Справа № 320/53625/24
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Київ справа №320/53625/24

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Парненко В.С.,

суддів Білоноженко М.А.,

Жука Р.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Акціонерне товариство «Банк Альянс», про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Акціонерне товариство «Банк Альянс», в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури Національного банку України від 20.05.2024 №24/486-рк/БТ про невідповідність голови правління Акціонерного товариства «Банк Альянс» ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам щодо професійної придатності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури Національного банку України від 20.05.2024 № 24/486-рк/БТ є протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно прийняте за відсутності передбачених законодавством підстав, зокрема не ґрунтується на вимогах статті 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та статті 61 Закону України «Про Національний банк України», ухвалене з порушенням установленої процедури, зокрема за відсутності фактів неповажної неявки позивача для проходження співбесіди на засіданні Кваліфікаційної комісії, не відповідає принципам обґрунтованості та пропорційності, визначеним статтею 19 Конституції України та статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не підтверджується висновками незалежних експертиз та аудитів, якими не встановлено порушень, на які посилається Національний банк України, не узгоджується з результатами діяльності банку під керівництвом позивача, що характеризувалася позитивними фінансовими показниками та відсутністю суттєвих порушень, а також фактично призводить до подвійного покарання з огляду на вже застосовані до банку заходи впливу з боку регулятора.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/53625/24 передана до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.11.2024 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позову.

На виконання ухвали суду від 20.11.2024 надійшла заява про усунення недоліків позову, до якої долучено доказ сплати судового збору та уточнену позовну заяву до Національного банку України (далі відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Акціонерне товариство «Банк Альянс» (далі третя особа).

Таким чином недоліки позову були усунуті.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Акціонерне товариство «Банк Альянс», про визнання протиправним та скасування рішення за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею Парненко В.С. одноособово.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 суд ухвалив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження колегією суддів під головуванням судді Парненко В.С.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 20.01.2025 визначено персональний склад колегії суддів: головуюча суддя Парненко В.С., суддя Білоноженко М.А., суддя Жук Р.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.06.2025 вирішено закрити підготовче провадження у справі №320/53625/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Акціонерне товариство «Банк Альянс», про визнання протиправним та скасування рішення. Задоволено клопотання представника відповідача - Національного банку України про розгляд справи у закритих судових засіданнях. Продовжено розгляд адміністративної справи №320/53625/24 у закритих судових засіданнях та призначено розгляд справи по суті.

Чергове судове засідання було призначено на 03.12.2025 о 13:00 год.

Сторонами по справі подані заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У зв`язку із чим, колегія суддів перейшла до розгляду справи в порядку письмового провадження.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки рішення про невідповідність Голови Правління АТ «БАНК АЛЬЯНС» Фролової Ю.М. кваліфікаційним вимогам щодо професійної придатності ухвалене з урахуванням виявлених за результатами інспекційної перевірки за період з 01.08.2021 по 08.12.2022 суттєвих та системних порушень у діяльності Банку, зокрема, за операціями з гарантіями, а також подальшого існування таких порушень після завершення перевірки, що, на думку відповідача, свідчить про незабезпечення Головою Правління дотримання Банком вимог законодавства, відсутність належного реагування на зауваження Національного банку та неспроможність ініціювати ефективні управлінські зміни; крім того, відповідач посилається на встановлені факти надання позивачем недостовірної інформації під час інспекційної перевірки, що, за оцінкою Комітету, свідчить про неналежне виконання посадових обов`язків і створює ризики для здійснення ефективного банківського нагляду, а також на порушення Банком вимог законодавства у сфері фінансового моніторингу та валютного регулювання, зокрема несвоєчасне подання інформації та неналежну перевірку клієнтів з високим рівнем ризику; відповідач також зазначає, що з урахуванням результатів оцінки Банку за методикою SREP, матеріалів інспекційної перевірки та безвиїзного нагляду, Банк потребує керівника, здатного забезпечити належне управління та запобігання порушенням у майбутньому, тоді як дії позивача, за професійним судженням Національного банку, не відповідають таким очікуванням, а додатково вказує на відсутність конструктивної взаємодії позивача з регулятором у зв`язку з її неявкою на співбесіди з Кваліфікаційною комісією та Комітетом, а також бере до уваги інформацію, отриману від НАБУ, наголошуючи на наявності потенційних, у тому числі репутаційних, ризиків для Банку у зв`язку з триваючим провадженням, незважаючи на дію принципу презумпції невинуватості.

Позивач подав відповідь на відзив, згідно з яким він не погоджується з доводами відповідача та підтримує свої позовні вимоги, адже Національний банк України вправі враховувати порушення, допущені у попередні роки, лише за умови доведення їх істотного впливу на поточний фінансовий стан банку або стабільність фінансової системи, чого у даному випадку зроблено не було, оскільки відповідач не обґрунтував, чому порушення 2021 2022 років стали підставою для прийняття рішення у 2024 році, не дотримався належних процедур, зокрема щодо повідомлення та надання можливості для пояснень, а також не підтвердив свої висновки належними і достатніми доказами; позивач звертає увагу, що за результатами інспекційної перевірки за ці порушення до Банку вже був застосований захід впливу у вигляді штрафу, який був сплачений, а сам регулятор визнав його адекватним і таким, що відповідає рівню загрози, після чого Банк вжив заходів для усунення недоліків, що свідчить про відсутність критичних ризиків та унеможливлює повторне використання тих самих обставин як підстави для припинення повноважень Голови правління; крім того, позивач вказує на порушення принципу презумпції невинуватості, оскільки відповідач фактично поклав в основу оскаржуваного рішення сам факт повідомлення про підозру без наявності обвинувального вироку та без інших підтверджуючих доказів, а також зазначає, що твердження відповідача щодо дострокового припинення банківських гарантій спростовуються підтвердженнями бенефіціара про відсутність заперечень, у зв`язку з чим позивач вважає, що оскаржуване рішення від 20.05.2024 є необґрунтованим, непропорційним та таким, що прийняте за відсутності законних підстав, і наполягає на задоволенні позову в повному обсязі.

