Справа № 160/29925/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), що надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах згідно ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з липня 2025, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 01.04.2004 по 12.12.2004 та з 02.12.2013 по 22.07.2024.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах. Позивач стверджує, що наявними матеріалами справи підтверджується його право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, однак відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії такого виду.
14 листопада 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та повторює виклад рішення, яке є предметом оскарження.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Рішенням відповідача від 22.07.2025 року №60 позивачу відмовлено в призначенні пенсії. Зазначено, що пільговий стаж за Списком №2 є недостатнім. Страховий стаж заявника становить 38 років 4 місяці 14 днів. За наданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди трудової діяльності. Стаж заявника на роботах пов`язаних зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 становить 8 років 11 місяців 19 днів. В акті перевірки не вбачається відображення зайнятості повного робочого дня на роботах пов`язаних зі шкідливими і важкими умовами праці (не менше 80% робочого часу) за період 13.12.2004 по 02.08.2016.

Вважаючи таке рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).

Згідно п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.

Позивач заявив позовні вимоги за період з 01.04.2004 року по 12.12.2004 року та з 02.12.2013 року по 22.07.2024 року.

Періоди визначені таким чином, оскільки позивач працював на відповідних посадах з 01.04.2004 року по 22.07.2024 року, однак частково зайнятість відповідачем зарахована до пільгового стажу за Списком №2 (з 13.12.2004 року по 01.12.2013 року). Отже, спір стосується незарахованих частин зайнятості позивача.

В матеріалах пенсійної справи позивача в наявності різні рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії, що не перешкоджає позивачу оскаржити будь-яке з них з дотриманням загальних вимог щодо судового оскарження.

Спірне рішення містить обґрунтування незарахування до пільгового стажу лише частини спірного періоду: вказано, що не зараховано період з 13.12.2004 року по 02.08.2016 року через непідтвердження зайнятості на повний робочий день.

Позивач на підтвердження позовних вимог посилався на записи трудової книжки та довідки з підприємства. Усі вказані документи наявні в матеріалах пенсійної справи позивача.

Так, в трудовій книжці позивача від 10.06.1991 року НОМЕР_2 наявні наступні записи:

28) 01.04.2004 року - прийнятий в експлуатаційно-технологічний відділ підсобним робітником;

29) 01.10.2004 року - переведений робітником високої кваліфікації;

30) 13.12.2004 року - переведений у відділ досліджень, гідротехніки і генплану машиністом бурової установки 4 розряду;

31) запис про атестацію робочого місця;

32) 02.12.2013 року - переведений машиністом бурової установки 5 розряду цього ж відділу з суміщенням професії водія;

33) 01.12.2014 року - запис про атестацію робочого місця;

34) 01.12.2018 року - переведений машиністом бурової установки 6 розряду цього ж відділу;

35) 26.01.2021 року - призначено суміщення посади машиніста бурової установки 6 розряду з посадою водій автотранспортних засобів;

36) 22.07.2024 року - звільнений за власним бажанням.

Отже, передусім суд зауважує на недостовірність твердження позивача про те, що він «у період з 01.04.2004 по 22.07.2024 позивач працював у ДП «ДПІ «Кривбаспроект» у відділі вишукувань гідротехніки та генплану на посаді машиніста бурової установки (записи 28-36)».

Насправді машиністом позивач почав працювати з 13.12.2004 року, а до цього займав посаду робочого.

Також недостовірним є твердження позивача про те, що «Згідно довідок ДП «ДПІ «Кривбаспроект» № 254 від 22.07.2024 та №001-303 від 11.12.2024 уточнюючих особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії, ОСОБА_1 працював повний робочий день у відділі вишукувань гідротехніки та генплану ДП «ДПІ «Кривбаспроект» у період з 01.04.2004 по 22.07.2024 за професією машиніст бурової установки».

Довідка від 15.04.2025 року №11/24-02/241 навпаки прямо вказує на зайнятість позивача в цей період "робочим" і лише з 13.12.2004 року - "машиністом". Довідка від 22.07.2024 року №001-255 в цілому жодних посад не розрізняє та лише вказує, що позивач працював у відповідному відділі.

Лише в довідці від 22.07.2024 року №254 вказано, що позивач з 01.04.2004 року працював машиністом бурової установки.

