Справа № 420/33905/25
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши у порядку письмового справдження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_1 про скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

скасувати постанову головного державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ірини Луценко від 23.09.2025 року за виконавчим провадженням № 78963855, яким виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 420/30003/24 виданого 26.08.2025 року Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України розглянути рапорту від 09.04.2024 про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, - закінчено.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що на момент складання даної позовної заяви, військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України не розглянула рапорт від 09.04.2024 про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, не повідомила позивача про виданий наказ по суті рапорту або про відмову, як зокрема, передбачено в рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 року та ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 року по адміністративній справі № 420/30003/24. В матеріалах виконавчого провадження №78963855 відсутні відомості про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 року по адміністративній справі №420/30003/24, а саме розгляду рапорту позивача. У зв`язку з вказаним зазначена постанова підлягає скасуванню, а виконавче провадження № 78963855 відновленню.

Від Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) подано відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача зазначив, що із даним адміністративним позовом не згоден у повному обсязі та вважає його таким, що не підлягає задоволенню.

Представник відповідача зазначає, що заявою, що надійшла до відділу 22.09.2025 року Військової частини НОМЕР_1 повідомила про фактичне виконання вимог виконавчого документу, а саме виконавчий лист Одеського окружного адміністративного суду №420/30003/24 від 26.08.2025 року про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України розглянути рапорту від 09.04.2024 про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». До вказаної заяви ВЧ НОМЕР_1 додано копію витягу із наказу командира військової частини від 03.03.2025 року №62, згідно якого військовослужбовця ОСОБА_1 , колишнього водія 3 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , якому призупинено військову службу наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №73-РС від 18.04.2023 року, 03 березня 2025 року виключити із списків особового складу військової частини, тобто стягувача ОСОБА_1 звільнено з військової служби Військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування заходів примусового характеру відносно боржника.

У зв`язку із виконанням боржником Військовою частиною НОМЕР_1 вимог виконавчого документу зобов`язального характеру, а саме звільнення боржника із служби у ВЧ НОМЕР_1 (виконавчий лист Одеського окружного адміністративного суду №420/30003/24 від 26.08.2025 року про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України розглянути рапорту від 09.04.2024 про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». ) 23.09.2025 року, керуючись п.9 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №78963855.

Вважаючи дії державного виконавця правомірними, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову.

Військовою частиною НОМЕР_1 не подано письмові пояснення щодо позову.

Ухвалою судді від 17.11.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.

Також, ухвалою суду від 17.11.2025 року у відповідача витребувано належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №78963855 та зупинено провадження у справі.

Відповідачем до суду подано витребувані ухвалою суду від 17.11.2025 року матеріали.

Ухвалою суду від 08.12.2025, занесеною до протоколу судового засідання, поновлено провадження у справі та продовжено розгляд справи за відсутністю сторін.

Ухвалою суду від 08.12.2025, залучено військову частину НОМЕР_1 , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В судове засідання, призначене на 16.12.2025 року о 11:00 год., сторони не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно приписів ст.268 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, а також того, що дана справа відноситься до окремої категорії термінових адміністративних справ, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 року у справі №420/30003/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання звільнити з військової служби задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України щодо не розгляду рапорту від 09.04.2024 про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України розглянути рапорту від 09.04.2024 про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2025 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року залишити без змін.

26.08.2025 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 420/30003/24 щодо зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України розглянути рапорту від 09.04.2024 про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

28.08.2025 року на адресу Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява стягувача ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження та примусового виконання виконавчого листа №420/30003/24.

29.08.2025 головним державним виконавцем Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Луценко Іриною Іванівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №78963855 стосовно виконання виконавчого листа №420/30003/24 виданого 26.08.2025 Одеським окружним адміністративним судом.

22.09.2025 року на адресу відповідача від військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2025 №№62, ОСОБА_1 , 03 березня 2025 року було виключено зі списків особового складу військової частини і слід було вважати таким, що вибув для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 . Таким чином, обов`язок, покладений судовим рішенням, виконано добровільно і у повному обсязі, що підтверджується документами.

23.09.2025 головним державним виконавцем Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Луценко Іриною Іванівною прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №78963855, якою встановлено, що рішення суду виконано фактично згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2025 року № 62.

Не погоджуючись з прийнятою постановою про закінчення виконавчого провадження позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Частиною першою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Предметом спору у цій справі є правовідносини щодо прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом №1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено відповідача про те, що рішення суду у справі №420/30003/24 виконано в повному обсязі, а саме наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2025 №67, ОСОБА_1 , 03 березня 2025 року було виключено зі списків особового складу військової частини і слід було вважати таким, що вибув для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2025 №67 військовослужбовця призваного за мобілізацією, солдата ОСОБА_2 , колишнього водія 3 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , якому призупинена військова служба наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №73-РС від 18 квітня 2023 року, 03 березня 2025 року виключено зі списків особового складу військової частини і вважається таким, що вибув для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 , в АДРЕСА_1 . З 09 грудня 2022 року знятий з усіх видів забезпечення військової частини.

Підстава: Закон України "Про внесення зміни до глави ХІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо умов продовження військової служби під час дії воєнного стану окремим категоріям військовослужбовців" від 21 листопада 2024 № 4087-IX, наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 1802 від 31.12.2022, повідомлення командира військової частини НОМЕР_3 №17648 від 28.02.2025 року (вх. № 4535 від 02.03.2025).

Тобто, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2025 №67, наданий відповідачу в якості доказів про виконання рішення суду не містить жодної інформації щодо розгляду рапорту позивача від 09.04.2024 про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю.

Разом з тим, з наведеного наказу вбачається, що позивач виключений зі списків особового складу військової частини і вважається таким, що вибув для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 , в АДРЕСА_1 , а не звільнений з військової служби з підстав викладених в рапорті позивача від 09.04.2024 року.

З огляду на зазначене доводи представника відповідача про те, що боржником рішення суду у справі №420/30003/24 виконано в повному обсязі оскільки надані докази звільнення військової служби Військової частини НОМЕР_1 є безпідставними.

Крім того, суд звертає увагу на те, що станом на день прийняття наказу командиром військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2025 №67, останньому достеменно було відомо про наявність рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 у справі №420/30003/24, яка оскаржено військовою частиною НОМЕР_1 в апеляційному порядку, про зобов`язання військову частину розглянути рапорт позивача від 09.04.2024 року.

Проте, ігноруючи вимоги чинного законодавства та рішення суду від 21.01.2025, боржником видано наказ про виключення позивача зі списків особового складу військової частини без розгляду рапорту позивача від 09.04.2024.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 року у справі №420/30003/24, а саме доказів розгляду військовою частиною НОМЕР_1 рапорту від 09.04.2024 про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд зазначає, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Тобто і відповідачу і боржнику військовій частині НОМЕР_1 відомо про необхідність розглянути рапорт ОСОБА_1 від 09.04.2024, а також про те, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2025 року у справі №420/33905/25 залишається не виконаним, отже відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки його виконання у повному обсязі.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про протиправність постанови головного державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ірини Луценко від 23.09.2025 року за виконавчим провадженням № 78963855, яким виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 420/30003/24 виданого 26.08.2025 року Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України розглянути рапорту від 09.04.2024 про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, - закінчено.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі Гірвісаарі проти Фінляндії зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ст.139, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229, ст.ст. 241-246, 268, 269, 287 суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_1 про скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ірини Луценко від 23.09.2025 року за виконавчим провадженням № 78963855, яким виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 420/30003/24 виданого 26.08.2025 року Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України розглянути рапорту від 09.04.2024 про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 пп. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, - закінчено.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.272 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Доброславський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, адреса: вул. Київська, буд. 86, смт Доброслав, Одеський район, Одеська область, 67500);

Третя особа: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Суддя П.П.Марин