Справа № 240/19657/25
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Житомир справа № 240/19657/25

категорія 112040201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося Житомирське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 102020,35 гривень за невиконання нормативу робочих місць по працевлаштуванню у 2024 році осіб з інвалідністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не вжив заходів щодо створення робочих місць та працевлаштування осіб з інвалідністю, а отже обов`язок по виконанню нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідачем не виконано, що є порушенням статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", у зв`язку з чим до відповідача застосовані адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця для осіб з інвалідністю, а також накладено пеню за простроченням сплати адміністративно-господарських санкцій.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені. Призначено відкрите судове засідання у справі з викликом сторін на 16 вересня 2025 року о 15:30.

Відповідач надіслав відзив на позовну заяву, просить суд відмовти у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві.

В судове засідання, призначене на 16.09.2025, відповідач не з`явився, про дату, час та міце судового розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 02.10.2025 о 15:00.

02.10.2025 до суду надійшла заява відповідача про слуханя справи без його участі в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно з інформацією, зазначеною в розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невикористанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, середньооблікова чисельність штатних працівників за 2024 рік у ФОП ОСОБА_1 складає 17 осіб, тоді як фактично не працевлаштував особу з інвалідністю, тобто встановлений Законом норматив не виконав у кількості 1 (одного) робочого місця для особи з інвалідністю. З огляду на зазначені відомості Фондом зроблено висновок, що відповідачем не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а тому у зв`язку із виявленим порушенням законодавчих вимог Фонд самостійно розрахував суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, що підлягали сплаті відповідачем у розмірі 96564,71 грн. Відповідачем не було сплачено адміністративно-господарських санкцій до 15 квітня 2025 року, а тому, починаючи із 16.04.2025 до 06.08.2025 нарахована пеня у розмірі 5455,64 грн за 113 днів прострочення сплати адміністративно-господарських санкцій.

Позивач вважає, що відповідачем не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, як це передбачено статтею 19 Закону № 875-XII, що стало підставою звернення позивача до суду.

Розглянувши подані документи та матеріали, заперечення представника Відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні відносини між сторонами в даній справі щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, в тому числі щодо забезпечення прав таких на працевлаштування та оплачувану роботу, регулюються правовими нормами Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року №875-XII (надалі - Закон №875-XII), що були чинні на день виникнення спору.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним (ч.4 ст.19 Закону №875-XII).

За приписами частини 13 статті 19 Закону №875-ХІІ фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною 1 статті 19 цього Закону, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.

Суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011 р. №121 затверджено Положення про централізований банк даних з проблем інвалідності. Це Положення визначає порядок створення, функціонування та ведення централізованого банку даних з проблем інвалідності (далі - банк даних) як автоматизованої системи для визначення, окрім іншого, для накопичення, зберігання і використання інформації про роботодавці), щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову «Про внесення змін до Положення про централізований банк даних з проблем інвалідності від 07.04.2023 № 307 (далі - Постанова №307). Відповідно до Постанови №307 програмний комплекс «Реєстр роботодавців щодо виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю» Централізованого банку даних з проблем інвалідності забезпечує автоматизоване (без стороннього втручання):

1) опрацювання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності;

2) визначення роботодавців, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною 1 статті 19 Закону;

3) створення розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 Закону.

Таким чином, розрахунок адміністративно-господарських санкцій виконується в автоматизованому режимі без втручання працівників Фонду, для усіх роботодавців. Такі розрахунки у вигляді PDF-файлу за електронним цифровим підписом керівника (заступника керівника) територіального відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю надсилаються до електронного кабінету роботодавця на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України.

Як зазначено в позові, Позивачем саме за інформацією програмного комплексу "Реєстр роботодавців щодо виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю" зроблено висновок, що кількість працюючих осіб у Відповідача впродовж 2024 року становила 17 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 0 осіб, а кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону №875-XII - 1 особа. Незабезпечення Відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю стало підставою для застосування адміністративно-господарської санкції в розмірі 95564,71 грн. Несплата такої санкції до 17.04.2025 стала підставою для нарахування 5455,64 грн пені.

Такі доводи Позивача не в повній мірі відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Безспірно, згідно зі ст.19 Закону N 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Приписами статті 20 вказаного Закону передбачено, що за невиконання такого нормативу до роботодавця застосовується адміністративно-господарська санкція в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві.

Одночасно суд враховує, що Відповідачем до відзиву надано докази (копії відповідних наказів та довідки до акту огляду МСЕК), що Відповідач в 2024 році забезпечив норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю шляхом працевлаштування особи з інвалідністю.

Суд погоджується з доводами Відповідача, наведеними у відзиві, що в 2024 році у трудових відносинах з Відповідачем була ОСОБА_2 . Слід звернути увагу, що у відзиві на адміністративний позов відповідач у справі надав додаткові докази суду (копію довідки до акту огляду медико-соціальною комісією серії 12 ААГ, № 640524 13.06.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності з 10.05.2024, копію заяви про прийняття на роботу з 10.06.2024 ОСОБА_2 , копію трудового договору від 07.06.2024, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також копії наказів про надання ОСОБА_2 відпусток без збереження заробітної плати).

Відтак, матеріалами справи безспірно підтверджено, що інвалід ОСОБА_2 відпраювала у ФОП ОСОБА_1 шість повних місяців, як і передбачено Інструкцією №286 (до виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості однієї особи зараховується особа, яка прийнята в будь-який місяць року за основним місцем роботи та за умови, що вона відпрацювала не менше шести місяців у звітному році).

24.03.2022 набрав чинності Закон № 2136IX "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", яким було запроваджено додаткову підставу надання відпустки без збереження зарплати через воєнний стан (ч. 3 ст. 12 Закону № 2136) - на період дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надати йому відпустку без збереження заробітної плати.

Суд зазначає, що відповідно до пп. 2.5.7 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28 вересня 2005 року № 286, до облікової кількості працівників включають також працівників, які перебувають у відпустках без збереження заробітної плати за згодою сторін та в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, перебуваючи у відпустці без збереження заробітної плати, працівник не розриває трудові відносини із роботодавцем. Він є основним штатним працівником, а, отже, він і далі враховується у виконання нормативу.

Із наведеного вище слідує, що відповідачем норматив щодо створення робочих місць та працевлаштування осіб з інвалідністю виконано, як того вимагає положення чинного законодавства, так як у спірний період відповідачем забезпечено працевлаштування однієї особи з інвалідністю.

Адміністративно-господарська відповідальність, передбачена статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю. Підставою для застосування такої відповідальності учасника господарських відносин, згідно частини 1 статті 218 ГК України, є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання. Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Таким чином, застосування Позивачем до Відповідача адміністративно-господарської санкції в розмірі 102020,35 грн не ґрунтується на вимогах чинного законодавства і є протиправним. Відсутність підстав для застосування до Відповідача адміністративно-господарської санкції виключає підстави для нарахування пені за несвоєчасну її сплату.

Отже, безпідставність застосування до Відповідача адміністративно-господарської санкції в розмірі 96564,71 грн та нарахування 5455,64 грн пені не породжує для Відповідача обов`язку з їх сплати, а тому позовні вимоги Позивача задоволенню не підлягають.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України, для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі, відсутні.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову Житомирського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (вул. Домбровського, 38, м. Житомир, 10003; ) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович

26.12.25