Справа № 640/11358/19
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 рокусправа № 640/11358/19
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Понтем.уа" до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу -

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Понтем.уа" (далі позивач, ТОВ "Понтем.уа") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Головного управління Держпраці у Полтавській області (далі відповідач, ГУ Держпраці у Полтавській області) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу № ПЛ3980/161/АВ/П/ТД-ФС від 16.05.2019 на ТОВ"Понтем.уа".

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що відвідування приміщень ТОВ "Понтем.уа" проводилося на підставі пункту 19 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", яка Шостим апеляційним адміністративним судом 14.05.2019 визнана не чинною. Вказує, що на момент винесення постанови про накладення штрафу постанова, на підставі якої проводилося інспекційне відвідування, за результатами якого на позивача накладено штраф, була не чинною.

Крім того вказав, що позивач зареєстрований у м. Києві, а повноваження Головного управління Держпраці у Полтавській області поширюються на Полтавську область, тому відповідач не мав повноважень проводити перевірку позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ТзОВ «Понтем.уа» до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Законом України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ліквідації або припинення роботи адміністративного суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи адміністративного суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом (пункт 3 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX).

Разом з цим, на виконання вимог Закону України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ (далі - Закон) та визначає порядок передачі нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративних судових справ іншим окружним адміністративним судам України наказом ДСА України від 16.09.2024 № 399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі Порядок № 399).

Пунктами 4-7 Порядку № 399 визначено, що на розгляд та вирішення судам підлягають передачі судові справи, які нерозглянуті ОАСК та передані до КОАС, але до набрання чинності Законом, не розподілені між суддями. Матеріали щодо розгляду та вирішення окремих процесуальних питань у межах нерозглянутих судових справ підлягають передачі до судів, визначених у результаті автоматизованого розподілу судових справ між судами, проведеного відповідно до правил, установлених цим Порядком. Судові справи, вказані у переліку, які підлягають передачі судам, мають бути зареєстровані в базі даних. Перелік складається відповідальною особою протягом семи робочих днів після опублікування цього Порядку за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку, та формується в електронній формі із застосуванням КЕП.

Відповідно до п. 19 Порядку № 399 відповідальною особою протягом семи робочих днів після отримання результатів автоматизованого розподілу судових справ на підставі протоколу формується перелік судових справ у електронній формі із застосуванням КЕП за формою, визначеною у додатку 3 до Порядку, про визначені суди із зазначенням єдиних унікальних номерів судових справ.

Згідно з Додатком 3 до пункту 19 Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва" справу № 640/11358/22 визначено розглядати Львівському окружному адміністративному суду.

Матеріали адміністративної справи надійшли до суду 18.02.2025 за вх. № 13455 та за результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано для розгляду судді Львівського окружного адміністративного суду Качур Роксолані Петрівні.

Ухвалою від 19.02.2025 суддя прийняла до провадження справу та ухвалила її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач подав до суду відзив, в якому проти позову заперечив. Вказав, що оскаржена позивачем постанова від 16.05.2019 про накладення штрафу винесена з повним дотриманням вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі Порядок № 509). Зокрема вказав, що при інспекційному відвідуванні у ТОВ "Понтем.уа", яке зареєстроване у м. Київ вул. Євгена Харченка буд. 55, офіс 53, місце здійснення діяльності: 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Генерала Манагарова, буд. 7. Вказав, що підставою для видання наказу і проведення перевірки відповідно до підпункту 4 пункту 5 Порядку № 295 був лист Управління захисту Національної поліції України № 2028/39/115/01-2019 з інформацією стосовно наявності у штаті працівників відповідної кваліфікації.

Звернув увагу, що інспекційне відвідування проводилося відповідно до Порядку № 295, який на момент проведення заходу контролю був чинний.

Також вказав, що акт та припис відіслані позивачу поштою рекомендованим листом з повідомленням, оскільки інспектор не мав змоги вручити такі керівнику ТОВ "Понтем.уа" або його уповноваженій особі, що не суперечить п. 26 Порядку № 295.

Щодо самого порушення вказав, що інспекційним відвідуванням встановлено, 09.04.2019 за місцем здійснення діяльності ТОВ "Понтем.уа" за адресою: м. Кременчук, вул. Генерала Манагарова, буд 7 на території Комунального некомерційного підприємства "Кременчуцька міська лікарня "Правобережна" "Харчоблоку" Антоненко С.С. виконувала роботу "шеф-кухаря" без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення органів ДФС. Позивачем не надано будь-яких документів, що підтверджують трудові відносини ОСОБА_1 з ТОВ "Понтем.уа".

Крім того, вказав, що про розгляд справи про накладення штрафу повідомив позивача письмово.

Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, дослідив матеріали справи, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

Головним управлінням Держпраці у Полтавській області, на підставі наказу від 04.04.2019 № 80П (а.с. 33) та направлення від 05.04.2019 № 711 проведено у період з 09.04.2019 по 22.04.2019 інспекційне відвідування ТОВ "Понтем.уа", яке використовує найману працю.

За результатами інспекційного відвідування складено акт від 22.04.2019 №ПЛ3980/161/АВ (а.с. 36-44), в якому зафіксовано порушення позивачем ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Вказане порушення полягає у тому, що інспекційним відвідуванням встановлено, 09.04.2019 за місцем здійснення діяльності ТОВ "Понтем.уа" за адресою: м. Кременчук, вул. Генерала Манагарова, буд 7 на території Комунального некомерційного підприємства "Кременчуцька міська лікарня "Правобережна" "Харчоблоку" Антоненко С.С. виконувала роботу "шеф-кухаря" без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення органів ДФС. Позивачем не надано будь-яких документів, що підтверджують трудові відносини ОСОБА_1 з ТОВ "Понтем.уа"

ОСОБА_1 надала письмові пояснення (а.с. 49) що вона з 02.01.2019 працює в ТОВ "Понтем.уа" на посаді шеф-кухаря.

Цивільно-правового договору з ОСОБА_1 не укладено. В табелях обліку робочого часу з червня 2018 по березень 2019 Антоненко вказана як шеф-кухар (а.с. 51-55).

За наслідками проведеної перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем 22.04.2019 року винесено припис про усунення виявлених порушень, описаних в акті від 22.04.2019 № ПЛ3980/161/АВ (а.с. 50), а саме частини третьої статті 24 КЗпП України.

У подальшому відповідачем 16.05.2019 винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ПЛ3980/161/АВ/П/ТД-ФС (а.с. 11) якою на позивача накладено штраф у розмірі 375570 грн за порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП України.

Не погоджуючись із такою постановою, вважаючи її протиправною позивач звернувся до суду із цим позовом.

При прийнятті рішення суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Доказами в адміністративному судочинстві є відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для -правильного вирішення справи.

Докази суду надають відповідно до ч. 3 ст. 77 КАС України учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно з п. 7 вказаного Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок № 295), пунктом 2 якого встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі, зокрема, проведення інспекційних відвідувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 877 державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом. Державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

У направленні на проведення заходу державного контролю (а.с. 35) від 05.04.2019 № 711 зазначено юридичну адресу та адресу місця здійснення діяльності ТОВ «Понтем.уа».

Відповідно до пункту 11 Порядку № 295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.

Підстави для проведення інспекційного відвідування визначені п. 5 Порядку № 295.

Відповідно до підпункту 4 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться в тому числі за повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 13.02.2019 до Управління Держпраці у Полтавській області надійшов лист Управління захисту економіки в Полтавській області департаменту захисту економіки Національної поліції України № 1246/39/115/01-2019 з інформацією стосовно наявності у штаті працівників відповідної кваліфікації (а.с. 34).

Зазначений лист був підставою для видання наказу щодо здійснення інспекційного відвідування позивача.

Суд звертає увагу також на те, що у направленні на проведення заходу державного контролю від 05.04.2019 № 711 вказано підстави для здійснення заходу: наказ Управління від 04.04.2019 № 80-П та лист Управління захисту економіки у Полтавській області департаменту захисту економіки Національної поліції України від 13.02.2019 № 1246/39/115/01-2019.

