Справа № 200/9292/25
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року Справа№200/9292/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі ГУ ПФУ в Хмельницькій області, відповідач-2), в якому просить: - визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області № 17 від 12.09.2025 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу для призначення пенсії по вислузі період роботи з 01.07.1986 по 01.09.2000 та призначити пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII з урахуванням висновків рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019 з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 04.09.2025, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області виплатити пенсію за вислугу років з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 04.09.2025.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 1 грудня 2025 року суддею прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), витребувано докази.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на безпідставну відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з не зарахуванням спірного періоду до спеціального стажу.

Відповідач-1 надав відзив на адміністративний позов, який просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що спеціальний стаж роботи позивачки на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017 становить - 17 років 1 місяць 1 день, що є недостатнім. Посилається на те, що до спеціального стажу роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років не зараховано періоди роботи з 01.07.1986 по 01.09.2000, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1986, оскільки у вищезазначений період, особа займала посаду «викладач» в Меджибізькій дитячій музичній школі, що відноситься до сфери управління Міністерства культури, оскільки не передбачено Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Відповідач-2 не надав до суду відзив.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_2 , виданого 10.01.1997.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 04.09.2025 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 та ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років № 17 від 12.09.2025.

Указаним рішенням позивачці відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до Пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу роботи 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017. Зазначено, що вік заявниці - 58 років 4 місяці. Необхідний спеціальний стаж роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону №1758 становить 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017. Страховий стаж особи становить - 42 роки 10 місяців 22 дні. Спеціальний стаж роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017 становлено - 17 років 1 місяць 1 день, що недостатнім. За доданими документами до страхового стажу враховано всі періоди. До спеціального стажу роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років не зараховано періоди роботи з 01.07.1986 по 01.09.2000, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1986, оскільки у вищезазначений період, особа займала посаду «викладач» в Меджибізькій дитячій музичній школі, що відноситься до міністерства культури, оскільки не передбачено Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.

Позивач надала до суду копію трудової книжки НОМЕР_3 , дата заповнення 1 серпня 1986 року, в якій наявні записи №№ 1-2 щодо роботи позивачки в період з 01.07.1986 по 01.09.2000 на посаді викладача в Меджибізькій ДМШ по класу теоретичних дисциплін і хору.

Аналогічні відомості наведені в довідці Комунальної установи «Меджибізька дитяча школа мистецтв (школа естетичного виховання)» Хмельницького району Хмельницької області від 27.06.2025 № 37 і від 28.08.2025 № 46.

З наданої відповідачем-1 форми РС-право щодо позивачки установлено, що період роботи з 01.07.1986 по 01.09.2000 (14 років 2 місяці 1 день) не зарахований позивачці до спеціального трудового стажу, але зарахований до страхового стажу.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності відмови в зарахування спірних періодів до пільгового трудового стажу.

Пунктом 2-1 розділу XV Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 16 розділу XV Закону № 1058-IV передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Закон України від 3 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» набрав чинності 11.10.2017.

Статтею 55 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII), з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 (справа № 1-13/2018(1844/16, 3011/16)), передбачені окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку (п. «е» цієї статті).

Приписами ст. 7 Закон № 1788-XII установлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі Перелік № 909).

До вказаного переліку у позашкільних навчальних закладах включено наступні посади: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. У загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах включено наступні посади: учителі, логопеди, військові загальноосвітні вчителі-логопеди, навчальні заклади, музичні і вчителі-дефектологи, художні школи викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструкторислухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Приписами ст.ст. 28 і 29 Закону України від 23 травня 1991 року № 1060-XII «Про освіту» визначено, що система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Структура освіти включає: дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 10 і ч. 7 ст. 14 Закону України від 5 вересня 2017 року № 2145-VIII «Про освіту» невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

Порядок, умови, форми та особливості здобуття позашкільної освіти визначаються спеціальним законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України від 22 червня 2000 року № 1841-III «Про позашкільну освіту» (далі Закон № 1841-III) передбачено, що заклади позашкільної освіти можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, малих академій мистецтв (народних ремесел), малих академій наук, мистецьких шкіл, спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів осіб з інвалідністю, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту.

Частиною 4 ст. 21 Закон № 1841-III установлено, що педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2001 року № 433 затверджено Перелік типів позашкільних навчальних закладів до п.6 якого, у редакції Постанови КМ № 544 від 07.05.2022, включено мистецькі школи: музична, художня, хореографічна, хорова, школа мистецтв тощо.

Пунктом 6 указаного Переліку, у редакції, чинній до внесення змін Постановою КМ № 544 від 07.05.2022 було включено початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 30 січня 2019 року у справі №876/5312/17 та від 13 лютого 2019 року у справі №233/4308/17 дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років, у тому числі музичних шкіл та шкіл мистецтв.

З урахуванням викладеного, викладачі музичних шкіл та шкіл мистецтв є педагогічними працівниками позашкільного навчального закладу, тобто працівниками освіти, а тому стаж роботи позивачки на посаді викладача в період роботи з 01.07.1986 по 01.09.2000 у Меджибізькій дитячій музичній школі, у наступному Комунальній установи «Меджибізька дитяча школа мистецтв (школа естетичного виховання)», повинен зараховуватися до її спеціального стажу у розумінні пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Наведене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені в постанові від 24 грудня 2019 року у справі № 462/2743/17.

Отже, відповідач безпідставно не врахував спірний період до спеціального стажу позивачки.

Відтак оскаржуване рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Станом 11.10.2017 спеціальний стажу позивачки спеціальний стаж позивачки як працівниці освіти, з урахуванням спірного періоду з 01.07.1986 по 01.09.2000, становив більше 25 років. На момент звернення із заявою про призначення пенсії позивачка не працювала, про що зазначив відповідач-1 в оскаржуваному рішенні.

Тому позивачка набула право на пенсію згідно з пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII.

Отже, для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про призначення пенсії згідно з пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання призначити пенсію мають бути задоволенні.

Також суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Частиною 4 ст. 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За таких обставин, на думку суду, з метою ефективного відновлення порушеного права позивачки її позовні вимоги про зобов`язання відповідача-1 призначити пенсію підлягають задоволенню.

Правильність застосування наведеного способу захисту порушеного права позивача підтверджується практикою Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 227/4273/16-а і в рішенні від 21 квітня 2021 року у справі № 360/3611/20.З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Водночас позивачка передчасно заявила позовні вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області виплатити пенсію за вислугу років з дня звернення за призначенням пенсії, оскільки правовідносини щодо виплати пенсії позивачці цим органом Пенсійного фонду України ще не виникли.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до квитанції № 1.410453739.1 від 20.11.2025 позивачкою сплачено судовий збір за подання позову в розмірі 1211,20 грн.

Частинами 1, 3 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 605,60 грн понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 255, 263, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код: 13486010, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (ідентифікаційний код: 21318350; 29013, м. Хмельницький, вул. Гната Чекірди, буд. 10) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області № 17 від 12.09.2025 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу для призначення пенсії по вислузі років період роботи з 01.07.1986 по 01.09.2000 та призначити пенсію за вислугу років з 04.09.2025 відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Повне рішення суду складено 26 грудня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Куденков