Справа № 480/4098/24
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 р. Справа № 480/4098/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просила:

1) визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Сумській області щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 страхової виплати відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 10 січня 2023 року на ТОВ «Мостобудівельний загін № 112»;

2) зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 страхової виплати відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 10 січня 2023 року на ТОВ «Мостобудівельний загін №112».

Свої вимоги мотивувала тим, що проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 10 січня 2023 року на ТОВ «Мостобудівельний загін №112», відтак, вважає, що має право на отримання спірної виплати, а тому відмова відповідача є протиправною.

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, вказаною ухвалою суду у відповідача витребовувалися належним чином завірені копії всіх заяв з доданими до них документами щодо призначення допомоги, а також всіх рішень/листів, прийнятих/надісланих за результатом розгляду таких заяв позивача, які на виконання вимог ухвали представником ГУ ПФУ в Сумській області було надано разом клопотанням про їх долучення.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначав, що позивач дійсно 18.10.2023 зверталася до відповідача із заявою про призначення одноразової допомоги сім`ї загиблого у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку, що стався 10.01.2023 в ТОВ «Мостобудівельний загін №112», втім до заяви від 18.10.2023 позивачем не було додано акт розслідування нещасного випадок, документ, що на момент настання страхового випадку потерпілий працював у того страхувальника, у якого стався нещасний випадок, документ про місце реєстрації проживання потерпілого, а також документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про шлюб з потерпілим). З цих підстав рішенням №18001-50719628 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні допомоги. Згодом 16.02.2024 до ГУ ПФУ в Сумській області надійшла ще одна заява позивача від 13.02.2024, до якої було додано матеріали розслідування нещасного випадку, що стався 10.01.2023 з ОСОБА_2 , у тому числі акт спеціального розслідування зазначеного нещасного випадку за формою Н-1/П, відповідно до якого зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 є відмінним від місця проживання позивача. У той же час позивачем не подано документ, що підтверджує родинні зв`язки померлого, зокрема свідоцтво про шлюб. Вказує, що рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.06.2023 по справі №557/2810/23, яким встановлено факт проживання позивача з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не є належним доказом родинних зв`язків, оскільки частиною 2 статті 21 СК України визначено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відтак, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про смерть сер. НОМЕР_1 , яке видано 24.01.2023 Конотопським відділом ДРАЦС у Конотопському районі Сумської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті Чугуївський район Харківської області (а.с.23, 114).

У зв`язку із настанням смерті ОСОБА_2 від нещасного випадку під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків, роботодавцем ТОВ Мостобудівельний загін №112 було повідомлено про нещасний випадок Північно-Східне міжрегіональне Управління Державної служби з питань праці (м. Харків) (а.с.51).

Наказом Північно-східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці (м. Харків) утворено комісію із спеціального розслідування щодо з`ясування обставин та причин настання нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 10.01.2023 о 15:30 з монтажником з монтажу стальних та залізобетонних конструкцій ТОВ Мостобудівельний загін №112 ОСОБА_2 ; утворену комісію уповноважено провести розслідування відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.51зворот-52).

Протоколом №4 від 18.08.2023 засідання спеціальної комісії із розслідування нещасного випадку, що стався 10.01.2023 о 15:30 з монтажником з монтажу стальних та залізобетонних конструкцій ТОВ Мостобудівельний загін №112 ОСОБА_2 в Чугуївському районі на автодорозі Київ-Харків-Довжанський під час ремонту Граківського мосту, комісія дійшла висновку вважати нещасний випадок з монтажником з монтажу стальних та залізобетонних конструкцій ОСОБА_2 , таким, як випадок смерті працівника на підприємстві, та таким, що визнається пов`язаним із виробництвом (а.с.66).

Тотожні висновки спеціального розслідування відображені в Акті спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 10.01.2023 о 15:30 в ТОВ Мостобудівельний загін №112, що затверджений Начальником Пн-Сх міжрегіонального Управління Державної служби з питань праці 25.10.2023 (а.с.57зворот, 119-125).

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.06.2023 у справі №557/2810/23 встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з квітня 2013 року до 10 січня 2023 року включно за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 01.08.2023 (а.с.13-14, 44зворот-46).

18.10.2023 ОСОБА_1 звернулася до Конотопського об`єднаного управління ПФУ ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення страхової виплати у зв`язку із смертю годувальника, до якої надала, у тому числі Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.06.2023 у справі №557/2810/23 (а.с.42-43).

28.11.2023 позивач для розгляду її звернення додатково надіслала заяву, до якої надала акт спеціального розслідування. Заява з доданими документами була вручена 29.11.2023 (а.с.16-18,133).

14.12.2023 за результатом розгляду заяви позивача від 18.10.2023 про призначення спірної виплати, яка надійшла до відповідача 27.11.2023, останнім прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку зі смертю годувальника від 14.12.2023 №18001-50719628, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку зі смертю годувальника. Рішення відповідача мотивоване тим, що згідно з поданими позивачем документами не підтверджується факт нещасного випадку на виробництві; родинні зв`язки померлого потерпілого та ОСОБА_1 та факт реєстрації місця проживання за однією адресою померлого та заявниці (а.с.115, 114зворот-115).

Додаткового листом від 27.12.2023 відповідач стосовно долученої копії акта спеціального розслідування повідомив ОСОБА_1 , що відповідач 08.11.2023 звернувся до ТОВ Мостобудівельний загін №112 (а.с.44) з метою отримання оригіналу акту спеціального розслідування нещасного випадку, після долучення якого буде прийняте відповідне рішення про призначення страхових виплат чи відмову у їх призначенні (а.с.19, 131 зворот 132).

13.02.2024 позивач до раніше поданої заяви про призначення спірної виплати додала матеріали розслідування нещасного випадку на 139 арк, та у заяві просила розглянути питання призначення та виплати одноразової допомоги (а.с.20, 46зворот,49-113).

Листом від 15.03.2024 на вказану заяву відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для призначення ОСОБА_1 одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , оскільки згідно поданих позивачем документів, у тому числі матеріалів розслідування нещасного випадку, а саме: у пункту 1 місце проживання та реєстрації ОСОБА_2 зазначено АДРЕСА_2 , у той час, як місце реєстрації позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто факт проживання позивача з померлим не підтверджується. Крім цього вказується, що відсутній документ, що підтверджує родинні зв`язки померлого потерпілого, а саме свідоцтво про шлюб (а.с.5,118).

Позивач з цією відповіддю відповідача не погодилася та звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі Закон №1105-XIV).

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №1105-XIV уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

За приписами ч.1 ст.30 Закону №1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно з ч.1 ст.35 Закону №1105-XIV у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Відповідно до ч.2 ст.35 Закону №1105-XIV непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є: 1) діти, які не досягли 18 років; 2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства; 3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, якщо вони не працюють; 4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку (ч.3 ст.35 Закону №1105-XIV).

У ч.5 ст.36 Закону №1105-XIV установлено також, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються:

1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату;

2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Наведене свідчить, що у разі смерті потерпілого законодавець встановив коло осіб, які мають право на щомісячні страхові виплати, та осіб, які мають право на отримання одноразових страхових виплат сім`ї - допомоги сім`ї потерпілого (виплачується сукупно на сім`ю потерпілого) та страхової виплати (виплачується особам, які мали право на одержання утримання від потерпілого, а також на дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого).

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №1105-XIV для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України. За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник. Заява може бути подана до Пенсійного фонду України у формі паперового документа.

У ч.2 ст.37 Закону №1105-XIV визначено, що територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій: 1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами; 2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності; 3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат; 4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат; 5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання; 6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання; 7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання; 8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів; 9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи; 10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Як установлено ч.3 ст.37 Закону №1105-XIV, потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.

Стаття 38 Закону №1105-XIV встановлює порядок розгляду справи про страхові виплати, згідно з якою територіальні органи уповноваженого органу управління розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи і приймають відповідні рішення протягом 10 календарних днів, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформлюється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх здійснення або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Пунктом 4 розділу 7 Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 21.09.2022 №2620-ІХ Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що нормативно-правові та розпорядчі акти Фонду соціального страхування України діють до затвердження відповідних рішень Пенсійним фондом України.

У спірний період (на час звернення позивача та надання відповідачем відповіді листом від 15.03.2024) чинним був Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затверджений Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11 (втратив чинність 21.03.2024) (далі Порядок №11), Розділом V якого було врегульовано питання призначення, зокрема, одноразової допомоги особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого. У цьому розділі шляхом встановлення різних умов призначення, також визначено наявність двох окремих видів одноразових страхових виплат - на сім`ю померлого та на кожну особу окремо.

Так, відповідно до пункту 5.1 розділу V Порядку №11 для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються: заяви (колективна чи індивідуальні) для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою; копії паспорта; копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого й потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого); довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).

Для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна збігатися з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.

У разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення факт перебування на утриманні потерпілого встановлюється в судовому порядку. Відповідні рішення суду надаються для призначення виплат та додаються до справи про страхові виплати.

Згідно із підпунктом 5.2.5 пункту 5.2 розділу V Порядку №11 непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право (батьки померлого, незалежно від того, разом вони проживали чи окремо), - мають право тільки для призначення щомісячних страхових виплат, одноразова виплата їм, як утриманцям, не призначається.

Спірним питанням у цій справі є право позивача на отримання спірної одноразової допомоги на сім`ю, за умови відсутності спільної реєстрації місця проживання ОСОБА_1 з померлим та свідоцтва про шлюб (а.с.5).

Відповідно до позиції відповідача відсутні підстави для призначення спірної допомоги, оскільки позивачем не додано свідоцтво про шлюб, яке б підтверджувало родинні зв`язки з померлим, та не підтверджено реєстрацію місця проживання позивача за однією адресою з померлим потерпілим ОСОБА_2 .

Оцінюючи доводи відповідача щодо підстав відмови у призначенні спірної одноразової допомоги сім`ї потерпілого, суд зауважує, що ані Закон №1105-XIV, ані Порядок №11 поняття родини/сім`ї не визначають.

Поряд з цим засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України, відповідно до частин 2, 4 статті 3 якого сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Окремо варто відмітити, що Конституційний Суд України у Рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99 визначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

У цій справі позивач для вирішення спірного питання надала відповідачу копію рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.06.2023 у справі №557/2810/23, яким встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з квітня 2013 року до 10 січня 2023 року включно за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-14). Відтак, доводи відповідача про наявність підстав для відмови у призначенні спірної допомоги з підстав не надання свідоцтва про шлюб як доказ на підтвердження родинних відносин, суд не приймає до уваги.

Щодо доводів про відсутність спільної реєстрації, що за позицією відповідача є правомірною підставою для відмови у призначенні спірної допомоги, суд зауважує, що статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування і вибору місця проживання як невід`ємне право кожної людини закріплено також Загальною декларацією прав людини 1948 року (пункт 1 статті 13), Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року (стаття 12), Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 2). Стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплює правило, за яким здійснення права на свободу пересування і вибору місця проживання, вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, не може зазнавати жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до частин першої, шостої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Окремо суд звертає увагу, що відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, врегульовуються Законом України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV), відповідно до статті 2 якого громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Згідно із статтею 3 цього Закону № 1382-IV також встановлено, що:

вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Додатково суд зауважує, що частиною першою статті 56 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що Конституцією України кожній фізичній особі гарантуються свобода пересування та вільний вибір місць постійного або тимчасового проживання, кількість яких не обмежується.

Враховуючи передбачену Основним Законом можливість вільного вибору особою свого місця проживання, а також те, що положення Цивільного кодексу України та Закону України №1382-IV передбачають можливість проживання у двох і більше місцях і при цьому не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації; зареєстроване місце проживання не є безумовним, єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті.

Тому встановлена Порядком №11 обов`язковість збігу зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого є додатковою обмежуючою умовою, що значно звужує обсяг встановлених законом прав сімей застрахованих осіб, що загинули на виробництві, за тих обставин, що Закон № 1105-XIV не містить вимоги співпадіння зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого та не вбачається серед переліку підстав для відмови в призначенні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому.

Враховуючи те, що згідно з вимогами частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а також встановлену під час розгляду цієї справи невідповідність положень пункту 5.1. Розділу V Порядку №11, що визначають підстави набуття права на одноразову допомогу сім`єю загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві, положенням Закону №1105-XIV, суд дійшов висновку, що під час вирішення спору у цій справі правильним є застосування правового акта, який має вищу юридичну силу.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховний Суд у постанові від 22.04.2024 у справі №420/17371/22, в якій Суд, вирішуючи спір у подібних правових відносинах, погодився з судами першої та апеляційної інстанції з тим, що саме факт сумісного проживання позивачки та її померлого чоловіка, встановлений, зокрема, рішенням суду, є достатньою підставою для отримання одноразової допомоги на сім`ю, водночас відмова у призначенні родині такої страхової виплати з підстав різних зареєстрованих місць проживання є необґрунтованою.

Окремо у цій справі Суд звернув увагу на те, що з 23 березня 2023 року у зв`язку із набранням чинності постановою Правління Пенсійного фонду України від 26 січня 2024 року № 4-1, якою затверджено Порядок призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, Порядок № 11 втратив чинність. При цьому дискримінаційних умов, які стосуються обов`язковості однакового зареєстрованого місця проживання усієї родини, положеннями нового Порядку № 4-1 не передбачено. Також у цій справі Суд врахував, що терористична та військова агресія рф з квітня 2014 року на сході України (підтверджується, зокрема, Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України») та повномасштабне вторгнення рф на територію України з 24 лютого 2022 року (підтверджується Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні») є факторами, що сприяють зростанню кількості осіб, що є вимушеними переселенцями і вказане, відповідно, унеможливлює спільне проживання значної кількості сімей разом.

Враховуючи, що у цій справі ОСОБА_1 на підтвердження факту фактичного проживання позивачки та її померлого чоловіка однією сім`єю надала рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.06.2023 у справі №557/2810/23, яким встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з квітня 2013 року до 10 січня 2023 року включно за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-14), таке рішення, з урахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 22.04.2024 у справі №420/17371/22, є належним та достатнім доказом, який підтверджує місце фактичного проживання позивачки та її померлого чоловіка однією сім`єю.

Зважаючи на те, що подані позивачем до ГУ ПФУ в Сумській області документи були достатніми для прийняття позитивного рішення про призначення їй спірної одноразової допомоги, відмова відповідача у призначенні такої допомоги не можу відповідати критеріям правомірності визначених в ч.2 ст.2 КАС України, а відтак, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з ГУ ПФУ в Сумській області за рахунок його бюджетних асигнувань в рахунок повернення суму судового збору в розмірі 1211,20грн., сплачених позивачем за подання позовної заяви згідно наявної у матеріалах справи квитанції.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Степана Бандери 43, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, що відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової допомоги сім`ї у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 10.01.2023 у ТОВ «Мостобудівельний загін №112».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити та виплатити ОСОБА_1 відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одноразову допомогу сім`ї у разі смерті потерпілого ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1211грн.20коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 24.12.2025.

Суддя І.Г. Шевченко