Справа № 640/15476/19
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. ПолтаваСправа № 640/15476/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНХРОН" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СИНХРОН" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № 0102 від 26 квітня 2019 року та № 0102 від 26 квітня 2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

На виконання приписів Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" від 16 липня 2024 року № 3863-IX та наказу Державної судової адміністрації України "Про затвердження Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва" від 16 вересня 2024 року № 399, а також згідно розміщеного на офіційному веб-порталі судової влади України Переліку справ Окружного адміністративного суду міста Києва, що підлягають передачі Полтавському окружному адміністративному суду (додаток 3 до пункту 19 Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом м. Києва) дану адміністративну справу передано на розгляд та вирішення Полтавському окружному адміністративному суду.

Справа надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду 21 лютого 2025 року, що підтверджується даними на штампі реєстрації вхідної кореспонденції.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 лютого 2025 року справу передано для розгляду судді Слободянюк Н.І.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до провадження та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року здійснено заміну відповідача - Головного управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код юридичної особи 39439980) на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19).

Згідно із розпорядженням керівника апарату Полтавського окружного адміністративного суду від 29.10.2025 року № 417 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 на підставі рішення Вищої ради правосуддя №21420/15-25 від 16.10.2025, призначено повторний автоматичний розподіл справи №640/15476/19.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2025 року справу передано для розгляду судді Костенко Г.В.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до провадження та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення необґрунтованими, незаконними та такими, що порушує права і законні інтереси позивача. Зокрема, позивач вказує, що приймаючи оскаржувані рішення, відповідач самостійно, в позасудовому порядку, без належних для того підстав, фактично визнав нікчемними правочини і дані, наведені у первинній документації, а також вказані позивачем в податкових деклараціях, що призвело в подальшому до неправомірного нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток та податку на додану вартість.

19 листопада 2025 року через "Електронний суд" відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позову, зазначаючи, що в ході проведення податкової перевірки позивача було виявлено низку порушень податкового законодавства, неналежне складання первинних документів обліку за угодами, які були укладені позивачем з його контрагентами, відсутність доказів фактичного перевезення товару, а з матеріалів досудових розслідувань за низкою кримінальних проваджень виявлено непричетність посадових осіб керівників деяких контрагентів позивача до здійснення їх господарської діяльності.

В сукупності з дослідженими документами, наданими позивачем до податкової перевірки, зазначені обставини, на думку відповідача, свідчать про відсутність фактичних господарських взаємовідносин за укладеними позивачем угодами, що, в свою чергу, призвело до неправомірного формування сум податку на прибуток та податку на додану вартість.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

На підставі направлень, виданих ГУ ДФС у м. Києві відповідно до пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ зі змінами та доповненнями, наказу ГУ ДФС у м. Києві від 20.02.2019 № 2248, у зв`язку із ненаданням ТОВ "СИНХРОН" (код 36424746) пояснень та їх документального підтвердження на письмовий запит Головного управління ДФС у м. Києві від 26.04.2018 № 18306/10/26-15-14-01-02, проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНХРОН" (код 36424746) з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "КІМЕТ ГРУП" (код 41047134) за травень 2017 року, з ТОВ "КЕРІЛЕНД ЛТД" (код 41267311) за липень 2017 року, з ТОВ "ІНТЕНДА ГРУП" (код 41267348) за липень 2017 року, що містяться у податкових деклараціях з податку на додану вартість та за 2017 рік показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств. На підставі висновків перевірки винесено акт від 13.03.2019 № 149/26-15-14-01- 02/36424746, в якому встановлено порушення:

п.44.1. ст. 44, п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), п.1, п.2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" (із змінами і доповненнями), п.5, п.6, п.7, п.11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 № 318 (зі змінами та доповненнями), що призвело до заниження податку на прибуток на загальну 46 379 грн., в тому числі за 2017 рік на 46 379 гривень

п.44.1 ст.44, п. 198.1, п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами і доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість всього на загальну суму 51 532 грн., у т.ч. по періодам: травень 2017 року -27 969 грн.; липень 2017 року - 23 563 гривень.

На підставі розгляду вказаного акту перевірки контролюючим органом прийняті оскаржувані в даній справі податкові повідомлення рішення № 0102 від 26 квітня 2019 року та № 0102 від 26 квітня 2019 року.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

Рішенням ДФС України №29665/6/99-99-11-04-01-25 від 01.07.2019 року, за результатами розгляду скарги позивача, податкові повідомлення-рішення № 0102 від 26 квітня 2019 року та № 0102 від 26 квітня 2019 року залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

В зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду.

Судом встановлено, що доходячи висновку про наявність виявлених перевіркою порушень та необхідність прийняття оскаржуваних в даній справі податкових повідомлень-рішень, контролюючий орган виходив з того, що згідно наведеного вище акту податкової перевірки було фактично досліджено господарські правовідносини позивача з його контрагентами, по яких проводилася перевірка у перевіреному періоді, з якими позивачем укладалася низка господарських договорів.

Перевіряючи вказані господарські взаємовідносини, контролюючий орган дійшов висновку, що по взаємовідносинам з контрагентами з ТОВ "КІМЕТ ГРУП" (код 41047134), з ТОВ "КЕРІЛЕНД ЛТД" (код 41267311), з ТОВ "ІНТЕНДА ГРУП" (код 41267348) необхідні документи первинного обліку або відсутні або мають дефекти, які, на його думку, свідчать про суто формальне укладення договорів без мети створення реальних прав та обов`язків для сторін та, відповідно, відсутність реальних господарських відносин між сторонами, що не надає право позивачу на включення даних за цими відносинами до відповідної податкової звітності.

Так, щодо господарських відносин позивача з ТОВ "КІМЕТ ГРУП" контролюючий орган вказав, що Співробітниками ОУ ДПI в Шевченківському районi ГУ ДФС у м. Києвi опитано керівника ТОВ "КІМЕТ ГРУП" (код 41047134) гр. ОСОБА_2 стосовно непричетності до реєстрації та фінансово-господарської діяльності підприємства. Дані відомості внесено до бази даних АІС "СФП" супровідним листом № 6455/8/26-59-21-05 від 25.10.2017.

В інформації щодо відпрацювання СФП зазначено, що в ході виконання доручень слідчого опитано директора та засновника ТОВ "КІМЕТ ГРУП" (код 41047134) гр. ОСОБА_2 , який повідомив, що зареєстрував вищевказане підприємство за грошову винагороду та до ведення фінансово-господарської діяльності підприємства непричетний.

Крім того, в Єдиному державному реєстрі судових рішень зареєстровано:

Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року по справі № 761/42090/17, згідно якої (зазначається витягами):

Cлідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва, за участю слідчого другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 від 09.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України, встановив:

У слідчому управлінні ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені 09.10.17 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 за фактом повторного створення суб`єктів підприємницької діяльності, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи у період 2017р. повторно створили (придбали) ряд суб`єктів підприємницької діяльності, у тому числі ТОВ "КІМЕТ ГРУП" (код 41047134), з метою прикриття незаконної діяльності та в подальшому використовуючи реквізити вказаних суб`єктів підприємницької діяльності з ознаками «фіктивності» через підприємства з ознаками «транзитності», надавали підприємствам реального сектору економіки послуги з мінімізації податкових зобов`язань з метою ухилення від сплати податків.

Всі первинні документи від імені ТОВ "КІМЕТ ГРУП" (код 41047134) підписано громадянином ОСОБА_2 , що значиться керівником вказаного товариства. Разом з тим, зі змісту пояснень, наданих вказаною особою, вбачається, що така не мала жодного відношення до створення та діяльності ТОВ "КІМЕТ ГРУП" (код 41047134), та розповів, що документацію від імені вказаного товариства підписував не читаючи.

Під час проведеного аналізу можливості виконання ТОВ "КІМЕТ ГРУП" оформлених господарських операцій, враховуючи їх зміст та технологічну специфіку операції з придбання товарів, а саме враховуючи відсутність на підприємстві власних основних засобів: складських приміщень, транспортних засобів, тощо, а також відсутність їх залучення у третіх осіб встановлено неможливість виконання документально оформлених господарських операцій ТОВ "КІМЕТ ГРУП" (код 41047134).

Таким чином, за сукупністю вищевикладених фактів, перевіркою не підтверджується факт проведення господарських операцій ТОВ «СИНХРОН» та ТОВ «КІМЕТ ГРУП» (код 41047134), перевіркою встановлено документування зазначених операцій та відображення в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності.

Аналізуючи вказані доводи та перевіряючи їх з урахуванням зібраних судовим розглядом доказів, суд зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи 17.04.2017р. між позивачем (постачальник) та ТОВ "Кімет груп" (покупець) було укладено договір надання послуг № 62.0/17, предметом якого було надання послуг з керування комп`ютерним устаткуванням Замовника згідно переліку та послуг відділеного контролю за мережевим обладнанням здійснюється вибірково.

Договір та Додаток № 1 до нього підписані від Виконавця - директором ТОВ "КІМЕТ ГРУП" Марченко Д.А. та від Замовника директором ТОВ "СИНХРОН" Кантоглу Сафдер Сайгун. Розрахунки між ТОВ "КІМЕТ ГРУП" та ТОВ "СИНХРОН" не проводились в зв`язку з наступним:

Між ТОВ "АТЛАНТ-ОІЛ ЛТД" (код 41029644, Новий Кредитор), ТОВ "КІМЕТ ГРУП" (Кредитор) та ТОВ "СИНХРОН" (Боржник) укладений Договір №8/2017 переуступки права вимоги від 06.06.2017 р., згідно якого Кредитор передає, а Новий Кредитор приймає на себе право вимоги першого з ТОВ "СИНХРОН" погашення боргу в сумі 167 812,00 грн., який виник на підставі Договору про надання послуг № 62.0/17 від 17.04.2017 року. Згідно картки рахунку 6852 по контрагенту ТОВ "КІМЕТ ГРУП", дебіторська або кредиторська заборгованість ТОВ "СИНХРОН" перед ТОВ "КІМЕТ ГРУП" станом на 01.05.2017 року та на 31.12.2017 року відсутня.

Що стосується господарських правовідносин позивача з ТОВ "ІНТЕНДА ГРУП", судом встановлено, що між вказаними особами було укладено договір надання послуг № 03/17 від 01.07.2017 року, предметом якого було надання послуг з модернізації комп`ютерного програмування.

Розрахунки із ТОВ "ІНТЕНДА ГРУП" проведено у безготівковій формі.

Згідно картки рахунку 6852 по контрагенту ТОВ "ІНТЕНДА ГРУП", дебіторська або кредиторська заборгованість ТОВ "СИНХРОН" перед ТОВ "ІНТЕНДА ГРУП" станом на 01.07.2017 року та на 31.12.2017 року відсутня

Співробітниками ОУ ДПI в Шевченківському районi ГУ ДФС у м. Києвi опитано керівника ТОВ "ІНТЕНДА ГРУП" (код 41267348) гр. ОСОБА_3 стосовно непричетності до реєстрації та фінансово-господарської діяльності підприємства. Дані відомості внесено до бази даних АІС "СФП" супровідним листом № 6408/8/26-59-21-05 від 24.10.2017.

В інформації щодо відпрацювання СФП зазначено, що в ході виконання доручень слідчого опитано директора та засновника ТОВ "ІНТЕНДА ГРУП" (код 41267348) гр. ОСОБА_3 , який повідомив, що до ведення фінансово-господарської діяльності підприємства непричетна.

Крім того, в Єдиному державному реєстрі судових рішень зареєстровано: Ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 року по справі 761/1360/18, згідно якої (зазначається витягами):

Cлідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва, за участю слідчого другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, по кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090 від 09.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України, встановив:

У слідчому управлінні ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені 09.10.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000090 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 205, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 205 КК України

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи повторно створили (придбали) ряд суб`єктів підприємницької діяльності, у тому числі ТОВ «ІНТЕНДА ГРУП» (код 41267348), з метою прикриття незаконної діяльності та в подальшому

використовуючи реквізити вказаних суб`єктів підприємницької діяльності з ознаками «фіктивності» через підприємства з ознаками «транзитності», надавали підприємствам реального сектору економіки послуги з мінімізації податкових зобов`язань з метою ухилення від сплати податків.

Всі первинні документи від імені ТОВ "ІНТЕНДА ГРУП" (код 41267348) підписано громадянкою ОСОБА_3 , що значиться керівником вказаного товариства. Разом з тим, зі змісту пояснень, наданих вказаною особою, вбачається, що така не мала жодного відношення до створення та діяльності ТОВ "ІНТЕНДА ГРУП" (код 41267348), та розповіла, що жодної документації від імені вказаного товариства не підписувала.

Під час проведеного аналізу можливості виконання ТОВ "ІНТЕНДА ГРУП" (код 41267348) оформлених господарських операцій, враховуючи їх зміст та технологічну специфіку операції з придбання товарів, а саме враховуючи відсутність на підприємстві власних основних засобів: складських приміщень, транспортних засобів, тощо, а також відсутність їх залучення у третіх осіб встановлено неможливість виконання документально оформлених господарських операцій ТОВ "ІНТЕНДА ГРУП" (код 41267348).

Таким чином, за сукупністю вищевикладених фактів, перевіркою не підтверджується факт проведення господарських операцій ТОВ "СИНХРОН" та ТОВ "ІНТЕНДА ГРУП" (код 41267348), перевіркою встановлено документування зазначених операцій та відображення в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності.

Стосовно господарських відносин позивача з контрагентом ТОВ "КЕРІЛЕНД ЛТД" судом встановлено, що між ними сторонами було укладено договір Договору про надання послуг № 62.01-02/1 від 01.07.2017, предметом якого є надано наступні послуги: послуга нейтралізації DDOS-атак вартість послуги 32 014,00 грн., у т.ч. ПДВ 5 335,67 грн.; послуга оновлення програмного забезпечення. Вартість послуги без виїзду фахівців погодинно 200,00 грн. з ПДВ, з виїздом фахівця погодинно 340,00 грн. з ПДВ.

Розрахунки із ТОВ "КЕРІЛЕНД ЛТД" проведено у безготівковій формі.

Згідно картки рахунку 6852 по контрагенту ТОВ "КЕРІЛЕНД ЛТД", дебіторська або кредиторська заборгованість ТОВ "СИНХРОН" перед ТОВ "КЕРІЛЕНД ЛТД" станом на 01.07.2017 та на 31.12.2017 року відсутня.

Співробітниками ОУ ДПI в Шевченківському районi ГУ ДФС у м. Києвi опитано керівника ТОВ "КЕРІЛЕНД ЛТД2 (код 41267311) гр. ОСОБА_4 стосовно непричетності до реєстрації та фінансово-господарської діяльності підприємства.

В інформації щодо відпрацювання СФП зазначено, що в ході виконання доручень слідчого опитано директора та засновника ТОВ "КЕРІЛЕНД ЛТД" (код 41267311) гр. ОСОБА_4 , який повідомив, що до ведення фінансово-господарської діяльності підприємства непричетний.

Всі первинні документи від імені ТОВ "КЕРІЛЕНД ЛТД" (код 41267311) підписано громадянином ОСОБА_4 , що значиться керівником та засновником вказаного товариства. Разом з тим, зі змісту пояснень, наданих вказаною особою, вбачається, що така не мала жодного відношення до створення та діяльності ТОВ "КЕРІЛЕНД ЛТД" (код 41267311), та розповів, що жодної документації від імені вказаного товариства не підписувала.

Під час проведеного аналізу можливості виконання ТОВ «КЕРІЛЕНД ЛТД» оформлених господарських операцій, враховуючи їх зміст та технологічну специфіку операції з придбання товарів, а саме враховуючи відсутність на підприємстві власних основних засобів: складських приміщень, транспортних засобів, тощо, а також відсутність їх залучення у третіх осіб встановлено неможливість виконання документально оформлених господарських операцій ТОВ «КЕРІЛЕНД ЛТД» (код 41267311).

Таким чином, за сукупністю вищевикладених фактів, перевіркою не підтверджується факт проведення господарських операцій ТОВ "СИНХРОН" та ТОВ "КЕРІЛЕНД ЛТД" (код 41267311), перевіркою встановлено документування зазначених операцій та відображення в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності.

При перенесенні ТОВ "СИНХРОН" з неправомірно складеного первинного документа до облікових регістрів (віднесення до складу "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" рядок 2050 Звіту про фінансові результати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування по взаємовідносинах з ТОВ "КІМЕТ ГРУП" (код 41047134), з ТОВ 2КЕРІЛЕНД ЛТД" (код 41267311), з ТОВ «ІНТЕНДА ГРУП» (код 41267348) порушено норми частини п`ятої ст. 9 Закону України № 996-ХІV, п. 1.2 Положення № 88, абзацу другого розділу І Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.99 № 291, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 21.12.99 за № 893/4186.

Суд зазначає, що доводи контролюючого органу про відсутність реального характеру вказаної вище угоди з посиланням на наявність кримінального провадження не заслуговують на увагу, оскільки чинне податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від іншої особи, а відтак, вказані обставини не є підставою для висновків про порушення платника податку щодо якого було проведено податкову перевірку, вимог податкового законодавства у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження здійснених господарських операцій та їх належного податкового обліку.

Так само будь-які сумніви щодо реальності господарської діяльності контрагента сумлінного платника податків не можуть впливати на права останнього за умови доведення ним реальності вчинених угод з таким контрагентом.

Таким чином наведені доводи прямо не вказують на відсутність реального характеру спірних господарських правовідносин.

В зв`язку з наведеним суд зауважує, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначенні суми його податкового обов`язку.

Суд вказує, що доводи, зроблені відповідачем з посиланням на наявність кримінальних проваджень ним належним чином не підтверджено та, зокрема, не надано відповідних судових рішень, якими встановлено винних осіб, які скоїли кримінальне правопорушення.

По суті позовних вимог суд зазначає, що відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст. 90 КАС України, суд відмічає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми), дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, первинні документи виписані реально існуючими суб`єктами права.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оглянуті документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704; далі за текстом - Положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

Щодо посилань податкового органу в акті перевірки на наявність інформації про кримінальні провадження по деяким з контрагентів позивача, то суд зауважує, що згідно п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Суд вважає за необхідне вказати, що належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, ст.72-76 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальному провадженню, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачами не подано до суду жодних доказів відкриття кримінальних проваджень відносно посадових (службових) осіб платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Сам факт порушення кримінальних справ не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для Позивача, оскільки як вже зазначалося вище, податкове законодавство не ставить у залежність право Позивача на формування податкового кредиту, бюджетного відшкодування та витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту, бюджетного відшкодування та витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Також суд зазначає, що протокол допиту, отриманий на стадії досудового слідства, може бути визначений як доказ лише в разі його відображення під час розгляду кримінальної справи в суді. Факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є безперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом.

Водночас, суд зазначає, що наявність протоколу допиту та сам факт заперечення такої участі у господарській діяльності не може бути безперечним свідченням безтоварності спірної операції.

Таким чином, до винесення вироку суду в рамках кримінального провадження, протокол допиту свідка, не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.11.2018 по справі №822/551/18, від 08.08.2018 по справі №820/4428/17 від 26.06.2018 по справі №808/2360/17.

Щодо правового регулювання спірних відносин, суд зауважує, що їх здійснено нормами Податкового кодексу України.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, складання первинних документів здійснюється з врахуванням сутності господарської операції (відносин); відповідності змісту операції, що зафіксовані в документах, реальним обставинам; прийняття до обліку та виконання лише документів на операції, що не суперечать нормативно-правовим актам, не завдають шкоди державі; ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності з обов`язковим врахуванням вимог, встановлених відповідними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Таким чином, відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише був відображений в первинних документах. Тому, така господарська операція спрямована лише на формування платником витрат та податкового кредиту у зв`язку із відображенням її змісту у первинних документах.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України нНа дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до статті 3 Господарського Кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Порядок нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. №2755-VI із змінами і доповненнями (далі Податковий кодекс України).

Згідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) - об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України...

Згідно п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно п.198.1 ст.198 Податкового Кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п.198.2 ст.198 Податкового Кодексу України Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду в зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Тобто, згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, для включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, треба здійснити операції з придбання товарів та мати належним чином оформлені податкові накладні, видані платником податку на додану вартість.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню у бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Так, зокрема, щодо формування витрат нормами п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток з джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013р. № 73 витрати зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Основним документом, який регулює формування витрат у бухгалтерському обліку є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ 16), затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. № 318.

Пунктом 6 П(С)БУ 16 встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно з п. 7 П(С)БУ 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Отже, право платника податку на витрати виникає в періоді отримання доходу від реалізації таких товарів, робіт, послуг за наявності підтвердження понесених витрат первинними документами, що складаються відповідно до вимог ведення бухгалтерського обліку та внаслідок зменшення власного капіталу, тобто зменшення активів або збільшенням зобов`язань. А витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Верховним Судом у постанові від 05.04.2023 у справі № 640/16998/19 зроблено висновок, що сам факт наявності кримінального провадження не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, здійснених між платником та його контрагентом. Більш того, за відсутності доказів щодо непричетності засновників до здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства та дослідження їх судом, не є достатнім лише посилання відповідача на наявність розслідування та/або відкритого кримінального провадження, оскільки вказане не містить встановлених обставин, які б доводили невиконання контрагентом своїх договірних зобов`язань саме за господарськими відносинами з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Також, у постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19 Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.

Суд зазначає, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду та з огляду на положення статті 90 КАС України обставини підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, причому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.

Суд зазначає, що створення підприємства для надання незаконних послуг та переваг іншим підприємствам не свідчить про нереальність всіх господарських операцій, вчинених від імені такого підприємства. В ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження повинно бути достовірно встановлено перелік підприємств, яким надавались послуги всупереч вимог чинного законодавства.

Тобто, Верховним Судом зроблено висновок, що навіть вирок суду або ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача.

В той же час, в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутній вирок по кримінальному провадженню №0000090 від 09.10.2017, на матеріали якого посилається Відповідач. Крім того, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 16.10.2019 кримінальне провадження №0000090 закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України

(https://reyestr.court.gov.ua/Review/85141428#).

При цьому, зі змісту даної ухвали вбачається наступне: "Також згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9, кожному окремо, інкриміновано діяння у виді пособництва в умисному ухиленні від сплати податків, у складі організованої групи, за період лютого-червня 2018 року на загальну суму 1 079 350 грн."

Отже, в процесі проведення досудового слідства у даній кримінальній справі правоохоронний орган вважав доведеним лише ухилення від сплати податків, які мали місце у період лютого-червня 2018 року, в той час, як господарські відносини між Позивачем та ТОВ "КІМЕТ ГРУП" відбувалися в травні 2017 року, з ТОВ "ІНТЕНДА ГРУП" у липні 2017 року. Тобто припущення правоохоронних органів щодо порушення законодавства зазначеними в ухвали від Шевченківського районного суду м. Києва від 24.04.2018р. по справі №761/42090/17 підприємствами у 2017 році не знайшли свого документального підтвердження та не були покладені в основу обвинувального акту.

Все це у сукупності свідчить про необґрунтованість висновків Відповідача, викладених в Акті перевірки, та не можливість врахування їх як підстави визнання нереальними здійснені Позивачем з вказаними суб`єктами господарювання господарські операції.

Верховний Суд у постанові від 12.10.2022 у справі № 520/2388/2020 зробив висновок, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування витрат чи податкового кредиту, а тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.02.2023 у справі №300/1753/21, правовідносини контрагента з третіми особами (у ланцюгах постачання), з якими платник не вступав у господарські відносини, самі по собі не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин платника з його безпосередніми контрагентами в разі відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення платником податкового законодавства.