Від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, де відповідач зазначає, що документом, у якому викладено професійне судження, є рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури № 24/486-рк/БТ від 20.05.2024 «Про невідповідність Голови Правління Акціонерного товариства «Банк Альянс» Фролової Юлії Миколаївни кваліфікаційним вимогам щодо професійної придатності», належним чином завірена копія якого наявна в матеріалах справи, у зв`язку з чим твердження сторони позивача про недолучення до матеріалів справи документа, що містить професійне судження, є помилковими; при цьому відповідач зазначає, що долучені до відзиву рішення Національного банку України щодо Акціонерного товариства «Банк Альянс» були враховані під час прийняття оскаржуваного рішення, не оскаржувалися Банком та є чинними, а суб`єктивні міркування сторони позивача щодо серйозності порушень, порядку їх оцінки регулятором, можливості настання ризиків у зв`язку з порушенням нормативу Н7, а також твердження про «подвійне покарання» не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки правомірність зазначених рішень не є предметом розгляду у цій справі, встановлення факту порушення нормативів не потребує настання реальних наслідків, а застосування заходів впливу до Банку та оцінка професійної придатності позивача як Голови Правління Банку є різними за правовою природою заходами; водночас інформація про наявність кримінального провадження щодо позивача не покладена в основу висновків відповідача, а лише врахована з огляду на потенційні ризики для Банку з дотриманням принципу презумпції невинуватості, тоді як лист АТ «Укргазвидобування» № 00/8190 від 07.11.2022 не може бути визнаний належним і достовірним доказом припинення зобов`язань за банківськими гарантіями з огляду на відсутність підпису уповноваженої особи, підтвердження її повноважень та неможливість встановлення факту припинення відповідних правовідносин.

В матеріалах справи наявні письмові пояснення третьої особи, з яких вбачається, що зміст заявленого позову містить аргументи та докази, що підтверджують необхідність визнати протиправним і скасувати рішення Комітету Національного банку України від 20.05.2024 № 24/486-рк/БТ; факт відкритого кримінального провадження щодо ОСОБА_2 не свідчить про її небездоганну ділову репутацію, а до моменту ухвалення вироку відсутні законні підстави робити такі висновки, при цьому Національний банк повинен застосовувати єдиний підхід до подібних ситуацій, забезпечуючи прозорість та довіру до регулятора; Банк неухильно виконав рекомендації Національного банку за результатами оцінки SREP, належним чином повідомив регулятора та вже зазнав санкцій за кожен із зазначених недоліків, що свідчить про подвійне покарання; проведені незалежні експертизи та аудити не підтвердили порушень, зазначених Національним банком; жодна з обставин, зазначених у Рішенні від 20.05.2024, як окремо, так і в сукупності, не є достатньою підставою для визнання Голови правління невідповідною кваліфікаційним вимогам, оскільки АТ «Банк Альянс» та його голова правління діяли виключно в межах чинного законодавства, внутрішніх нормативних документів банку та умов банківських гарантій, а операції з видачі готівкових коштів клієнтам відповідали інтересам банку та його клієнтів; відсутність законодавчо визначених підстав для твердження про невідповідність голови правління та припинення її повноважень через несвоєчасне подання інформації до Держфінмоніторингу унеможливлює такі дії Національного банку; кожен із зауважень у Рішенні від 20.05.2024 має разовий характер, і голова правління та АТ «Банк Альянс» вже вжили рекомендованих заходів, а оскаржуване рішення є непропорційним і необґрунтованим, оскільки Національний банк уже застосував відповідні заходи впливу, що створює ознаки подвійного покарання; при цьому регулятор повинен діяти виключно в межах законодавчих повноважень, дотримуючись принципів законності, обґрунтованості та пропорційності, а також принципу ne bis in idem, що забезпечує справедливість, правову визначеність та захист учасників фінансового ринку.

09.07.2025 до суду надійшли додаткові пояснення до позиції позивача, згідно з якими позивач зазначає, що щодо застосування Положення № 477 ч.1 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачає, що НБУ видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти, друга частина статті встановлює, що нормативно-правові акти НБУ є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, а третя частина ст. 56 визначає, що розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії не є нормативно-правовими актами і набирають чинності в порядку, встановленому НБУ; частина сьома ст. 56 передбачає, що нормативно-правові акти НБУ видаються у формі постанов Правління НБУ, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління, і Положення № 477, будучи затвердженим постановою Правління у формі положення, є нормативно-правовим актом, проте не було опубліковане та не набрало чинності, що робить його застосування підставою для неправомірності дій Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків при прийнятті Рішення від 20.05.2024; таким чином, повноваження Комітету, його склад, порядок прийняття процедурних рішень та інші регламентні норми є неправомірними; Верховний Суд у постанові № 640/9004/20 від 28.02.2023 наголошував, що органи державної влади повинні діяти лише в межах повноважень, визначених законом, а дії державного органу у межах компетенції, але у непередбаченій законом формі є неправомірними; при цьому ЄСПЛ зазначав, що законність дій державного органу потребує доступності та передбачуваності правової підстави, а відсутність оприлюднення Положення № 477 робить його невизначеним для зацікавлених осіб; Велика Палата Верховного Суду у постанові №520/2098/19 від 09.06.2022 підкреслювала, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти та чи є вони чинними на момент розгляду справи; отже, Відповідач, приймаючи Рішення від 20.05.2024, керувався неоприлюдненим та нечинним нормативно-правовим актом Положення № 477, що суперечить ст. 19 Конституції України, Закону України «Про Національний банк України» та Закону України «Про адміністративну процедуру», порушує принципи законності, правової визначеності та належного врядування, а відповідне рішення підлягає визнанню протиправним і скасуванню.

16.09.2025 до суду надійшли додаткові пояснення щодо окремого питання, згідно з якими відповідач зазначає, що, що відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про Національний банк України» НБУ здійснює державне регулювання діяльності банків безпосередньо або через створений ним Комітет, а згідно з ч. 4 ст. 17 Закону Правління НБУ має право утворювати Комітет та делегувати йому повноваження щодо банківського регулювання та застосування заходів впливу, крім передбачених п. 11 і 12 ч. 1 ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність»; водночас, відповідно до ч. 1 3 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», НБУ видає дві групи актів нормативно-правові та розпорядчі, причому розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії не є нормативно-правовими, оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому НБУ, і Положення № 477 не встановлює обов`язкових норм для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних чи фізичних осіб, а лише визначає повноваження Комітету на підставі існуючих нормативно-правових актів, тому носить організаційно-розпорядчий характер і не є нормативно-правовим актом, для чинності якого необхідне офіційне опублікування; крім того, зазначене питання вже досліджувалося судами, зокрема в справі № 640/1249/20 за позовом АТ «Міжнародний інвестиційний банк» до НБУ, де рішенням Окружного адміністративного суду Києва від 01.07.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2021, у задоволенні позову відмовлено та аргумент про нібито нечинність Положення № 477 судом відхилено, аналогічного висновку дійшов Київський окружний адміністративний суд у справі № 320/7908/23, і, таким чином, твердження позивача та третьої особи про протиправність Оскаржуваного рішення через використання нечинного Положення № 477 є помилковим і не може бути підставою для скасування такого рішення.

В матеріалах справи наявні додаткові пояснення від представника позивача, згідно яких останній повідомляє суд, що відповідач, приймаючи рішення від 20.05.2024, керувався «Положенням про Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури», затвердженим постановою Правління НБУ від 24.07.2015 № 477 (у редакції рішення Правління НБУ від 12.11.2021 № 561-рш) (далі «Положення № 477»), при цьому ч. 1 ст. 56 Закону України «Про НБУ» передбачає, що НБУ видає нормативно-правові та розпорядчі акти; у письмових поясненнях від 15.09.2025 року відповідач стверджує, що Положення № 477 є розпорядчим актом, а не нормативно-правовим, пояснюючи цим відмінності у формах набрання чинності та порядку застосування, проте не навів жодних додаткових обґрунтувань чи правових доводів на підтвердження своєї позиції; натомість, на думку позивача, Положення № 477 має ознаки нормативно-правового акту, оскільки, відповідно до Закону про НБУ, нормативно-правові акти НБУ видаються з питань, віднесених до його повноважень, і є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, тоді як розпорядчі акти організаційно-розпорядчого характеру, які видає Голова НБУ, є внутрішніми документами, обов`язковими лише для працівників та підрозділів НБУ, а Положення № 477 регламентує процедуру перевірки, розгляду та прийняття рішень Комітетом НБУ, що впливає на права та обов`язки суб`єктів господарювання, тобто має зовнішню дію; факт, що рішення Комітету на підставі Положення № 477 стало предметом судового розгляду, підтверджує його нормативний характер, а публікація Положення лише підтверджує його зовнішній та нормативний характер; відповідно до ст. 17 Закону про НБУ, Правління НБУ має право утворювати Комітет та делегувати йому повноваження щодо банківського нагляду та застосування заходів впливу, які мають регуляторний характер, і тому акти, що визначають діяльність Комітету, не можуть бути внутрішньо-розпорядчими; на підтвердження цього слід врахувати оприлюднення аналогічних положень інших комітетів НБУ на офіційному сайті; таким чином, Положення № 477 має всі ознаки нормативно-правового акту НБУ, і якби воно не було нормативно-правовим, НБУ не приводив би його у відповідність до Закону № 541-VIII; окремо представник позивача зауважує, що посилання відповідача на судові рішення у справах №640/1249/20 та №320/7908/23 не досліджує правового статусу Положення № 477 у контексті Рішення від 20.05.2024, і, таким чином, відповідач діяв на підставі неоприлюдненого та такого, що не набрало чинності нормативно-правового акта, що суперечить ст. 19 Конституції України, Закону України «Про НБУ» та Закону України «Про адміністративну процедуру», використання нечинного нормативно-правового акту, який визначає повноваження колегіального органу та процедури його діяльності, є істотним порушенням принципів законності, правової визначеності та належного врядування, і прийняте на його основі Рішення від 20.05.2024 підлягає визнанню протиправним і скасуванню.

10.11.2025 до суду надійшли додаткові пояснення відповідача щодо спростування аргументів позивача стосовно Положення № 477, у яких зазначено, що твердження позивача про «вплив на права та обов`язки суб`єктів господарювання» та «зовнішню дію» Положення № 477 є хибним. Відповідач пояснює, що керуючись ч. 4 ст. 17 Закону України «Про Національний банк України» та постановою Правління НБУ від 24.07.2015 № 477, у НБУ створено Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури, якому делеговано певні повноваження Правління. Положення № 477 визначає виключно організаційні засади та повноваження Комітету і не містить обов`язкових норм для органів державної влади, місцевого самоврядування, юридичних чи фізичних осіб; воно деталізує порядок здійснення повноважень НБУ, зокрема щодо прийняття рішень про невідповідність керівників банків кваліфікаційним вимогам та пред`явлення вимог щодо заміни керівників, та уточнює реалізацію статті 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і Положення про ліцензування банків № 149 від 22.12.2018. Таким чином, Положення № 477 є організаційно-розпорядчим актом, що регулює внутрішню діяльність Комітету, та не впливає на права і обов`язки інших суб`єктів. Щодо форми Положення № 477, відповідач зазначає, що Закон про НБУ передбачає видачу нормативно-правових та розпорядчих актів, причому розпорядчі акти можуть набирати чинності у формі постанов, інструкцій, положень чи правил, що затверджуються постановами Правління, і закон не встановлює виключного переліку форм розпорядчих актів. Посилання позивача на те, що Положення № 477 є «положенням» та «затверджене постановою Правління», як доказ його нормативного характеру, є помилковим, оскільки правова природа акта визначається змістом, а не формою. Щодо Закону № 541-VIII, на який посилається позивач, його прикінцеві та перехідні положення зобов`язань щодо прийняття нормативно-правових актів не встановлюють, тому Положення № 477 могло бути прийняте як розпорядчий акт. Також аргументи позивача про оприлюднення актів інших комітетів НБУ не свідчать про нормативний характер, оскільки розміщення документа на офіційному сайті НБУ не означає його офіційного опублікування у розумінні ст. 56 Закону про НБУ; прикладом є Положення № 498-рш, розміщене на сайті, але офіційно не опубліковане. Отже, твердження позивача про використання «нечинного» Положення № 477 є помилковим і не може бути підставою для скасування Рішення від 20.05.2024. Водночас у позовній заяві позивач не посилався на нечинність Положення № 477 як підставу для скасування оскаржуваного рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

31.10.2018 за результатом засідання Наглядової ради Акціонерного товариства «Банк Альянс» було призначено (обрано) головою правління Банку Фролову Юлію Миколаївну, що підтверджується витягом з протоколу № 105 очного голосування засідання Наглядової ради від 31.10.2018.

20.05.2024 Комітет Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури прийняв рішення № 24/486-рк/БК від 20.05.2024 про невідповідність голови правління АТ «Банк Альянс» Фролової Ю.М. кваліфікаційним вимогам щодо професійної придатності.

У змісті Рішення від 20.05.2024 зазначено, що підставами для висновку про невідповідність голови правління Фролової Ю.М. кваліфікаційним вимогам щодо професійної придатності стали такі обставини:

1. Результати позапланової інспекційної перевірки з питань дотримання Банком вимог банківського законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку, за договорами гарантій за період діяльності Банку з 01.08.2021 по 08.12.2022. Під час перевірки було встановлено порушення та недоліки, допущені Банком у своїй діяльності.

2. Несвоєчасне надання Банком інформації до Державної служби фінансового моніторингу України (далі «СУФМУ»).

3. Ознаки нездійснення Банком належних заходів перевірки клієнтів, зокрема посилених заходів щодо клієнтів, яким встановлено високий рівень ризику. Так, у серпні 2022 року Банк здійснив операції з видачі готівкових коштів з поточних рахунків клієнтів Банку ТОВ «СЕНДА ПЕТРИК» та ТОВ «ВЕЛІ ДОРІН» у сумі 96 520 750 грн та 96 520 748 грн відповідно для закупівлі металобрухту у фізичних осіб.

4. Результати щорічної наглядової оцінки Банку станом на 01.01.2023 (з урахуванням істотних подій, що відбулися після звітної дати) визначили загальну оцінку SREP АТ «Банк Альянс» на рівні « 4».

Позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури Національного банку України від 20.05.2024 №24/486-рк/БТ про невідповідність голови правління Акціонерного товариства «Банк Альянс» ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам щодо професійної придатності, у зв`язку з чим звернулась до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківська система України складається з Національного банку України та інших банків, а також філій іноземних банків, що створені і діють на території України відповідно до положень цього Закону та інших законів України.

Національний банк України здійснює регулювання та банківський нагляд відповідно до положень Конституції України, цього Закону, Закону України «Про Національний банк України», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України. Національний банк України визначає особливості регулювання та нагляду за системно важливим банком, банком, що має статус Розрахункового центру з обслуговування договорів на фінансових ринках, з урахуванням специфіки діяльності таких банків.

Статтею 2 Закону України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України» закріплено, що Національний банк є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про Національний банк України» Правління Національного банку організовує виконання функцій відповідно до статей 6 і 7 цього Закону та здійснює управління діяльністю Національного банку.

Повноваження Правління Національного банку встановлені у статті 15 Закону України «Про Національний банк України».

Правління Національного банку має право утворити Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури та делегувати йому повноваження щодо здійснення банківського регулювання та нагляду, здійснення оверсайту платіжної інфраструктури, зокрема застосування до об`єктів оверсайту заходів впливу, визначених законом, а також застосування до банків та інших осіб, які можуть бути об`єктом перевірки Національного банку, заходів впливу (санкцій), передбачених законом, крім заходів, передбачених пунктами 11 і 12 частини першої статті 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (ст.17 Закону України «Про Національний банк України»).

Згідно зі статтею 66 Закону України «Про банки i банківську діяльність» НБУ здійснює нагляд за діяльністю банків (державне регулювання діяльності банків у формі адміністративного регулювання).

Як встановлено п. 365 гл. 44 роз. VI Положення про ліцензування банків, затвердженого постановою Правління НБУ від 22.12.2018 року № 149 (далі - Положення № 149), НБУ постійно здійснює моніторинг відповідності керівників банку вимогам, установленим законодавством України для відповідної посади.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про банки i банківську діяльність» Керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер банку.

Керівники банку повинні відповідати кваліфікаційним вимогам. Кваліфікаційними вимогами є вимоги щодо ділової репутації та професійної придатності, щодо керівників державного банку - також вимоги, визначені статтею 7 цього Закону, а щодо незалежного директора банку - також вимоги щодо незалежності.

Керівники банку повинні мати бездоганну ділову репутацію.

Професійна придатність керівника банку визначається як сукупність знань, професійного та управлінського досвіду особи, необхідних для належного виконання посадових обов`язків керівника банку з урахуванням бізнес-плану та стратегії банку, а також функціонального навантаження та сфери відповідальності конкретного керівника банку.

Керівники банку повинні мати вищу освіту.

Голова правління банку повинен мати досвід роботи у банківському та/або фінансовому секторі не менше п`яти років у сукупності, у тому числі на керівних посадах - не менше трьох років.

Члени правління банку повинні мати досвід роботи у банківському та/або фінансовому секторі у сукупності не менше трьох років.

Не менше половини членів ради банку, включаючи голову ради банку, повинні мати досвід роботи у банківському та/або фінансовому секторі не менше трьох років.

Кваліфікаційні вимоги до керівників банку встановлюються Національним банком України.

Національний банк України у встановленому ним порядку погоджує на посади керівників банку (кандидатури на посади керівників банку). Національний банк України відмовляє у погодженні керівника банку (кандидатури на посаду керівника банку), якщо він не відповідає або не доведе Національному банку України свою відповідність кваліфікаційним вимогам.

Національний банк України приймає рішення про погодження або відмову в погодженні на посаду керівника банку на підставі заяви та доданих до неї документів, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України. Строк прийняття Національним банком України такого рішення становить 45 робочих днів з дня отримання відповідної заяви, а якщо в рамках такого погодження розглядається питання про можливість незастосування до особи ознаки небездоганної ділової репутації - 90 робочих днів з дня подання клопотання, до якого додаються документи, визначені нормативно-правовим актом Національного банку України. Національний банк України має право продовжити ці строки, але не більш як на 30 робочих днів, у разі потреби перевірки достовірності поданих документів/інформації та/або отримання додаткових документів/інформації, необхідних для прийняття такого рішення. Про таке продовження строку Національний банк України повідомляє банк не менше ніж за три робочі дні до завершення граничного строку для прийняття рішення, передбаченого цією частиною.

У разі виявлення банком чи Національним банком України невідповідності керівника банку вимогам щодо ділової репутації банк може звернутися до Національного банку України у встановленому його нормативно-правовими актами порядку з клопотанням про незастосування до такого керівника виявленої ознаки небездоганної ділової репутації та/або надати додаткові документи/пояснення про його відповідність вимогам щодо бездоганної ділової репутації.

Національний банк України розглядає клопотання про незастосування до керівника ознаки небездоганної ділової репутації та приймає відповідне рішення протягом 30 робочих днів з дня отримання відповідного клопотання. Національний банк України має право продовжити цей строк, але не більш як на 30 робочих днів, у разі потреби перевірки достовірності поданих документів/інформації та/або отримання додаткових документів/інформації, необхідних для прийняття такого рішення. Про таке продовження строку Національний банк України повідомляє банк не менше ніж за три робочі дні до завершення граничного строку для прийняття рішення, передбаченого цим абзацом.

Голова правління банку, головний бухгалтер банку, голова та члени ради банку вступають на посаду після їх погодження Національним банком України.

Національний банк України залишає заяву про погодження керівників банку без руху, якщо заявник подав неповний пакет документів, необхідних для погодження керівників банку, або такі заява/документи подані з порушенням установлених законодавством вимог. У такому разі Національний банк України протягом 15 робочих днів з дня одержання такої заяви надсилає банку повідомлення в письмовій формі (паперовій або електронній) про залишення його заяви без руху із зазначенням виявлених недоліків з посиланням на порушені вимоги законодавства, порядку і строку усунення таких недоліків, а також порядку і строків оскарження рішення про залишення заяви без руху.

У разі усунення банком виявлених недоліків у строк, встановлений Національним банком України, заява про погодження керівників банку вважається поданою в день її первинного подання, а строк розгляду заяви продовжується на строк залишення її без руху.

Банк зобов`язаний подати до Національного банку України документи для погодження керівників банку не пізніше одного місяця з дня їх призначення (обрання) на посади. Банк має право звернутися до Національного банку України для попереднього погодження кандидатів на посади керівників банку до їх призначення (обрання) на посади.

Керівники банку протягом усього часу обіймання відповідних посад повинні відповідати кваліфікаційним вимогам. Банк повинен самостійно перевіряти відповідність керівників банку кваліфікаційним вимогам та забезпечувати контроль такої відповідності на постійній основі.

Національний банк України має право вимагати припинення повноважень будь-якого з керівників банку, якщо він не відповідає кваліфікаційним вимогам та/або якщо керівник банку не забезпечує належного виконання своїх посадових обов`язків, що призвело до порушення вимог законодавства, виявленого під час здійснення банківського нагляду у порядку, визначеному цим Законом. Банк зобов`язаний на вимогу Національного банку України вжити заходів для припинення повноважень такого керівника банку, а також обрання/призначення іншої особи на відповідну посаду, якщо це вимагається законодавством України.

Керівник банку, стосовно якого Національний банк України висунув вимогу про припинення повноважень у зв`язку з відмовою у його погодженні, зобов`язаний утриматися від вчинення дій, прийняття рішень та припинити виконання покладених на нього посадових обов`язків з моменту отримання банком відповідної письмової вимоги Національного банку України.

Голові, членам правління банку та головному бухгалтеру банку забороняється займати посади в інших юридичних особах (крім контролера банку, юридичних осіб, які мають спільного з банком контролера, банківських спілок та асоціацій).

Національний банк України має право безоплатно одержувати від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших осіб інформацію, необхідну для визначення відповідності керівників банку (кандидатів на відповідні посади) кваліфікаційним вимогам. Органи та особи, які отримали такий запит Національного банку України, зобов`язані надати відповідну інформацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту Національного банку України.

Керівники банку зобов`язані діяти в інтересах банку, дотримуватися вимог законодавства, положень статуту та інших документів банку.

Керівники банку несуть відповідальність перед банком за збитки, завдані банку їхніми діями (бездіяльністю), згідно із законом. Якщо відповідальність згідно з цією статтею несуть декілька осіб, їх відповідальність перед банком є солідарною.

Керівники банку зобов`язані запобігати виникненню конфліктів інтересів у банку та сприяти їх врегулюванню. Керівники банку зобов`язані утримуватися від вчинення дій та/або прийняття рішень, якщо це може призвести до виникнення конфлікту інтересів та/або перешкоджати належному виконанню такими особами своїх посадових обов`язків в інтересах банку.

Керівники банку зобов`язані відмовитися від участі у прийнятті рішень, якщо конфлікт інтересів не дає їм змоги повною мірою виконувати свої обов`язки в інтересах банку, його вкладників та учасників. У таких випадках керівник банку, який є членом колегіального органу, не має права голосу під час прийняття таким органом рішення та не враховується під час визначення кворуму відповідного колегіального органу.

Як вбачається зі статті 43 Закону, при виконанні своїх обов`язків відповідно до вимог цього Закону керівники банку зобов`язані діяти на користь банку та клієнтів і зобов`язані ставити інтереси банку вище власних.

Зокрема, керівники банку зобов`язані:

1) ставитися з відповідальністю до виконання своїх службових обов`язків;

2) приймати рішення в межах наданих повноважень;

3) не використовувати службове становище у власних інтересах;

4) забезпечити збереження та передачу майна та документів банку при звільненні керівників з посади.

Згідно з п. 365 гл. 44 роз. VI Положення № 149 Національний банк постійно здійснює моніторинг відповідності керівників банку, головного ризик-менеджера, головного комплаєнс-менеджера, керівника підрозділу внутрішнього аудиту банку вимогам, установленим законодавством України для відповідної посади.

366. Національний банк має право вимагати надання інформації, документів, пояснень щодо керівника банку, головного ризик-менеджера, головного комплаєнс-менеджера, керівника підрозділу внутрішнього аудиту банку для оцінки їх відповідності вимогам законодавства України від банку, такої посадової особи.

Національний банк має право запросити керівника банку, головного ризик-менеджера, головного комплаєнс-менеджера, керівника підрозділу внутрішнього аудиту банку на співбесіду з Кваліфікаційною комісією для оцінки їх відповідності вимогам законодавства України.

367. Національний банк розглядає питання про відповідність керівника банку, головного ризик-менеджера, головного комплаєнс-менеджера, керівника підрозділу внутрішнього аудиту банку визначеним законодавством України вимогам у разі:

1) отримання/виявлення інформації, що може свідчити про відсутність у особи бездоганної ділової репутації;

2) отримання/виявлення інформації, що може свідчити про невідповідність особи вимогам щодо професійної придатності;

2-1) отримання/виявлення інформації, що може свідчити про недостовірність поданих до Національного банку інформації та документів щодо особи, які, за професійним судженням Національного банку, вплинули або могли вплинути на прийняття Національним банком рішення щодо цієї особи;

3) виявлення в особи реального або потенційного конфлікту інтересів, що може вплинути на належне виконання нею повноважень і обов`язків, або інформації про те, що вона не може приділяти достатньо часу для виконання своїх посадових обов`язків;

4) отримання/виявлення інформації, що незалежний директор не відповідає вимогам законодавства України щодо його незалежності;

4-1) отримання/виявлення інформації, що член наглядової ради державного банку не відповідає вимогам статті 7 Закону про банки;

5) виявлення порушень і/або недоліків у діяльності банку, що свідчать про низький рівень корпоративного управління в банку та неякісне виконання керівником банку, головним ризик-менеджером, головним комплаєнс-менеджером, керівником підрозділу внутрішнього аудиту банку посадових обов`язків;

6) виявлення ознак здійснення банком ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників та інших кредиторів банку;

7) виявлення недоліків у системі внутрішнього контролю банку, уключно з тими, що стосуються управління ризиками у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Кваліфікаційна комісія за результатами співбесіди з керівником, головним ризик-менеджером, головним комплаєнс-менеджером, керівником підрозділу внутрішнього аудиту банку має право прийняти рішення про проведення тестування для визначення відповідності рівня його професійних знань вимогам законодавства України та провести таке тестування (п. 368 гл. 44 роз. VI Положення № 149).

Згідно з п. 369 гл. 44 роз. VI Положення № 149 Національний банк має право розглянути питання щодо відповідності керівника, головного ризик-менеджера, головного комплаєнс-менеджера, керівника підрозділу внутрішнього аудиту банку вимогам законодавства України без проведення співбесіди, якщо він був на неї запрошений і без поважної причини не з`явився.

Національний банк за результатами розгляду наявних інформації та документів, з урахуванням результатів співбесіди та/або тестування (якщо такі було проведено) має право прийняти рішення про невідповідність керівника, головного ризик-менеджера, головного комплаєнс-менеджера, керівника підрозділу внутрішнього аудиту банку кваліфікаційним вимогам (рішення приймає Комітет з нагляду) (п. 370 гл. 44 роз. VI Положення № 149).

Відповідно до п. 371 гл. 44 роз. VI Положення № 149 Національний банк має право письмово вимагати від банку заміни керівника, головного ризик-менеджера, головного комплаєнс-менеджера, керівника підрозділу внутрішнього аудиту банку в разі прийняття Національним банком рішення про його невідповідність установленим законодавством України вимогам та/або якщо відповідна особа не забезпечує належного виконання своїх посадових обов`язків, що призвело до порушення банком вимог законодавства України, виявлених під час здійснення банківського нагляду.

Як вже було зазначено судом, 20.05.2024 Комітет Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків прийняв рішення № 24/486-рк/БК про невідповідність голови правління АТ «Банк Альянс» ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам щодо професійної придатності, обґрунтувавши це результатами позапланової перевірки Банку за період 01.08.2021 08.12.2022, що виявила порушення банківського законодавства та нормативно-правових актів НБУ, несвоєчасне подання інформації до Державної служби фінансового моніторингу, недотримання Банком заходів перевірки клієнтів із високим рівнем ризику (зокрема, у серпні 2022 року здійснено операції на суму понад 193 млн грн з видачі готівки для закупівлі металобрухту фізичними особами) та результатами щорічної наглядової оцінки станом на 01.01.2023, за якою загальна оцінка SREP Банку склала « 4», з приводу чого суд зазначає наступне.

Досліджуючи доводи сторін у частині наявності та обсягу повноважень Національного банку України і створеного ним Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 99 Конституції України, основною функцією центрального банку держави є забезпечення стабільності грошової одиниці України. Реалізація цієї конституційної функції неможлива без здійснення ефективного банківського регулювання та нагляду, що, у свою чергу, передбачає наявність у Національного банку України дієвих механізмів впливу на діяльність банків та їх керівних органів.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України є центральним банком України та особливим центральним органом державного управління, який здійснює свої повноваження незалежно від інших органів державної влади. Статтями 6 та 7 зазначеного Закону визначено, що до функцій Національного банку України, зокрема, належить державне регулювання діяльності банків та здійснення банківського нагляду.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про Національний банк України» організацію виконання функцій Національного банку та управління його діяльністю здійснює Правління Національного банку України. При цьому статтею 17 цього Закону прямо передбачено право Правління НБУ утворювати комітети та делегувати їм частину своїх повноважень у сфері банківського регулювання та нагляду, у тому числі щодо застосування заходів впливу, за винятком окремо визначених законом випадків.

Частиною першою статті 61 Закону України «Про Національний банк України» встановлено, що Національний банк України здійснює державне регулювання діяльності банків безпосередньо або через створені ним комітети. Таким чином, законодавець прямо передбачив можливість реалізації регуляторних та наглядових функцій НБУ не лише самим Правлінням, а й через спеціально створені колегіальні органи.

У свою чергу, відповідно до статей 42 та 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Національний банк України наділений повноваженнями щодо встановлення кваліфікаційних вимог до керівників банків, здійснення постійного контролю за їх дотриманням, а також правом вимагати припинення повноважень керівника банку у разі встановлення його невідповідності таким вимогам або неналежного виконання ним посадових обов`язків, що призвело до порушень банківського законодавства.

З аналізу наведених норм убачається, що оцінка професійної придатності керівників банків є невід`ємною складовою банківського нагляду, а тому належить до виключної компетенції Національного банку України як регулятора фінансового ринку.

Як встановлено судом, Правління Національного банку України, реалізуючи надані йому законом повноваження, утворило Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури та делегувало йому повноваження, зокрема щодо:

здійснення банківського нагляду;

розгляду матеріалів інспекційних перевірок та наглядових оцінок;

оцінки відповідності керівників банків кваліфікаційним вимогам, установленим законодавством України;

прийняття рішень про невідповідність керівників банків вимогам щодо професійної придатності та застосування пов`язаних із цим наглядових заходів.

Отже, Комітет діє не як самостійний орган, а як колегіальний орган Національного банку України, який реалізує делеговані йому повноваження Правління НБУ у межах і в спосіб, визначених законом.

Доводи позивача про відсутність у Комітету належних повноважень або про перевищення ним компетенції суд вважає безпідставними, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм Закону України «Про Національний банк України» та ігнорують положення статей 17 і 61 цього Закону, які прямо передбачають можливість делегування регуляторних та наглядових функцій комітетам НБУ.

За таких обставин суд доходить висновку, що Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури був належним суб`єктом владних повноважень, уповноваженим на прийняття рішення від 20.05.2024 № 24/486-рк/БТ про невідповідність голови правління АТ «Банк Альянс» Фролової Ю.М. кваліфікаційним вимогам щодо професійної придатності.

Оцінюючи доводи позивача та третьої особи щодо нечинності Положення про Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 24.07.2015 № 477 (у редакції рішення Правління НБУ від 12.11.2021 № 561-рш) (далі Положення № 477), суд виходить з наступного.

Позивач обґрунтовує свою позицію тим, що Положення № 477 є нормативно-правовим актом Національного банку України, який підлягає обов`язковому офіційному опублікуванню, а відсутність такого опублікування, на його думку, свідчить про нечинність зазначеного акта та, як наслідок, про протиправність рішень Комітету, прийнятих на його підставі.

Суд не може погодитися з такими доводами позивача.

Відповідно до ч.ч.1-3 статті 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти. При цьому нормативно-правові акти НБУ є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, тоді як розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії не є нормативно-правовими та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком України.

Відтак, вирішальним для визначення правової природи акта є не його назва чи форма затвердження, а його зміст, характер правового регулювання та коло суб`єктів, на яких він поширює свою дію.

З аналізу змісту Положення № 477 суд встановив, що останнє:

не містить норм загального характеру, спрямованих на регулювання поведінки невизначеного кола осіб;

не встановлює нових прав, обов`язків чи обмежень для банків, їх посадових осіб або інших учасників фінансового ринку;

не визначає самостійних матеріально-правових підстав для втручання у діяльність банків чи припинення повноважень їх керівників.

Натомість Положення № 477 визначає:

склад Комітету;

порядок організації його роботи;

внутрішні процедури підготовки, розгляду та ухвалення рішень;

розмежування повноважень між Правлінням НБУ та Комітетом.

Таким чином, зазначене Положення має виключно організаційно-розпорядчий характер та спрямоване на внутрішню регламентацію діяльності колегіального органу Національного банку України, створеного на підставі статті 17 Закону України «Про Національний банк України».

Суд також звертає увагу, що повноваження Комітету щодо оцінки відповідності керівників банків кваліфікаційним вимогам прямо випливають із положень Законів України «Про Національний банк України» та «Про банки і банківську діяльність», а також нормативно-правових актів НБУ, зокрема Положення про ліцензування банків № 149. Положення № 477 лише деталізує механізм реалізації цих повноважень, не виходячи за межі законодавчо визначеної компетенції регулятора.

Доводи позивача про те, що Положення № 477 має «зовнішню дію» та впливає на права і обов`язки суб`єктів господарювання, суд вважає необґрунтованими, оскільки сам по собі факт ухвалення Комітетом індивідуальних рішень щодо конкретних банків або посадових осіб не свідчить про нормативний характер акта, яким визначено внутрішню процедуру діяльності такого органу. Зовнішній характер має не Положення № 477, а індивідуальні рішення Комітету, які приймаються на підставі норм законів і нормативно-правових актів НБУ та можуть бути предметом судового контролю.

Крім того, суд відхиляє аргументи позивача про обов`язковість офіційного опублікування Положення № 477 як умови його чинності. Відсутність офіційного опублікування не може беззаперечно свідчити про нечинність акта, який за своєю правовою природою не є нормативно-правовим у розумінні статті 56 Закону України «Про Національний банк України».

За таких обставин суд доходить висновку, що Положення № 477 є чинним організаційно-розпорядчим актом Національного банку України, який правомірно застосовувався Комітетом при прийнятті рішення від 20.05.2024 № 24/486-рк/БТ, а доводи позивача щодо його нормативного характеру та нечинності не знайшли свого правового підтвердження під час судового розгляду справи.

Крім того, резюмуючи викладене суд зазначає, що саме по собі посилання позивача на відсутність у Комітету повноважень за відсутності належного обґрунтування такого, не може бути підставою для визнання оскаржуваного рішення протиправним або його скасування.

Перевіряючи доводи позивача про порушення Національним банком України процедури прийняття оскаржуваного рішення, суд виходить із необхідності встановлення того, чи було дотримано регулятором визначений законом та підзаконними нормативно-правовими актами порядок здійснення оцінки відповідності керівника банку кваліфікаційним вимогам.

Так, відповідно до статей 42, 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також Положення про ліцензування банків, затвердженого постановою Правління НБУ від 22.12.2018 № 149, Національний банк України здійснює постійний (безперервний) нагляд за діяльністю банків та відповідністю їх керівників вимогам щодо професійної придатності та ділової репутації протягом усього строку перебування таких осіб на посаді.

Як було встановлено під час судового розгляду справи, Національний банк України не обмежився одноразовою перевіркою діяльності АТ «Банк Альянс» або оцінкою окремих епізодів, а здійснював системний та комплексний нагляд за діяльністю банку та управлінською спроможністю його керівництва. Зокрема, НБУ у встановленому порядку:

проводив безвиїзний банківський нагляд;

здійснював аналіз регуляторної звітності банку;

оцінював ефективність системи корпоративного управління та управління ризиками;

аналізував виконання банком вимог законодавства у сфері фінансового моніторингу.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що Національним банком України було призначено та проведено позапланову інспекційну перевірку АТ «Банк Альянс», за результатами якої складено відповідні акти та довідки, що містять висновки про наявність системних недоліків у діяльності банку, порушення вимог законодавства та нормативно-правових актів НБУ, а також про неналежне виконання керівництвом банку покладених на нього управлінських функцій.

Суд також встановив, що при прийнятті оскаржуваного рішення Національний банк України врахував матеріали SREP (Supervisory Review and Evaluation Process), які є складовою наглядового процесу та спрямовані на комплексну оцінку ризиків банку, якості корпоративного управління, внутрішнього контролю та стійкості бізнес-моделі.

Отримання банком загальної оцінки SREP на рівні « 4» свідчить про суттєві недоліки у системі управління та підвищений рівень ризиків, що об`єктивно потребує підвищеної уваги регулятора та посиленого наглядового реагування.

Окрім цього, Національним банком України було проаналізовано інформацію, отриману в межах нагляду у сфері фінансового моніторингу, а також результати безвиїзного нагляду, що у своїй сукупності дозволило регулятору сформувати цілісне уявлення про рівень дотримання банком вимог законодавства та про роль голови правління у забезпеченні належної організації діяльності банку.

Доводи позивача про те, що Національний банк України був зобов`язаний провести співбесіду з нею перед прийняттям рішення, суд відхиляє з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, НБУ належним чином повідомив позивача про необхідність з`явитися для проведення співбесіди та надав їй можливість висловити свою позицію щодо виявлених порушень. Разом із тим позивач не з`явилася на запрошення регулятора, не повідомивши про поважні причини неявки та не ініціювавши проведення співбесіди в інший спосіб чи в інший час.

Доказів зворотного до суду не надано.

Положення № 149 не містить імперативної вимоги про обов`язковість проведення співбесіди у кожному випадку оцінки відповідності керівника банку кваліфікаційним вимогам. Навпаки, зазначене Положення передбачає можливість прийняття рішення на підставі наявних у регулятора матеріалів, якщо особа, щодо якої здійснюється оцінка, не скористалася наданим їй правом на участь у відповідній процедурі.

За таких обставин слідує висновок, що відсутність співбесіди у даному випадку, була зумовлена поведінкою самого позивача, а не недотриманням Національним банком України встановленої процедури.

Оцінивши наведене в сукупності, суд приходить до переконання, що Національний банк України дотримався процедурних вимог, установлених Положенням № 149 та забезпечив позивачу реальну можливість взяти участь у процедурі оцінки.

Відтак твердження позивача про істотні процесуальні порушення при прийнятті рішення Комітетом не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи обґрунтованість оскаржуваного рішення Комітету Національного банку України про невідповідність позивача вимогам щодо професійної придатності, суд виходить із правової природи такого рішення та особливостей здійснення банківського нагляду.

Суд звертає увагу, що відповідно до статей 42, 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Положення № 149 оцінка професійної придатності керівників банків є елементом постійного пруденційного нагляду, який здійснюється Національним банком України на безперервній основі. Така оцінка не має характеру дисциплінарного чи карального провадження, а спрямована на визначення здатності керівника банку забезпечувати стабільну, безпечну та таку, що відповідає вимогам законодавства, діяльність банківської установи.

Рішення про невідповідність керівника банку кваліфікаційним вимогам є формою професійного судження регулятора, що ґрунтується на спеціальних знаннях, експертній оцінці ризиків та комплексному аналізі діяльності банку і його органів управління. Таке судження передбачає оцінку не лише формального дотримання норм права, а й фактичної управлінської спроможності керівника, ефективності прийнятих ним рішень та їх впливу на фінансову стійкість банку.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення Комітету не базується на одному окремому порушенні. Навпаки, воно ґрунтується на сукупності встановлених фактів, які у своїй взаємозв`язку свідчать про системні проблеми в діяльності АТ «Банк Альянс» та про неналежне виконання головою правління своїх управлінських функцій.

Зокрема, за результатами позапланової інспекційної перевірки Національним банком України було виявлено системні недоліки в діяльності Банку, що проявлялися у порушенні вимог банківського законодавства, нормативно-правових актів НБУ, а також у неналежній організації внутрішніх процесів контролю та управління. Вказані недоліки не мали випадкового або разового характеру, а свідчили про стійкі проблеми в системі корпоративного управління.

Крім того, матеріалами справи підтверджено наявність порушень у сфері фінансового моніторингу, які є однією з ключових зон підвищеного регуляторного ризику.

Суд зазначає, що забезпечення належного рівня фінансового моніторингу є прямим обов`язком керівництва банку, а неналежна організація цієї сфери створює суттєві ризики як для самого банку, так і для фінансової системи в цілому.

Також Національним банком України встановлено недоліки у системі управління ризиками, зокрема, в частині ідентифікації, оцінки та контролю основних банківських ризиків. Вказані недоліки безпосередньо пов`язані з управлінськими рішеннями та рівнем контролю з боку голови правління банку, яка відповідальна за функціонування системи ризик-менеджменту.

Суд бере до уваги й результати наглядової оцінки SREP, відповідно до яких Банку було присвоєно загальний бал « 4». Така оцінка свідчить про наявність суттєвих ризиків та слабку управлінську спроможність, що потребує негайних та рішучих наглядових дій з боку регулятора. Негативний результат SREP у сукупності з іншими встановленими обставинами обґрунтовано був врахований Комітетом при формуванні висновку щодо професійної придатності керівника банку.

Доводи позивача про те, що за окремі порушення до Банку вже застосовувалися заходи впливу, а тому їх повторне врахування при оцінці професійної придатності суд відхиляє, оскільки застосування заходів впливу до банку має на меті спонукання юридичної особи до усунення порушень та мінімізацію ризиків, тоді як оцінка професійної придатності керівника спрямована на визначення його особистої здатності ефективно управляти банком і запобігати виникненню аналогічних порушень у майбутньому.

Таким чином суд погоджується з позицією відповідача, що застосування заходів впливу до Банку та прийняття рішення про невідповідність керівника мають різну правову природу, переслідують різні регуляторні цілі, спрямовані на різні об`єкти правового впливу (банк як юридичну особу та керівника як суб`єкта управління).

За таких умов суд не вбачає порушення принципу ne bis in idem, оскільки позивач не зазнає повторного покарання за одне й те саме правопорушення, а є суб`єктом самостійної наглядової оцінки, передбаченої банківським законодавством.

Суд також зазначає, що при перевірці обґрунтованості оскаржуваного рішення він не наділений повноваженнями підміняти собою Національний банк України та здійснювати власну оцінку рівня ризиків або ефективності управлінських рішень. Завдання суду полягає у перевірці того, чи було рішення прийняте на підставі належних і достатніх даних, у межах наданих повноважень та без ознак свавілля.

Щодо доводів позивача про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення Національним банком України було порушено принцип презумпції невинуватості, суд має виходити із правової природи спірних правовідносин та характеру наглядових повноважень регулятора.

Оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що висновок Комітету Національного банку України про невідповідність ОСОБА_1 вимогам щодо професійної придатності є обґрунтованим та підтвердженим матеріалами справи, а доводи позивача зводяться фактично до незгоди з судженням регулятора, що саме по собі не є підставою для визнання рішення протиправним.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Водночас дія зазначеного конституційного принципу поширюється насамперед на кримінально-правові правовідносини та процедури притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення Комітету Національного банку України не містить висновків про винуватість позивача у вчиненні кримінального правопорушення, не встановлює факту вчинення нею злочину та не має наслідком застосування до неї кримінального чи адміністративного покарання. Натомість зазначене рішення є результатом наглядової оцінки професійної придатності керівника банку, здійсненої в межах регуляторних повноважень НБУ.

Суд встановив, що інформація про наявність щодо позивача кримінального провадження (у разі її врахування Національним банком України) не була самостійною та визначальною підставою для прийняття рішення про невідповідність вимогам щодо професійної придатності. Така інформація враховувалася виключно в контексті оцінки загального профілю ризиків, пов`язаних з діяльністю банку та його керівництвом, що є допустимим і прямо випливає із завдань банківського нагляду.

Суд наголошує, що Національний банк України, здійснюючи банківський нагляд, має право та обов`язок оцінювати не лише формальні показники діяльності банку, а й обставини, які потенційно можуть впливати на його ділову репутацію, стабільність та довіру до банківської системи.

Врахування такої інформації не означає визнання особи винною, а свідчить лише про управління наглядовими ризиками.

Отже, доводи позивача про порушення принципу презумпції невинуватості ґрунтуються на ототожненні кримінально-правової відповідальності з наглядовими заходами регулятора, що є юридично помилковим. Матеріали справи не містять доказів того, що Національний банк України вийшов за межі своїх повноважень або зробив протиправні висновки щодо винуватості позивача.

За таких обставин суд не знаходить підстав вважати, що оскаржуване рішення порушує принцип презумпції невинуватості.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає за необхідне окремо зупинитися на питанні меж судового контролю за рішеннями Національного банку України як спеціалізованого регулятора фінансового ринку.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних і юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень шляхом, зокрема, перевірки рішень, дій чи бездіяльності таких суб`єктів на відповідність критеріям законності, обґрунтованості, пропорційності та недискримінаційності.

Разом із тим суд зазначає, що Національний банк України є спеціальним конституційним органом, наділеним виключними повноваженнями у сфері банківського регулювання та нагляду, реалізація яких пов`язана з необхідністю здійснення складних економічних, фінансових та ризик-орієнтованих оцінок. Такі оцінки передбачають наявність у регулятора спеціальних знань, досвіду та експертної компетенції, якими суд не наділений.

У зв`язку з цим, на переконання суду, судова перевірка рішень Національного банку України не може зводитися до повторної оцінки фінансових показників банку, якості корпоративного управління або рівня ризиків.

Суд наголошує, що втручання суду у дискреційні повноваження регулятора можливе лише у виняткових випадках, коли встановлено, що рішення прийнято без урахування істотних обставин, з явним порушенням принципів розумності та пропорційності або за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.

Як було зазначено вище, фактично доводи позивача зводяться до незгоди з висновками регулятора. Однак така незгода сама по собі не може бути підставою для втручання суду у сферу дискреційних повноважень НБУ.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що межі судового контролю у цій справі не були порушені, а підстав для визнання оскаржуваного рішення протиправним з мотивів його необґрунтованості або свавільності не встановлено.

Підсумовуючи викладене та оцінюючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що Національний банк України діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України та законами України, з дотриманням принципів законності, обґрунтованості та пропорційності, а оскаржуване рішення прийняте за результатами належної оцінки всіх релевантних обставин, відповідає цілям банківського регулювання і нагляду.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 70 рішення від 20 жовтня 2011 року «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини (далі також - ЄСПЛ) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Крім того, ЄСПЛ звертає увагу на те, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Решта доводів учасників справи висновків суду по суті справи не змінюють.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Акціонерне товариство «Банк Альянс», про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуюча суддя Парненко В.С.

Судді Білоноженко М.А.

Жук Р.В.