Справа № 480/10651/24
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2025 року Справа № 480/10651/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Соп`яненко О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/10651/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою і просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 13.09.2024 № 42 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 30.09.2024 № 42 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 з 26.02.1996 по 31.01.1998 в Приватному підприємстві "Лідер-95" на посаді головного інженера та повторно розглянути заяву від 06.09.2024 про перерахунок пенсії, що зареєстрована за № 19300 з урахуванням висновків суду у даній справі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання згідно диплому серія НОМЕР_2 з 01.12.1989 по 01.03.1996 в Київському інституті інженерів цивільної авіації та повторно розглянути заяву від 23.08.2024 про перерахунок пенсії, що зареєстрована за № 18262 з урахуванням висновків суду у даній справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ГУ ПФУ в Сумській області рішенням, прийнятим в порядку екстериторіальності від 13.09.2024 №42 у перерахунку пенсії за віком позивачу відмовлено. Водночас за повторним зверненням про перерахунок пенсії за віком, ГУ ПФУ в Полтавській області рішенням від 30.09.2024 №42 відмовлено у перерахунку, у зв`язку з невідповідністю прізвища позивача у наданих додатково документах даним паспорта. Позивач не погоджується з даними рішеннями, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, просить відновити його право на належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 23.12.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали.

ГУ ПФУ в Полтавській області подано до суду відзив, у якому зазначає, що за матеріалами справи ОСОБА_1 для підтвердження періоду навчання з 01.12.1989 по 01.03.1996 надано архівну довідку про навчання №62 від 23.02.2024, в якій зазначено прізвище " ОСОБА_2 ", що не відповідає даним паспорта. Таким чином, відмовляючи у перерахунку пенсії ГУ ПФУ в Полтавській області діяло в межах, на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством. (а.с.70-73)

ГУ ПФУ в Сумській області повідомлявся про розгляд даної справи належним чином, проте заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надав.

Згідно із ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, а також у відповідності до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання ГУ ПФУ в Сумській області відзиву на позов кваліфікується судом як визнання позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку ГУ ПФУ в м.Києві та отримує пенсію за віком.

Позивач звернувся із заявою 13.08.2024 до ГУ ПФУ в м. Києві щодо призначення пенсії за віком.

Після опрацювання заяви, ГУ ПФУ в м. Києві прийнято рішення про призначення пенсії № 042 від 20.08.2024. При призначенні пенсії не було зараховано до страхового стажу період роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 з 26.02.1996 по 31.01.1998 в Приватному підприємстві "Лідер-95" на посаді головного інженера та період навчання згідно диплому серія НОМЕР_2 з 01.12.1989 по 01.03.1996 в Київському інституті інженерів цивільної авіації.

ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою про перерахунок пенсії, щодо зарахуванням спірних періодів.

За принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Сумській області прийнято рішення від 13.09.2024 № 42 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком, оскільки згідно трудової книжки НОМЕР_1 за період роботи з 26.02.1996 по 31.01.1998 не зазначена назва підприємства. (а.с.48)

Крім іншого, позивач звернувся із заявою про зарахування до страхового стажу періоду навчання згідно диплому серія НОМЕР_2 з 01.12.1989 по 01.03.1996 в Київському інституті інженерів цивільної авіації.

За принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення від 30.09.2024 №42 про відмову у перерахунку пенсії. Причиною відмови є надання архівної довідки про навчання № 62 від 23.02.2024 в якій зазначено прізвище " ОСОБА_3 ", що не відповідає даним паспорту. (а.с.44)

Позивач, вважає вказані рішення відповідачів протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітгя з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV (далі - Закон №1058).

Згідно з ч. З ст. 4 Закону №1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. Відповідно до змісту ст. 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат. Приписами ст. 8 Закону №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України Закон України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Статтею 1 Закону № 1788-ХІІ встановлено право громадян України на державне пенсійне забезпечення.

У відповідності до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. За приписами ст. 24 Закону № 1058-1V страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 26.02.1996 по 31.01.1998, то відповідач причиною такого вказав, що не зазначена назва підприємства, з цього приводу суд зазначє наступне.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 26.02.1996 (а.с.20) наявні записи:

- 26.02.1996 принят на должность главного инженера в Приватне підприємство "Лідер 95" (мовою оригіналу) (наказ №6 від 26.02.1996);

- 31.01.1998 уволен по собственному желанию ст.38 КЗоТ України (мовою оригіналу) (наказ №26 від 31.01.1998).

При цьому, дані записи скріплені печаткою Приватного підприємства "Лідер 95".

Суд враховує, що відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Тобто, позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Слід зазначити, що у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу чи розбіжностях у поданих документах, відповідач мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо від позивача, підприємства, а не відмовляти позивачу в призначенні пенсії.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З зазначених підстав суд дійшов висновку про неправомірність не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду роботи з 26.02.1996 по 31.01.1998 в Приватному підприємстві "Лідер 95".

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне скасувати рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 13.09.2024 за №42 про відмову у перерахунку пенсії позивача із урахуванням спірного страхового стажу.

Щодо незарахування періоду навчання ОСОБА_1 з 01.12.1989 по 01.03.1996, суд виходить з наступного.

Пунктом "д" частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання (абзац перший пункту 8 Порядку № 637).

Оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.12.1989 по 01.03.1996, з обґрунтувань, що у архівній довідці про навчання № 62 від 23.02.2024, зазначено прізвище " ОСОБА_2 ", що не відповідає даним паспорту.

Згідно з наданої архівної довідки про навчання № 62 від 23.02.2024 (а.с.18) вбачається, що:

- наказом від 01.12.1989 №2399/ст ОСОБА_4 (так у документах), ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахований слухачем підготовчого відділення Київського інституту інженерів цивільної авіації (денна форма навчання);

- 01.08.1990 після закінчення підготовчого відділення ОСОБА_5 (так у документах) зарахований студентом першого курсу факультету авіаційного радіоелектронного обладнання КІІЦА з відривом від виробництва (денна форма навчання наказ від 24.07.1990 №825/ст);

- 01.03.1996 ОСОБА_5 (так у документах) закінчив Київський міжнародний університет цивільної авіації і йому видано диплом НОМЕР_2 із рестраційним №130 (наказ від 12.02.1996 №188/ст). (а.с.17)

Крім того, зазначено, що відповідно до постанови КМ України від 20.04.1994 №244 Київський інститут інженерів цивільної авіації ліквідовано, а на його базі створено як правонаступник Київський міжнародний університет цивільної авіації.

Підставою для видачі довідки є накази зі студентського складу за 1989, 1990,1996 роки; особова справа.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо невідповідності указаних ПІБ позивача, адже різне написання прізвища в перекладі з російської на українську мову, не може вважатися підставою для незарахування відповідного періоду до страхового стажу.

Оцінюючи документи позивача у сукупності, суд вказує на відсутність сумнів у належності цих документів саме позивачу. Тому в цій частині рішення відповідача є надмірно й необґрунтовано формальним, а отже протиправним.

Отже, висновки відповідача в оскаржуваному рішенні щодо незарахування вищезазначених періодів є необґрунтованими, а сама відмова у призначенні пенсії є такою, що обмежує особу в реалізації конституційного права на соціальний захист.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, відповідач відзив на позов до суду не надав, будь-яких доказів суду не надав, правомірність спірного рішення не довів.

Таким чином, рішення №42 від 30.09.2024 про відмову у перерахунку позивачу пенсії не відповідає критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому суд вважає необхідним визнати протиправним та скасувати таке рішення ГУ ПФУ в Полтавській області.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 ч.ч 1, 3 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрат на професійну правничу допомогу віднесено до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 139 ч. 1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст. 134 КАС України)

Відповідач ніяк не заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу.

На підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги № 60/24 від 18.10.2024, протокол №1 Погодження гонорару, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та квитанцію до прибуткового касового ордеру.

Таким чином, детально проаналізувавши надані представником позивача докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням матеріалів справи, суд вважає, що витрати в сумі 8000,00 грн є співмірними із складністю справи, наданим обсягом послуг, відповідають критерію розумності витрат, враховуючи, витрачений час адвокатом, а також ринкові ціни адвокатських послуг, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне стягнути з кожного відповідача за рахунок їх бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 4000,00 грн. відповідно.

Відповідно до ст. 139 КАС України суд вважає необхідним стягнути на користь позивача судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Сумській області 1211,20 грн. згідно квитанції ID:1992-9595-6054-2423 та витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн., з ГУ ПФУ в Полтавській області 1211,20 грн згідно квитанції ID:4176-8696-0683-8991 та витрати на правову допомогу у сумі 4000,00 грн..

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 13.09.2024 № 42 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, 40009, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до страхового стажу період роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 з 26.02.1996 по 31.01.1998 в Приватному підприємстві "Лідер-95" на посаді головного інженера та повторно розглянути заяву від 06.09.2024 про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків суду.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 30.09.2024 № 42 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36600, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до страхового стажу період навчання згідно диплому серія НОМЕР_2 з 01.12.1989 по 01.03.1996 в Київському інституті інженерів цивільної авіації та повторно розглянути заяву від 23.08.2024 про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, 43, м. Суми, Сумська область, 40009, ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36600, ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко