністративного відділення ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно позивача, який находиться у розшуку за те, що не з`явився у зазначений термін по повістці на 30.05.2024. Військовозобов`язаний оповіщений 23.05.2024 належним чином під його особистий підпис. Про причини своєї неявки не повідомив. Своїми діями порушив обов`язок громадян - з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлений ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив законодавство про мобілізацію під час дії правового режиму особливого періоду.

Постановою № 1231 за справою про адміністративне правопорушення від 13.06.2024 тимчасово виконуючого обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 розглянуто матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 , не з`явився у зазначений термін по повістці на 30.05.2024. Військовозобов`язаний оповіщений 23.05.2024 належним чином під його особистий підпис. Про причини своєї неявки не повідомив, чим порушив обов`язок громадян встановлений ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - з`являтись до військових частин або на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях, на підставі чого його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 25 500 грн.

Святошинським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 від 10.09.2024 з примусового виконання постанови № 1231 від 13.06.2024 виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення штрафу у розмірі 51 000 грн.

Вважаючи протиправним постанову № 1231 за справою про адміністративне правопорушення від 13.06.2024, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач діяв правомірно, врахувавши всі обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач безпідставно не з`явився у зазначений термін по повістці на 30.05.2024, чим порушив обов`язок громадян встановлений ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що свідчить про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за наслідками чого виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За визначенням, що міститься у ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КпАП України встановлює, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КпАП України встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За приписами ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частина 3 ст. 210-1 КпАП України встановлює, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначенням, що міститься у ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 на виконання Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.

Керуючись ст. 235 КпАП України територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок № 1487) районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Підпунктом 2 пункту 1 Додатку 2 Порядку №1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

На виконання частин 1 та 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Під час мобілізації у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону № 3543-XII поважними причинами неприбуття громадянина в строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території т їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка). У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Відповідно до Переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 673 (далі - Перелік № 637) поважною причиною неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки), які підтверджені відповідними документами (довідками), визнається, зокрема, хвороба.

Як встановлено вище, Постановою № 1231 за справою про адміністративне правопорушення від 13.06.2024 тимчасово виконуючого обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 розглянуто матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно гр. ОСОБА_1 , не з`явився у зазначений термін по повістці на 30.05.2024. Військовозобов`язаний оповіщений 23.05.2024 належним чином під його особистий підпис. Про причини своєї неявки не повідомив, чим порушив обов`язок громадян встановлений ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - з`являтись до військових частин або на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях, на підставі чого його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 25 500 грн.

Як вбачається із листа від 30.05.2024 ТОВ «Інтеркабель Київ» та листка непрацездатності № 23309874-1, ОСОБА_1 , 1978 року народження, не може прибути за викликом 30.05.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно повістки №205, так як знаходиться на лікарняному з 28.05.2024 по 03.06.2024 включно. Штемпелем підтверджено отримання відповідачем 30.05.2024 вказаних документів.

Із пояснень наданих позивачем під час складання протоколу про адміністративне правопорушення від 05.06.2024, на підставі якого 13.06.2024 було винесено постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, вбачається, що позивач зазначив про незгоду з правопорушенням, так як перебував на лікарняному, про що роботодавцем позивача було повідомлено відповідача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що хвороба ОСОБА_1 та перебування його на лікарняному у період з 28.05.2024 по 03.06.2024 є поважною причиною неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк, визначений у повістці, оскільки листок непрацездатності формується в Електронному реєстрі листків непрацездатності Пенсійного фонду України на підставі інформації медичного висновку (медичних висновків) у разі ідентифікації пацієнта як застрахованої особи в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а тому є належним доказом неможливості прибуття позивача 30.05.2024 до відповідача по повістці для уточнення даних.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статей 75 та 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено «поза розумним сумнівом», на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина позивача, яка полягала в недотриманні вимог ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-XII не доведена належними та достатніми доказами, а відтак, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КпАП України.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, зважаючи на викладене вище колегія суддів вбачає підстави для задоволення вимог позивача, а саме скасування постанови № 1231 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КпАП України від 13.06.2024, закриття провадження у справі.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню із прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 квітня 2025 року - скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Скасувати Постанову № 1231 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 грн, винесену тимчасово виконуючим обов`язком начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_3 .

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,40 грн (дев`ятсот вісім гривень сорок копійок) та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень вісімдесят копійок)за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко