Справа № 592/18907/25
Суддя: Костенко В. Г.
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/592/296/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого судді Костенко В.Г., за участю секретаря судового засідання Сидоренко Ю.О., в залі суду у відкритому судовому засіданні розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Шевцова П.В.

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач просить скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі РТЦК та СП або ТЦК) від 20.10.2025 СУ№2286/2025.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що зазначеною постановою його притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500 грн. Підставою накладення стягнення зазначено те, що він 15.10.2025 о 10-00 год. перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , відмовився від проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби.

Позивач вважає зазначену постанову незаконною з ряду підстав. Постанова посилається на протокол серії СУ №2286/2025, натомість складений протокол №/2025 серії СУ 2286. Також вважає, що не є військовозобов`язаним, адже виключений з військового обліку 24.11.2015 про, що відмітка у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 подав відзив у якому просив відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивував тим, що 15.10.2025 о 10-00 год. позивач відмовився пройти медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби чим порушив вимоги з абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». У зв`язку з порушенням був складений протокол, копія якого вручена позивачу. Розгляд справи призначався на 10-30 год. 20.10.2025, однак позивач не з`явився. На підставі досліджених доказів була винесена оскаржувана постанова.

ІНФОРМАЦІЯ_5 подавав тотожний відзив.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені вимоги. Окремо пояснили, що позивач не з`явився до ТЦК на розгляд справи оскільки був на роботі. Також не могли пояснити причин які не залежали від їх волі щодо оскарження постанови у десятиденний строк після її винесення. Позивач визнав, що відмовився від проходження медичного огляду. Щодо розбіжностей за номером протоколу пояснили, що на позивача не накладалися інші стягнення за відмову пройти військово-лікарську комісію.

Представники відповідача до суду не з`явилися та не повідомили про причини неявки.

Процесуальні рішення у справі

Ухвалою суду від 04.12.2025 прийнято позовну заяву, відкрито провадження за позовом та призначено справу до розгляду о 15-50 год. 23.12.2025.

26.11.2025 ухвалою суду по справі №592/18907/25, провадження № 2-аз/592/22/25, задоволено заяву позивача про забезпечення позову у справі. Вказаною ухвалою суду зупинено стягнення з ОСОБА_1 штрафу на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 № СУ 2286/2025 від 20.10.2025 у виконавчому провадженні ВП №79552675, до розгляду справи по суті.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є громадянином України.

15.10.2025 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковник ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 направлення для визначення придатності до військової служби № НОМЕР_1 . Дату початку медичного огляду визначено 15.10.2025.

15.10.2025 ОСОБА_1 написав письмову заяву на ім`я ТВО начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_3 . У заяві відмовився від проходження ВЛК. Заяву мотивував тим, що не є військовозобов`язаним.

15.10.2025 заступник начальника ТЦК та СП мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковник ОСОБА_4 склав протокол про адміністративне правопорушення серія СУ 2286 №/2025 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно позивача. У протоколі зазначив суть адміністративного правопорушення наступного змісту. 15.10.2025 о 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовився від проходження військово-лікарської комісії (ВЛК), що підтверджується повісткою, направленням на ВЛК, витягом із Журналу реєстрації направлень на ВЛК, заявою вхід. № 1/11156 від 15.10.2025, та є порушенням абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У протоколі також зазначено, що розгляд справи відбудеться о 10-30 год. 20.10.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 .

До протоколу додаються наступні документи. Витяг із Журналу реєстрації направлень на ВЛК з якого вбачається, що 15.10.2025 позивач направлений на ВЛК. Картка обстеження та медичного огляду, з якого вбачається, що позивач не пройшов медичний огляд. Письмова заява позивача від 10.05.2025 у якій він відмовився від проходження ВЛК.

20.10.2025 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковник ОСОБА_2 виніс постанову СУ № 2286/2025.

Цією постановою накладено стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КпАП України у виді штрафу у розмірі 25 500 грн.

У постанові зазначено підстави для накладення стягнення наступного змісту. 15.10.2025 о 10 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , відмовився від проходження військово-лікарської комісії, що підтверджується повісткою, направленням на ВЛК, витягом із Журналу реєстрації направлень на ВЛК, та заявою вхід.№ 1/11156 від 15.10.2025. Своїми діями порушив вимоги абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

З встановленого вбачається, що спірні правовідносини є публічними та врегульовані ст.ст. 7, 9, 210-1, 222, 245, 246, 251 КпАП України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 7 КпАП України провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Положеннями ч. 3 ст. 210-1 КпАП України встановлена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закони України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Зокрема згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого встановленим порядком, оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX в Україні введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався відповідними указами затвердженими законами та триває на теперішній час. Таким чином в Україні триває особливий період.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Отже диспозицією ч. 3 ст. 210-1 КпАП України передбачена відповідальність за ухилення від медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

За даними оскаржуваної постанови вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за ухилення від медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки під час дії правового режиму воєнного стану.

З встановлених обставин та наведених положень нормативних актів вбачається, що позивач не виконав свій обов`язок пройти медичний огляд чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КпАП України.

Позивач вважав, що не є військовозобов`язаним та не мав проходити медичний огляд, оскільки був виключений з військового обліку 23.11.2015 на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції від на час виключення.

На таке твердження позивача суд зазначає наступне.

Положення абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлюють обов`язок для громадян України, а позивач до них відноситься.

Згідно приписів частини 9 статті 14 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції від 04.05.2024), на районні (міські) комісії з питань приписки покладаються, зокрема, виключення з військового обліку громадян, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно пункту 6 частини 6 статті 37 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції станом на 23.11.2015), виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягали громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Разом з тим, починаючи з 18.05.2024 частина 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» стала діяти в редакції Закону України від 11.04.2024 № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», наступного змісту: виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі. У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.

Відповідно до абзаців 2 та 3 пункту 4 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані особи, зокрема: яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України.

Таким чином, після прийняття Закону України від 11.04.2024 № 3633-IX в частині 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відсутня підстава виключення з військового обліку громадян України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно з абз. 1, 2 п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного суду №1-рп/99 від 09.02.1999 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультра активна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої дію нормативно-правових актів в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, з 18.05.2024 громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку.

Відтак, вимога про проходження позивачем медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби відповідає діючому законодавству, оскільки не діяла норма, на підставі якої позивача виключено з військового обліку.

Доводи позивача про невідповідність номеру протоколу до номеру який зазначений у постанові не спростовують складу правопорушення у діях позивача та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Висновки суду

Аналізуючи доводи позивача, встановлені обставини, матеріали справи про адміністративне правопорушення за ознаками частини 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення позивача, вбачається, що останній відмовився від проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби, згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач не надав розумних пояснень невиконання своїх обов`язків визначених Конституцією України, Законів України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а його думка, що він не є військовозобов`язаним спростована наведеними вище висновками суду.

Узагальнюючи вбачається, що позивач навмисно ухилився від свого обов`язку пройти медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби, чим порушив Конституцією України, наведені положення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідач виніс постанову у межах своїх повноважень та з підстав наявності порушення позивачем законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про відсутність порушення прав позивача при притягненні його до адміністративної відповідальності, постанова винесена за наявності підстав та у відповідності до зазначених нормативно-правових актів.

Ураховуючи зазначене суд вважає, що слід залишити рішення відповідача без змін, а позов без задоволення.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 12, 72-77, 139, 242-245, 250, 257- 258, 262-263, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Залишити без задоволення позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження за адресою АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, а постанову СУ№2286/2025 від 20.10.2025 про накладення адміністративного стягнення - без змін.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Владислав КОСТЕНКО