Тому в цій частині адміністративного позову доводи позивача суд відхиляє.

Щодо доводів позивача про те, що у направленні, на підставі якого проводилося інспекційне відвідування вказано підставою пункт 19 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 № 295 «Деякі питання реалізації статті 295 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», коли Шостим апеляційним адміністративним судом 14.05.2019 постановою у справі № 826/9817/17 визнано не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 № 295 суд вказує таке.

Так, дійсно у направленні на проведення заходу державного контролю підставою вказано Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 «Деякі питання реалізації статті 295 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Шостим апеляційним адміністративним судом 14.05.2019 постановою у справі № 826/9817/17 визнано не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2017 № 295, проте станом на момент проведення інспекційного відвідування, вказана постанова була чинною.

Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ПЛ3980/161АВ від 22.04.2019 складено під час чинності вказаної постанови.

Тому в цій частині суд критично оцінює доводи позивача щодо не чинності постанови № 295 на час проведення інспекційного відвідування.

Щодо ненадання примірника акта перевірки і порушення права позивача на надання письмових заперечень суд вказує таке.

Відповідно до пункту 26 Порядку № 295 у разі відмови керівника чи уповноваженого представника об`єкта відвідування від підписання або за неможливості особистого вручення акта і припису акт та припис складаються у трьох примірниках.

Два примірники акта і припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування та невиїзного інспектування.

Об`єкт відвідування зобов`язаний повернути інспектору праці підписаний примірник акта та припису не пізніше ніж через три робочих дні з дати його отримання.

Я слідує з матеріалів справи, акт і припис складено 22.04.2019, які скеровані позивачу, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 23.04.2019 (а.с. 56) і вручені 26.04.2019.

Щодо самого порушення суд вказує таке.

Як слідує з акта перевірки, відповідачем встановлено, що 09.04.2019 за місцем здійснення діяльності ТОВ "Понтем.уа" за адресою: м. Кременчук, вул. Генерала Манагарова, буд. 7 на території Комунального некомерційного підприємства «Кременчуцька міська лікарня «Правобережна» «Харчоблоку» Антоненко С.С. виконувала роботу «шеф-кухаря» без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення органів ДФС.

За табелями обліку робочого часу (а.с. 51-55) за червень 2018-березень 2019 р.р. шеф-кухар ОСОБА_1 відпрацювала: за червень 2018 року 16 днів, за липень 2018 року 22 дні, за серпень 2018 року 22 дні, за жовтень 2018 року 19 днів, за листопад 2018 року 22 дні, за грудень 2018 року 20 днів, за січень 2019 року 21 день, за лютий 2019 року 20 днів, за березень 2019 року 20 днів.

Позивачем не надано будь-яких документів, що підтверджують трудові відносини з ОСОБА_1 ні під час проведення інспекційного відвідування ні суду.

Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі КЗпП України), трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно зі ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.

У відповідності до приписів ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний:

1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору;

2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором;

3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Натомість, цивільно-правовий договір це угода між сторонами: громадянином і підприємством (організацією тощо) на виконання певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Так, частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовним зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Згідно ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Статтею 259 КЗпП України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи судом встановлено, що висновку про порушення позивачем законодавства про працю послугували табелі обліку робочого часу та письмові пояснення працівників.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд дійшов висновку про порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відтак, оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 16.05.2019 року № ПЛ3980/161/АВ/П/ТД-ФС є правомірною та такою, що прийнята з дотриманням визначених у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріїв.

Беручи до уваги досліджені докази та встановлені на їх підставі обставини справи, суд дійшов висновку, що позов необґрунтований а тому відсутні підстави для його задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч. 1 ст .90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. Натомість, відповідач виконав покладений на нього ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність своїх дій та рішень, чим спростував твердження позивача про порушення її прав та інтересів.

Щодо судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1 У задоволенні адміністративного позову відмовити.

2. Судові витрати не стягувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Качур Р.П.