Справа № 160/14297/25
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/14297/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Малиш Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2025, (суддя суду першої інстанції Маковська О.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/14297/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

16.05.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

-визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №85 від 01.05.2025 Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з моменту права на її виникнення - з 24.04.2025, на підставі пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення.

В обґрунтування позову зазначено про безпідставність відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 15.08.2025 відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на необґрунтованість доводів скарги просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач має не менше половини спеціального стажу, відтак має право на зменшення пенсійного віку для умов призначення пенсії в силу приписів Закону №1788.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 24.04.2025 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, яка за принципом екстериторіальності передана на розгляд до ГУ ПФУ у Вінницькій області.

За результатами розгляду заяви, відповідач рішенням від 01.05.2025 №85 відмовив у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

В рішенні зазначено, що необхідний пенсійний вік 55 років. Вік заявника 55 років. необхідний страховий стаж 25 років. Страховий стаж особи 28 років 10 місяців 21 день. необхідний пільговий стаж 10 років. Пільговий стаж особи за Списком №2 7 років 6 місяців 2 дні. За результатами розгляду документів до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди. Враховуючи зазначене, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, оскільки у позивача відсутній необхідний пільговий стаж.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулась за захистом порушеного права до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має достатньо спеціального стажу 10 років для умов призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку в 55 років.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 2 пунктом 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон №1058) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах .

За приписами статті 12 Закону №1788 право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість, згідно з пунктом б статті 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом б статті 13 Закону № 1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років та за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону , передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у зразковій справі від 03.11.2021 №360/3611/20.

Так, позивач у віці 55 та при наявності страхового стажу 28 років 10 місяців 21 день з них пільгового стажу 7 років 6 місяців 2 дні звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Відповідно до ст. 13 Закону №1788, працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":

чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Отже, враховуючи той факт, що пільговий стаж позивача становить 7 років 6 місяців 2 днів, вона дійсно має право на зменшення пенсійного віку, встановленого ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», таким чином, вік, з якого вона має право вийти на пенсію за Списком №2 слід розраховувати таким чином: 7 років 6 місяців 2 дні стажу включають в себе 6 повних років пільгового стажу, таким чином позивач має право на зменшення пенсійного віку на 3 роки (6/2), 60 3 = 57 років.

Таким чином, з урахуванням приписів Закону №1788, позивач набуде право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку після досягнення 57 років.

Як видно з матеріалів справи позивач звернулась із заявою про призначення пенсії в 55 років, при цьому, станом на час звернення вона не набула права на призначення пенсії за списком №2. Відтак, відмовляючи в призначенні позивачеві пенсії Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області діяло в порядку та в межах повноважень, визначених Законом.

З огляду на вищевказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому підстави для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2025 в адміністративній справі № 160/14297/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя Н.І. Малиш