Справа № 120/1686/25
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

26 грудня 2025 р. Справа № 120/1686/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі- позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі -відповідач) про зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо видачі ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №6/18/3/42 від 08.01.2025 без врахування правової оцінки, наданої судом у рішенні по справі №120/708/24, з формулюваннями: «не бойову травму», «Подія пов`язана з проходженням військової служби».

Ухвалою від 14.02.2025 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою від 25.02.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено сторонам строк на подання заяв по суті спору.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що відсутні підстави для видачі позивачу довідки про обставини травми за період з 10 по 17 квітня 2022 року із формулюванням що таке травмування позивача пов`язано із захистом Батьківщини.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22 вересня 2021 року № 243 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , а з 22 вересня 2021 року позивач вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22 березня 2022 року №70 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_1 вибув у район проведення бойових дій.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11 травня 2022 року №114 ОСОБА_1 вибув з району бойових дій у шпиталь міста Миколаїв.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії комунального некомерційного підприємства Жмеринська центральна районна лікарня Жмеринської міської ради від 01 липня 2022 року №17/1 травма позивача, пов`язана з проходженням військової служби (довідка про обставини травми відсутня).

Наказом військової частини НОМЕР_1 № 718 від 16 жовтня 2022 року вирішено провести службове розслідування стосовно військовослужбовця ОСОБА_1 з метою встановлення або спростування факту отримання травми гранатометником 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії поблизу села Оленівки Миколаївського району Миколаївської області за період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року.

Наказом військової частини НОМЕР_1 № 898 від 11 листопада 2022 року "Про результати службового розслідування" встановлено, що відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування, вважати такими, що не підтвердилися, а травму ОСОБА_1 не визначати такою, що отримана безпосередньо під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії поблизу села Оленіка Миколаївського району Миколаївської області в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року за відсутності достовірних документів про причини і обставини травми.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 120/9062/23 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11 листопада 2022 року № 898.

21 листопада 2023 року позивач звернувся до відповідача із рапортом, у якому просив видати довідку про обставини травми (поранення, контузії), отриманої в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року відповідно до Додатку 5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 11 грудня 2023 року вих. № 5/51/2648 позивача повідомлено про те, що в квітні 2022 року факт отримання травми (поранення, контузії, каліцтва) не було зафіксовано в журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 . Також відсутня первинна медична карта (форма 100 використання первинної медичної карти). Відтак, відповідач вказує на відсутність підстав для видачі ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії).

Представник позивача вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, у зв`язку із чим, звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з вимогою зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати її довірителю довідку про обставини травми (поранення, контузії), отриманої в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року відповідно до Додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.11.2024 у справі №120/708/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року, відповідно до Додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402.

Вказане вище рішення Вінницького окружного адміністративного суду відповідачем не оскаржувалось, а отже набрало законної сили.

На виконання рішення суду від 11.11.2024 військова частина НОМЕР_1 видала довідку від 08.01.2025 за вих. № 6/18/3/42.

Водночас, представник позивача вказує, що дана довідка не відповідає вимогам Додатка 5 до Положення №402, відсутній РНОКПП особи, якій видається ця довідка; а також прямо суперечить висновкам суду за своїм змістом та меті позовної заяви, що заявлялась позивачем ОСОБА_2 , адже мова йшла про те, що травма пов`язана з виконанням службового обов`язку і була отримана не просто під час проходження служби, а під час участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Так, в довідці зазначено: «солдат ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 13.04.2022 одержав: Ушкодження шийного відділу хребта… отримав не бойову травму при пересуванні стрибнувши з висоти. Подія пов`язана з проходженням військової служби».

На думку сторони позивача, дане формулювання призводить до повного нівелювання прийнятого судового рішення по справі №120/708/24, порушує права і законні інтереси позивача.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє дотепер.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

За приписами частин першої - третьої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

У силу частини четвертої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2 Закону № 2232-XII).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

У силу вимог статті 255 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Згідно з пунктом 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) до направлення пораненого військовослужбовця на лікування поза розташуванням військової частини, вона надсилається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до якого приписаний військовослужбовець, який отримав травму (каліцтво, поранення, контузію), протягом 30 днів з дня отримання травми (каліцтва, поранення, контузії) або протягом 30 днів з дня надходження відповідної вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Законом від 02 травня 2023 року № 3080-IX, який набрав чинності 28 травня 2023 року, внесено зміни до статті 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме: у частині другій слова "довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію)" замінено словами "довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва)"; а після частини другої доповнено новою частиною такого змісту:

"Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва)".

У зв`язку з цим частину третю визначено вважати частиною четвертою, яку викладено в такій редакції: "У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) до направлення військовослужбовця, який одержав травму (поранення, контузію, каліцтво), на лікування поза розташуванням військової частини, така довідка направляється до військового закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Міністерством оборони України";

Доповнено частиною п`ятою такого змісту: "У разі якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться. Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається протягом п`яти днів та у такий самий строк направляється до військового закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Міністерством оборони України".

Відтак, проведення службового розслідування не є обов`язковим для надання військовослужбовцю довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), позаяк не вимагається наведеними вище приписами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Водночас згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом пояснювальної записки до проекту Закону України "Про внесення змін до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо удосконалення питань оформлення документів та лікування військовослужбовців під час дії воєнного стану" метою законопроекту є удосконалення питань оформлення військовослужбовцям довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) як за результатами проведення відповідного розслідування (службового чи спеціального), так і без його проведення, а також удосконалення питань оформлення та направлення медичних та інших документів між військовими частинами та закладами охорони здоров`я.

За наведених обставин до спірних правовідносин застосовні положення статті 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України у редакції Закону № 3080-IX.

Так, суд вище цитував частину 5 статті 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України у редакції Закону № 3080-IX, згідно з якою у разі отримання травми (поранення, контузії, каліцтва) військовослужбовцем внаслідок дій противника розслідування обставин їх отримання не проводиться, натомість командиром військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Як визначено пунктом 21.25 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті) військовослужбовця, до штатної ВЛК разом із заявою військовослужбовця (члена сім`ї, батьків, утриманців загиблого (померлого) військовослужбовця) або разом із листом командира (начальника) військової частини (закладу, установи), ТЦК та СП надаються такі документи (засвідчені копії документів): (...) довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення - для військовослужбовців, які одержали травму (поранення, контузію, каліцтво).

Формою довідки про обставини травми, наведеною у додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України передбачено, що її підписує командир військової частини.

Отже, довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) потрібна зокрема для проходження військовослужбовцем військово-лікарської комісії та встановлення причинного зв`язку захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва).

Так, в судовому рішенні по справі №120/708/24, що набуло чинності, судом встановлено, що позивач травмувався під час перебування в районі ведення бойових дій та виконання обов`язків військової служби . Тобто, даний факт є преюдиційним і вважається для суду при розгляді інших справ встановленим. Преюдиційні обставини, встановлені в судовому рішенні, що набуло законної сили, суд зобов`язаний враховувати під час розгляду іншої справи навіть у випадку, якщо фактично це судове рішення не було виконано.

При цьому в описово-мотивувальній частині рішення суд дійшов висновку про те, що «На переконання суду, наданими позивачем письмовими доказами підтверджено факт отримання ним травми в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року під час перебування в районах ведення бойових дій та виконання обов`язків військової служби, а тому дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про обставини травми (поранення, контузії) відповідно до Додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 №402 (далі Положення №402), є протиправними».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача, що дії відповідача щодо видачі довідки №6/18/3/42 від 08.01.2025 військовою частиною НОМЕР_1 щодо обставин травми, отриманої ОСОБА_1 в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року, з формулюваннями «не бойову травму», «Подія пов`язана з проходженням військової служби» є протиправними та такими, що порушують права позивача.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відтак особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд виходить з такого.

У силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Обираючи ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає, що в даному випадку слід зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 нову довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року, відповідно до Додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, з обов`язковим зазначенням, що «…травма отримана поблизу села Оленівка Миколаївського району Миколаївської області під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України. Подія пов`язана з виконання обов`язків військової служби».

Обраний судом у конкретному випадку спосіб захисту порушеного права позивача відповідає завданням адміністративного судочинства, вимогам справедливості й забезпечить ефективне поновлення позивача в правах.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані представником позивача, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Крім того, позивач просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - шляхом зобов`язання його подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

В даному ж випадку, суд не вбачає підстав для окремого встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин 2-3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо видачі ОСОБА_1 довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №6/18/3/42 від 08.01.2025 із формулюванням: «не бойову травму», «Подія пов`язана з проходженням військової служби».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 нову довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), отриманої в період з 10 квітня 2022 року по 17 квітня 2022 року, відповідно до Додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, з обов`язковим зазначенням, що «…травма отримана поблизу села Оленівка Миколаївського району Миколаївської області під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України. Подія пов`язана з виконання обов`язків військової служби».

В решті вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом

Суддя:

Секретар: