Справа № 280/12211/24
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 280/12211/24
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2025, (суддя суду першої інстанції Сацькій Р.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Запоріжжі, в адміністративній справі №280/12211/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

30.12.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 1 від 17.10.2024 № 59 про відмову в перерахунку пенсії позивачу;

зобов`язати відповідача 2 здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 09.10.2024 на підставі пункту б статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, та із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії періодів роботи з 13.04.2004 по 20.12.2010 та з 28.12.2010 по 08.10.2024 в подвійному розмірі.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що перебувала на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та в період з 01.07.2021 по 30.06.2024 отримувала пенсію по інвалідності, призначену у відповідності до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Виплату пенсії по інвалідності позивачу було припинено у зв`язку з тим, що за результатами огляду МСЕК 12.08.2024 позивач не визнана інвалідом з 01.07.2024. Позивач працювала на посадах, робота на яких дає право виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку, передбачених Списком № 2. Загальний страховий стаж позивача (без урахування кратності) станом на 09.10.2024 складає 33 роки 11 місяців 27 днів. З урахуванням кратності загальний страховий стаж позивача складає 54 роки 04 місяці 09 днів. Пільговий стаж позивача за Списком № 2 складає 20 років 04 місяці 12 днів. Станом на дату звернення до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах Позивачу виповнився 51 рік. 09.10.2024, позивач через ВЕБ портал Пенсійного фонду України звернулася до територіальних органів ПФУ із заявою встановленого зразка про призначення пільгової пенсії за віком за Списком № 2, надавши всі необхідні документи. За принципом екстериторіальності зазначену заяву було передано на розгляд ГУ ПФУ в Харківській області. Відповідачем 1 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 17.10.2024 № 59. Відмовляючи Позивачу у призначенні пільгової пенсії за віком, Відповідач 1 зазначає, що пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, становить 55 років. Вік заявниці становить 51 рік. Необхідний страховий стаж становить не менше 25 років у жінок. Страховий стаж заявниці становить: 33 роки 7 місяців 25 днів. Необхідний пільговий стаж становить 10 років. Пільговий стаж заявниці становить 39 років 8 місяців 14 днів. Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернулася до суду із даним адміністративним позовом. Просить задовольнити позовні вимоги.

Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 21.04.2025 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.10.2024 № 59 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 09.10.2024 на підставі пункту б статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, та із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії періодів роботи з 13.04.2004 по 20.12.2010, та з 28.12.2010 по 08.10.2024 в подвійному розмірі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління в Запорізькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 № 2148 Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування доповнено розділом XIV-І Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Таким чином, з набранням чинності з 11.10.2017 змін до Закону № 1058 (внесених Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 № 2148) щодо положень статті 114, пенсії за віком на пільгових умовах призначаються на умовах виключно зазначеної статті Закону № 1058. За твердженням відповідача 1, рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 не може бути застосоване для вирішення питання призначення пенсії позивачу, оскільки норми Закону України Про пенсійне забезпечення не підлягають застосуванню при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, починаючи з 11.10.2017 року. Норми статті 114, п. 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058 8 є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами. Отже, вимога щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування суперечить чинному законодавству. Будь-яке порушення прав позивачки на пенсійне забезпечення з боку Головного управління відсутнє.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримувала пенсію по інвалідності, призначену у відповідності до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно довідки МСЕК серії 12 ААГ № 167084 від 22.07.2023 року, позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням на період з 01.07.2021 по 30.06.2024.

Виплату пенсії по інвалідності позивачу було припинено у зв`язку з тим, що за результатами огляду МСЕК 12.08.2024 позивач не визнана інвалідом з 01.07.2024.

Позивач працювала на посадах, робота на яких дає право виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку, передбачених Списком № 2, а саме:

в період з 13.04.2004 по 20.12.2010 на посаді сестри медичної палатної 4-го жіночого психіатричного відділення з повним робочим днем (займалася обслуговуванням психічно хворих) в Комунальній установі Обласна психіатрична лікарня (з 08.05.2024 Комунальне некомерційне підприємство Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб Запорізької обласної ради), що передбачено Списком № 2, розділ ХХIV, позиція 24в (молодші спеціалісти з медичною освітою у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладах (відділеннях), будинках дитини) Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36; пільговий стаж за Списком № 2 за період з 13.04.2004 по 20.12.2010 складає 06 років 08 місяців 07 днів;

в період з 28.12.2010 по теперішній час на посаді сестри медичної стаціонару 4-го жіночого психіатричного відділення з повним робочим днем (займалася обслуговуванням психічно хворих) в КНП Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб ЗОР, що передбачено Списком № 2, розділ ХХIV, позиція 24в (молодші спеціалісти з медичною освітою у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладах (відділеннях), будинках дитини) Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, та Списком № 2, розділ ХХIV, (працівники, які безпосередньо обслуговують хворих у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладах (відділеннях), будинках дитини - молодші спеціалісти з медичною освітою) Постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461; пільговий стаж за Списком № 2 за період з 28.12.2010 по 21.08.2024 складає 13 років 07 місяців 23 дні.

Зазначена інформація підтверджується наступними документами:

трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 15.04.1993;

довідками КНП Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб ЗОР від 20.08.2024 № 220, № 222;

довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданими КНП Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб ЗОР від 20.08.2024 № 219, № 221;

копіями наказів закладу охорони здоров`я про затвердження результатів атестації робочого місця від 12.03.1999 № 24-а, від 06.07.2004 № 93, від 12.06.2009 № 126-Адм., від 10.06.2014 № 95-Адм, від 10.06.2019 № 98-Адм, від 10.06.2024 № 68-Адм;

індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Згідно Відомостей по спеціальному стажу (Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) від 09.10.2024, у відомостях за звітний період з 2004 року по 2024 рік зазначено, що період роботи позивача з 13.04.2004 по 20.12.2010, з 28.12.2010 по 30.06.2024 включено до Відомості щодо спеціального стажу за кодом підстави для обліку спецстажу ЗП3013Б1.

Згідно Довідника кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства (додаток № 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435), код підстави ЗП3013Б1 означає працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 № 162 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах і від 16 січня 2003 року Про затвердження списків виробництв, робіт, професій посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, і за результатами атестації робочих місць.

Відповідно до п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, позивач має право виходу на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 зі скороченням пенсійного віку.

Станом на дату звернення до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах Позивачу виповнився 51 рік.

09.10.2024, позивач через ВЕБ портал Пенсійного фонду України звернулася до територіальних органів ПФУ із заявою встановленого зразка про призначення пільгової пенсії за віком за Списком № 2, надавши всі необхідні документи. За принципом екстериторіальності зазначену заяву було передано на розгляд ГУ ПФУ в Харківській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 17.10.2024 № 59.

Відмовляючи Позивачу у призначенні пільгової пенсії за віком, відповідач 1 зазначає, що пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, становить 55 років. Вік заявниці становить 51 рік. Необхідний страховий стаж становить не менше 25 років у жінок. Страховий стаж заявниці становить: 33 роки 7 місяців 25 днів. Необхідний пільговий стаж становить 10 років. Пільговий стаж заявниці становить 39 років 8 місяців 14 днів.

За наданими документами до загального страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Пільговий стаж враховано повністю з урахуванням наданих наказів про атестацію робочих місць та даних, які містяться в Індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Особа має право на зниження пенсійного віку на 5 років.

Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, передбаченого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату: 06.08.2028.

Не погоджуючись з рішенням відповідача 1 від 29.03.2023 № 91, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на зарахування спірних періодів до стажу у подвійному розмірі та має право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Частиною першою статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з пунктом б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-XIІ), у редакції чинній до прийняття Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення № 213-VIII від 02.03.2015 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015 віковий ценз для жінок збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій № 2148-VIII від 03.10.2017, текст Закону № 1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 2 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Вказана норма набула чинності з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: пунктом б статті 13 Закону № 1788-XII у редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015 та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII.

Пунктом першим резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення № 213-VIII від 02.03.2015.

Пунктом 3 цього рішення вирішено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону № 1788-XII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаній нормі, в наступній редакції: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт б статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV від 09.07.2003 в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017.

Відносно Позивача, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом б статті 13 Закону № 1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, та 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.

Виходячи із засад розумності та справедливості та в силу ст. 69 Закону України Про Конституційний Суд України Позивач вважає, що мають враховуватись висновки Конституційного Суду України викладені у рішенні № 1-р/2020 від 23.01.2020.

У пункті 3.2. Конституційний Суд України наголошує на принципі правової визначеності, як одному із елементів верховенства права, згідно із яким обмеження основних прав людини та громадянина допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми.

У пункті 4.4. Конституційний Суд України визначив, що у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у статті 13, Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію.

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13 зі змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Застосування відповідачем до спірних правовідносин норми статті 114 Закону № 1058-IV не відповідають принципу верховенства права, а також суперечать нормам ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України, згідно із якими, органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та при прийнятті нових нормативно-правових актів або внесенні змін у діючі не допускається зменшення змісту й обсягу існуючих прав і свобод.

Слід зазначити, що норми статті 114 Закону України № 1058-IV абсолютно ідентичні нормам статті 13 Закону № 1788-XII, зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII, які були визнанні неконституційними, як такі, що порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

З огляду на наведену ідентичність цих норм, очевидною є невідповідність положень статті 114 Закону 1058-IV принципу верховенства права, для осіб які працювали із шкідливими умовами праці до підвищення пенсійного віку Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII та статтею 14 Закону № 1058.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 дійшла висновку, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-IV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України"). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.

Згідно із ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

В пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі Щокін проти України Європейський суд з справ людини як джерело права вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i№ dubioprotributario, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.

Виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого ст. 8 Конституції України, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах, як пенсійний вік, має застосовуватися в порядку, визначеному п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Слід зазначити, що обрані відповідачем у даному спорі мотиви прийняття оскаржуваного рішення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини на користь невладного суб`єкта - приватної особи, тобто на користь позивача.

Так, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії, відповідач 1 віддав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для призначення пенсії, оскільки рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, прийнято не на підставі Конституції та діючого законодавства України, а відтак є незаконним та протиправним.

Щодо зарахування періодів роботи Позивача до її страхового стажу в подвійному розмірі зазначаємо наступне.

01.01.2004 набрав чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Відповідно до його Преамбули, Закон № 1058, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом абзацу першого частини 2 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За правилами частини 4 статті 24 Закону № 1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України Про пенсійне забезпечення, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т. ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за перерахунком пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Відповідно до ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Таке право на зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058. При цьому, для зарахування медичному працівнику стажу у подвійному розмірі необхідно враховувати саме специфіку місця роботи працівника, а не посади, що він обіймав.

Як зазначалося вище, в період з 13.04.2004 по 20.12.2010, та в період з 28.12.2010 по теперішній час Позивач працювала в психіатричних закладах охорони здоров`я на посадах медичних працівників.

Статтею 1 Закону України "Про психіатричну допомогу" психіатричний заклад - це психоневрологічний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад, центр, відділення, тощо всіх форм власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.

Психіатрична допомога - це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади.

Відповідно до пунктом 2 Інструкції "Про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 2002 року № 12, що обов`язковий попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться лікарем-психіатром у державних та комунальних психіатричних закладах, закладах охорони здоров`я, що мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети (далі психоневрологічні заклади), та надають психіатричну допомогу за місцем проживання громадян.

Згідно спільного листа Міністерства праці і соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України від 29 грудня 2005 року № 625/0/15-05/039; № 10.01.09/2606; № 16918/02-20, психіатричні кабінети відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Тобто, періоди роботи позивача з 13.04.2004 по 20.12.2010, та з 28.12.2010 по 08.10.2024 є роботою у закладі надання психіатричної допомоги, тому зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Таким чином,суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії відповідача 1 щодо відмови у призначенні пенсії за віком позивачу та щодо відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу, суперечать нормам чинного законодавства України. Також, суд правомірно зобов`язав пенсійний орган призначити позивачу пенсію на пільгових умовах.

Водночас, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про зобов`язання саме ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати стаж та перевести позивача на інший вид пенсії.

Так, на виконання вимог ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22).

Відповідно до п. 1.1 розд. 1 «Звернення за призначенням (перерахунком), виплатою пенсії» Порядку 22-1 (у вказаній редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з п. 4.1 розд. IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.2 розд. IV Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.10 розд. IV Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

З матеріалів справи видно, що опрацювання заяви позивача з питання призначення пенсії здійснено за принципом екстериторіальності, що відповідало діючому порядку приймання та розгляду таких заяв органами Пенсійного фонду України.

Органом, відповідальним за розгляд по суті вказаної заяви та прийняття рішення за нею, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Рішення про відмову в призначенні пенсії Головного управління ПФУ в Харківській області було предметом оскарженя в цій справі.

Відтак, з огляду на вказані правові приписи та вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області має бути покладений обов`язок повторно розглянути заяви позивача після скасування рішення про відмову в призначенні пенсії.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Головного управління ПФУ в Запорізькій області підлягає чстковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом викладення абзацу 3 резолютивної частини в наступній редакції: « Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 09.10.2024 на підставі пункту б статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, та із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії періодів роботи з 13.04.2004 по 20.12.2010, та з 28.12.2010 по 08.10.2024 в подвійному розмірі.».

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.04.2025 в адміністративній справі № 280/12211/24 змінити, виклавши абзаци третій та четвертий резолютивної частини в наступній редакції: « Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 09.10.2024 на підставі пункту б статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, та із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії періодів роботи з 13.04.2004 по 20.12.2010, та з 28.12.2010 по 08.10.2024 в подвійному розмірі».

В іншій частині рішення Запорізького кружного адміністративного суду від 21.04.2025 в адміністративній справі № 280/12211/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш