Справа № 140/9866/25
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року ЛуцькСправа № 140/9866/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач) про:

визнання протиправним та скасування рішення №85 від 06 серпня 2025 року про відмову у призначенні пенсії;

зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи в російській федерації з 01 січня 1992 року по 22 березня 1998 року та повторно розглянути заяву від 11 липня 2025 року про призначення пенсії за віком згідно з пунктом 8 абз. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення.

В обґрунтування позову позивач вказав, що 11 липня 2025 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. За результатами розгляду поданих документів рішенням №85 від 06 серпня 2025 року ГУ ПФУ в Запорізькій області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки. При цьому до страхового стажу не було зараховано період роботи позивача в російській федерації з 01 січня 1992 року по 22 березня 1998 року, оскільки з 19 червня 2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, у зв`язку з чим стаж роботи зараховується по 31 грудня 1991 року.

Позивач вважає рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області протиправним та зазначає, що згідно з записом №13 у трудовій книжці від 04 липня 1982 року серії НОМЕР_1 позивач 04 вересня 1991 року прийнятий в Будівельно-монтажне управління №1 «Пурпейський будівельно монтажний трест» бетонщиком третього розряду вахтово-експедиційним методом робіт, а 22 березня 1998 року звільнений за власним бажанням. Заробіток у періоди роботи в російській федерації з 01 лютого 1993 року по 22 березня 1998 року підтверджуються архівною довідкою про заробіток №9-01/10-363 від 11 квітня 2007 року.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки він працював в російській федерації в той час, коли Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року була чинною, то у ГУ ПФУ в Запорізькій області не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації до його страхового стажу.

Відтак, на час звернення із заявою про призначення пенсії позивач досяг 60 років та його страховий стаж, який підтверджений записами трудової книжки, у сукупності становить понад 32 роки, а тому він має право на призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону №1058-IV.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач ГУ ПФУ в Запорізькій області у відзиві на позовну заяву від 17 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що ОСОБА_1 11 липня 2025 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

ГУ ПФУ в Запорізькій області, розглянувши заяву позивача та додані до неї документи, прийняло рішення №85 від 06 серпня 2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Наявний страховий з стаж становить 27 років 01 місяць 10 днів, замість необхідних не менше 32 років.

До страхового стажу не зараховано період роботи позивача з 01 січня 1992 року по 22 березня 1998 року на території російської федерації згідно записів трудової книжки від 04 липня 1982 року серії НОМЕР_1 .

Зазначає, що з 01 січня 1992 року набув чинності Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII. Відтак, з 01 січня 1992 року, за загальним правилом, до страхового стажу зараховуються періоди трудової діяльності на території України. Відповідно до п. 5-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, періоди трудової діяльності з 1 січня 1992 року до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" за межами України в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР, зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України».

Поряд з тим, період роботи позивача з 01 січня 1992 року по 22 березня 1998 року на території російської федерації неможливо зарахувати до страхового стажу у зв`язку з виходом з 19 червня 2023 року України з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення.

З наведених підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У поданій до суду 19 вересня 2025 року відповіді на відзив позивач підтримав вимоги заявлені у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11 липня 2025 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до якої додав: трудову книжку від 04 липня 1982 року серії НОМЕР_1 ; архівну довідку про заробіток №9-01/10-363 від 11 квітня 2007 року; довідку про присвоєння ідентифікаційного коду; копію паспорта та інші документи (а.с.5-7,9-21).

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Запорізькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 липня 2025 року.

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області №85 від 06 серпня 2025 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку із невиконанням однієї з умов передбаченої статтею 26 Закону, а саме наявність у 2025 році не менше 32 років страхового стажу.

У рішенні зазначено, що вік заявника 60 років, страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 01 місяць 10 днів. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи позивача з 01 січня 1992 року по 22 березня 1998 року на території російської федерації згідно записів трудової книжки від 04 липня 1982 року серії НОМЕР_1 , оскільки з 19 червня 2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, у зв`язку з чим , стаж роботи зараховується по 31 грудня 1991 року (а.с.8).

Не погоджуючись з рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області, позивач звернувся за захистом своїх прав з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Фактичною підставою для відмови ОСОБА_1 рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області №85 від 06 серпня 2025 року у призначенні пенсії за віком вказано відсутність необхідного страхового стажу 32 роки (наявний стаж 27 років 01 місяць 10 днів).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Закон №1058-IV набрав чинності 01 січня 2004 року.

Спірним у цій справі є питання про зарахування позивачу до страхового стажу для призначення пенсії періоду роботи в російській федерації з 01 січня 1992 року по 22 березня 1998 року.

За приписами абзацу першого частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637, зі змінами). Так відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків (пункт 3 Порядку №637).

Наведене дає підстави для висновку, що поняття страховий стаж запроваджено Законом №1058-IV (діє з 01 січня 2004 року). До 01 січня 2004 року робота, виконувана на підставі трудового договору, зараховується до стажу роботи незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв. Лише за відсутності трудової книжки (або відповідних записів у ній, або коли наявні неточні чи неправильні відомості про періоди роботи) стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (зі змінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Як установлено частиною п`ятою статті 45 Закону №1058-IV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що заявник до заяви про призначення пенсії має обов`язок надати документи про стаж, визначені Порядком №637, і таким документом про періоди роботи для нього є трудова книжка (основний документ).

Порядок ведення трудових книжок законодавчо визначений. На час внесення до трудової книжки позивача записів про роботу на Волзькому автозаводі діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252; далі - Інструкція №162), у якій вказано, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1.1 глави 1 Інструкції №162).