Невиконання контрагентом свого зобов`язання зі сплати податку до бюджету є підставою для відповідальності та зумовлює негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника права на формування кредиту з податку на додану вартість, якщо платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та виконав усі встановлені законом умови щодо включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених в ціні придбаних товарів / робіт / послуг.

В той же час, припущення податкового органу про нереальність господарських операцій спростовуються наданими під час перевірки та долученими до позовної заяви первинними документами, які були складені за фактом виконання господарських операцій. Позивачем було понесено фактичні витрати, які були необхідні для здійснення його статутної діяльності. Жодних зауважень щодо форми та змісту цих документів податковий орган в Акті перевірки не наводить.

Крім того, податковим органом не здійснювалися передбачені Податковим кодексом України заходи щодо проведення зустрічної звірки з контрагентами, по яким у Відповідача були сумніви, що свідчить про те, що Відповідачем не вживалося жодних передбачених Податковим кодексом заходів з метою перевірки інформації, яка міститься в базах даних податкового органу.

Підсумовуючи наведене суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Також суд враховує, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, в ході судового розгляду відповідачем не доведено правомірності мотивів для винесення спірного податкового повідомлення - рішення, що зумовлює висновок про необґрунтованість визначення платнику податків додаткових податкових зобов`язань і, як наслідок, наявність факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів Приватного підприємства "НП-ТРЕЙДІНГ".

За таких підстав, позов слід задовольнити.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до частини 1 статі 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

До суду надійшло клопотання представника позивача, в якому просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відповідно до частини третьої цієї статті належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами другою - п`ятою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Проаналізувавши наведені процесуальні норми, Верховний Суд в постанові від 02 лютого 2023 року у справі №120/4765/21-а дійшов висновків, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 2 червня 2022 року № 380/3142/20. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката потребують належного документального підтвердження, на чому неодноразово наголошував Верховний Суд у судових рішеннях. Визначений у них орієнтир, яким мають керуватися суди нижчих інстанцій при вирішенні питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу адвоката, головним чином вимагає повного і всебічного дослідження доказів, якими підтверджується надання правничої допомоги, особливо її вартість і оплата. Зважаючи на те, що понесені витрати відшкодовуватиме інша сторона, дослідження цих доказів вимагає ретельного підходу, адже їх стягнення, з одного боку, є компенсацією (певною мірою вимушених) фінансових затрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, але водночас ця компенсація не може бути надмірною. Тож окрім того, що витрати на правничу допомогу мають бути документально доведеними, вони мають відповідати також критерію співмірності у розум

На підтвердження наявності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу до суду надано договір про надання правничої (правової) допомоги № МК-1803/1 від 18.03.2023, додаток № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги № МК-1803/1 від 18.03.2023, рахунок на оплату № 40 від 19.03.2023, платіжна інструкція № 1187 від 24.03.2025, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №АА1557369 від 25.03.2025.

У пункті 269 Рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Тож, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Дослідивши надані позивачем документи в системному зв`язку з кількістю виконаних адвокатом робіт, наданих послуг, підготовлених та поданих суду письмових матеріалів та доказів, суд вважає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із наданими адвокатом послугами та складністю цієї справи (яка не характеризується наявністю виключної правової проблеми та не потребує встановлення значного обсягу фактичних обставин справи та вжиття дій щодо збирання значного обсягу доказів), з питання вирішення подібних спірних правовідносин судами України напрацьовано сталу судову практику, а відтак підлягає зменшенню до 5000,00 грн.

Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із наданими адвокатом послугами та складністю цієї справи, а відтак підлягає зменшенню до 5000,00 грн.

Враховуючи висновок суду про задоволення позову, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 1,2, 6,7,19, 132, 139, 143, 241-245, 252, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНХРОН" (вул. Архітектора Городецького, 11-Б, м. Київ, 01001, ) до Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити.

Визнати протравними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № 0102 від 26 квітня 2019 року та № 0102 від 26 квітня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНХРОН" витрати зі сплати судового збору у розмірі 2205,00 грн. (дві тисячі двісті п`ять гривень) та витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко