Справа № 400/10248/25
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2025 р. № 400/10248/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання протиправною та скасування відмови від 02.09.2025 року № 1451/03/ НОМЕР_2 ; зобов`язання вчинити певні дії,

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 з вимогами:

-визнати протиправною відмову командира військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2025 № 1451/03/10849 в задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути повторно рапорт про звільнення позивача з військової служби відповідно пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та прийняти рішення яким звільнити позивача з військової служби.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Батько позивача - ОСОБА_2 , колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у ході навчань на полігоні Широкий Лан Миколаївської області. Позивач вважає, що відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», він набув право на звільнення з військової служби, у зв`язку з загибеллю його батька під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримання збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Позивач подав відповідний рапорт про звільнення з військової служби, але 02.09.2025 отримав письмову відмову у задоволенні рапорту. Зазначену відмову, позивач вважає протиправною.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію аргументував тим, що відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», право на звільнення мають військовослужбовці, близько родичі яких загинули або пропали безвісті під час заходів із забезпечення національної безпеки і оборони. Натомість батько позивач помер від хвороби, а за таких обставин це не створює підстав для звільнення з військової служби позивача.

Ухвалою суду від 24.09.2025 року було відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Дослідив матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частина НОМЕР_1 .

Батько позивача - ОСОБА_2 добровільно призваний на військову службу за призовом під час мобілізації 02.03.2022 року у військову частину НОМЕР_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у ході навчань на полігоні Широкий Лан Миколаївської області.

У 2025 позивач подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з загибеллю його батька під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримання збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

02.09.2025 командування військової частини НОМЕР_1 повідомило позивача про відмову в задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби, оскільки в нього відсутні підстави передбачені пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», так як смерть батька настала не в результаті загибелі, а в наслідок захворювання (природним шляхом), що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть.

Також, відповідач зазначив, що в наданих документах відсутній висновок постанови ВЛК, передбачений главою 21 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України про те, що смерть настала внаслідок "поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини", а також інші документи, які підтверджують факт загибелі батька військовослужбовця, під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф проти України під час воєнного стану: безпосередньої участі у таких заходах, до яких підготовка (навчання) на полігоні не відноситься, а відтак батько військовослужбовця вважажється померлим, а не загиблим.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ).

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє й на час розгляду справи судом.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: якщо близький родич (чоловік, дружина, син, донька, б а т ь к о, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) з а г и н у л и або пропали безвісти п і д ч а с здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Суд звертає увагу, що поняття «загиблий» та «померлий» не є тотожними за своєю суттю та відрізняються причиною та обставинами смерті особи.

Загибель військовослужбовця є військовою втратою, що стосується категорії військовослужбовців, котрі брали участь у військових діях і загинули внаслідок дій противника, безпосередньо під час бойових дій.

Отже, смерть у наслідок загибелі настає від зовнішнього насильницького впливу (зокрема, внаслідок осколкових уражень або кульового поранення не сумісного з життям, артилерійського обстрілу, тощо), яке не пов`язане з наявними у людини захворюваннями.

Особи, смерть яких настала внаслідок захворювання, в тому числі пов`язаного з проходженням військової служби та/або захистом Батьківщини, вважаються померлими.

Слід зазначити, що в чинному законодавстві законодавцем розмежовуються поняття загибель та смерть, тому вказані поняття зазначаються окремо.

При цьому, формулювання законодавцем в законах, що регулюють соціальне забезпечення членів сімей військовослужбовців, які загинули або померли внаслідок виконання військового обов`язку, як «загиблі (померлі)», не свідчить про ототожнення цих понять з точки зору причин та обставин настання смерті.

У цьому випадку, матеріалами справи підтверджується, що смерть ОСОБА_2 (батька позивача) спричинена захворюванням.

Отже, суд погоджується з позицією відповідача щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки батько позивача не загинув, а помер внаслідок захворювання.

В задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (окрема НОМЕР_5 бригада територіальної оборони) ( АДРЕСА_2 , НОМЕР_6 ) відмовити повністю

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. С. Брагар