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 глави 2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не записуються. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

З рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №85 від 06 серпня 2025 року слідує, що до стажу роботи (страхового стажу) ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 01 січня 1992 року по 22 березня 1998 року на території російської федерації згідно записів трудової книжки від 04 липня 1982 року серії НОМЕР_1 , оскільки з 19 червня 2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, у зв`язку з чим, стаж роботи зараховується по 31 грудня 1991 року.

З трудової книжки ОСОБА_1 від 04 липня 1982 року серії НОМЕР_1 вбачається, що 04 вересня 1991 року позивач прийнятий в Будівельно-монтажне управління №1 «Пурпейський будівельно монтажний трест» (російська федерація) бетонщиком третього розряду вахтово-експедиційним методом робіт (наказ від 03 вересня 1991 року №01/43; запис №13); 01 квітня 1994 року Пурпейський будівельно монтажний трест відданий у підпорядкування Будівельному спеціалізованому об`єднанню «Пурнефтегазстрой» (наказ від 15 березня 1994 року №59; запис №15); 22 березня 1998 року звільнений за власним бажанням (наказ від 19 березня 1998 року №89-к; запис №16) (а.с.13-21).

Записи про періоди роботи позивача у російській федерації, виконані в трудовій книжці, засвідчені відтиском печатки закладу та підписом посадової особи, не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності, що не ставиться під сумнів відповідачем

Окрім того, заробіток ОСОБА_1 у періоди роботи в російській федерації з 01 лютого 1993 року по 22 березня 1998 року підтверджуються архівною довідкою про заробіток №9-01/10-363 від 11 квітня 2007 року (а.с.9).

Таким чином, записами у трудовій книжці позивача від 04 липня 1982 року серії НОМЕР_1 , щодо достовірності та правильності яких у відповідача відсутні сумніви, підтверджено факт його роботи у спірний період з 01 січня 1992 року по 22 березня 1998 року в Будівельно-монтажному управлінні №1 «Пурпейський будівельно монтажний трест» (російська федерація).

Однак, підставою неврахування відповідачем періоду роботи на території російській федерації з 01 січня 1992 року по 22 березня 1998 року до страхового стажу позивача слугувало припинення дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення.

З цього приводу суд зазначає, що згідно зі статтею 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, серед іншого, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

При вирішенні питання зарахування до стажу періодів роботи, набутих на території російської федерації до 01 січня 2023 року, слід керуватися Угодою між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року та Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (які були чинними па момент набуття спірного стажу роботи).

Законом України від 11 липня 1995 року №290/95-ВР Про ратифікацію Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів ратифіковано Угоду про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року.

Статтею 4 вказаної Угоди передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

За змістом статті 9 Угоди питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

У статті 5 Угоди визначено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави- учасниць угод.

Ч. 2-3 ст. 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Відтак, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян дсржав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами (стаття 8).

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13).

Аналогічні норми щодо взаємного визнання стажу, набутого у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях сторін, були передбачені статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року.

Хоч дію Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року у відносинах України з російською федерацією зупинено Законом України від 29 червня 2023 року №3192-IX (набрав чинності 21 липня 2023 року, а відповідно до листа Міністерства закордонних справ України від 26 липня 2023 року №72/14-612-87561 дію угоди зупинено з 25 липня 2023 року), проте закон не має зворотної дії в часі.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29 листопада 2022 року Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року. Вказана постанова набрала чинності 02 грудня 2022 року.

Однак, судом враховано, що згідно з ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29 листопада 2022 року Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, а тому припинення російською федерацією з 01 січня 2023 року участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01 січня 2023 року. За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Припинення дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення не може бути підставою для органів Пенсійного фонду в обмеженні особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Інший підхід суперечить принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Тому право позивача на зарахування стажу для призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскільки період роботи позивача з 01 січня 1992 року по 22 березня 1998 року в Будівельно-монтажному управлінні №1 «Пурпейський будівельно монтажний трест» у російській федерації підтверджений належними записами у трудовій книжці, то, керуючись принципом верховенства права, цей період необхідно зарахувати до страхового стажу позивача.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01 січня 1992 року по 22 березня 1998 року в Будівельно-монтажному управлінні №1 «Пурпейський будівельно монтажний трест» на території російської федерації з формальних підстав порушує його право на соціальний захист, тому рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №85 від 06 серпня 2025 року, яким внаслідок неврахування вказаного періоду до страхового стажу відмовлено у призначенні пенсії, належить визнати протиправним та скасувати.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України).

Згідно з п. п. 4, 23 ч. 1 Європейської соціальної хартії від 03.05.1996, ратифікованої Законом України Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) №137-V 14.09.2006, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі Федоренко проти України (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути існуючим майном або виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи законними сподіваннями отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom №44277/98).

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи вищевикладене, з метою належного способу захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №85 від 06 серпня 2025 року про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи у російській федерації з 01 січня 1992 року по 22 березня 1998 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 липня 2025 року про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення та прийняти відповідне рішення.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, суд дійшов висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Запорізькій області необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн, сплачений відповідно до квитанції від 01 вересня 2025 року №1.288694491.1 (а.с.4).

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №85 від 06 серпня 2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у російській федерації з 01 січня 1992 року по 22 березня 1998 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 липня 2025 року про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення та прийняти відповідне рішення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати у сумі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, Запорізька область, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 158-Б, ).

Суддя Т.М. Димарчук