Водночас, оскільки відповідні відомості не узгоджуються з записами в трудовій книжці позивача, яка є основним джерелом відомостей про займану особою посаду, суд виходить з того, що з 01.04.2004 року по 12.12.2004 року позивач працював робітником, а не машиністом. Отже, в цій частині зміст довідки від 22.07.2024 року №254 судом не приймається до уваги.

Також позивач надав до суду довідку від 11.12.2024 року, зміст якої судом не приймається з цих же підстав.

Вказане узгоджується з тим, що саме з 13.12.2004 року в наявності часткове зарахування пільгового стажу.

Також відповідні обставини встановлені Актом від 03.07.2024 року №0400-011004-1/14207.

Посада підсобного робітника належить до Списку №2 лише стосовно фармацевтичних працівників, яким позивач не був (згідно діючої в спірний період редакції Списку №2). Робітник кваліфікований також не згадується у Списку №2, в т.ч. розділі ІІ, до якого позивач вважав себе належним.

Отже, судом не встановлено, що в період з 01.04.2004 року по 12.12.2004 року позивач займав будь-яку з посад, передбачених Списком №2.

Як наслідок, в цій частині позовних вимог належить відмовити.

Щодо періоду з 02.12.2013 року по 22.07.2024 року суд зазначає наступне.

Цей період суд розцінює з урахуванням викладу спірного рішення.

Відповідач вказав, що не зараховує період з 13.12.2004 року по 02.08.2016 року з огляду на те, що в акті перевірки не встановлено зайнятість на повний робочий день.

Відповідач не обґрунтував в зв`язку з чим свої висновки він обмежив датою 02.08.2016 року, адже довідка від 15.04.2025 року №11/25-02/241, що і була предметом перевірки актом, не виділяє дату 02.08.2016 року.

Більш того, вже згодом в своєму рішенні від 27.08.2025 року відповідач повторював свій же висновок, однак вже з розширенням незарахованого періоду: «в акті перевірки не вбачається відображення зайнятості повного робочого дня на роботах пов`язаних із шкідливими і важкими умовами праці (не менше 80% робочого часу) за період 13.12.2004 по 22.07.2024».

В підсумку, для заявлених позовних вимог з 02.12.2013 року по 22.07.2024 року в наявності лише зауваження до роботи на повний робочий день, відповідач не ставив під сумнів зайнятість на посаді за Списком №2, її атестацію і тд.

Оцінюючи єдине наявне зауваження відповідача суд констатує, що відомості про неповний робочий час та режим роботи обов`язково зазначаються в наказі про прийом на роботу.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 02.10.2018 року у справі №473/3863/16-а.

Довідка від 15.04.2025 року №11/25-02/241 містить виклад наказів, якими позивач призначався на посади, серед них відсутні відомості про зайнятість на неповний робочий день.

Отже, позивач працював саме повний робочий день.

Таким чином, наявні правові підстави для зарахування періоду з 02.12.2013 року по 22.07.2024 року до пільгового стажу позивача за Списком №2.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Відповідно, наявні достатні підстави для зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 08.11.2019 року у справі № 227/3208/16-а.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 22.06.2023 року у справі № 480/4288/21, від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21.

З урахуванням додатково зарахованого пільгового стажу по Списку №2 позивач відповідає умовам для призначення пенсії по Списку №2. Отже, у відповідача не існує жодного іншого правомірного варіанту поведінки, окрім призначення такої пенсії.

Щодо дати, з якої позивачу належить призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Позивач заявив позовні вимоги щодо призначення пенсії «з липня», що є неконкретним способом захисту.

Водночас, у відзиві відповідач теж вказав: «в липні 2025 позивачем подано заяву про призначення пенсії».

В самому спірному рішенні вказано, що воно є результатом розгляду акту перевірки від 03.07.2025 року.

Отже, позивач поза розумним сумнівом звернувся до відповідача на початку липня 2025 року. Як наслідок, позовну вимогу належить задовольнити з 01.07.2025 року.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 969,00 грн, що підтверджується платіжним документом від 08.10.2025 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі, що підлягав сплаті - 968,96 грн. Сума 0,04 грн є надмірно сплаченою та може бути повернута позивачу за його клопотанням у відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Судовий збір належить стягнути у повному розмірі, оскільки основна позовна вимога задоволена повністю.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі №640/9717/19.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.07.2025 року №60, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №2 період роботи: з 02.12.2013 року по 22.07.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, з 01.07.2025 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 968,96 гривень (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко