Справа № 160/7469/25
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2025 року м. Дніпросправа № 160/7469/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 року (головуючий суддя Кальник В.В.)

в адміністративній справі №160/7469/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 11.03.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:

- визнати протиправним і скасувати Наказ Військової частини НОМЕР_1 №305 від 01.11.2023р. та Наказ Військової частини НОМЕР_1 №96/нст від 05.04.2024р., яким призупинено військову службу та виключено із списків особового складу військової частини з 05.09.2023 року, відповідно до частини 2 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, пунктів 144-1, 144-2, 144-3 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 - солдата ОСОБА_1 , колишнього водія розвідувального відділення розвідувального взводу військової частин НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій командування ВЧ НОМЕР_1 щодо визнання позивача таким, що самовільно залишив розташування підрозділу, наслідком чого стало прийняття незаконних наказів. Також позивач посилається на те, що він не проходив підготовки та бойового досвіду не мав, зокрема, станом на момент мобілізації. Проте, 26.08.2022р. позивача допущено до участі у бойових діях, де він за відсутності бойового досвіду отримав бойову травму (контузію) та проходив лікування на етапах медичної евакуації. Зауважує про не проведення щодо нього після поранення медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до подальшої військової служби (ВЛК); про не зарахування позивача в розпорядження командира в умовах тривалого лікування, а також, про те, що позивача фактично було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, але позивач на момент призову був особою, яка не досягла 27-річного віку і не проходила строкової служби.

Окремо у позові звертає увагу на те, що інформування військовослужбовця про можливе звинувачення в СЗЧ у разі, якщо він не змінить свою поведінку, є обов`язковим і може бути проігноровано лише за дуже серйозних інцидентів. Проте, відповідач не доводив до позивача, що якщо він не повернеться до своїх колишніх чи нових обов`язків, його буде звинувачено в СЗЧ. Жодної письмової кореспонденції відповідач позивачу не надсилав, заздалегідь не запропонував йому повернутися до колишніх чи нових обов`язків та не попередив про будь-які наслідки у разі, якщо він не повернеться до їх виконання. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що предметом як службового розслідування, так і спірних наказів відповідача є саме факт самовільного залишення військової частини позивачем, в той час як доказів на спростування такого факту/обставин позивачем до суду надано не було.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги фактично обґрунтовані доводами позову. Вказує, що він не проходив підготовки та бойового досвіду не мав, зокрема, станом на момент мобілізації. Проте, 26.08.2022р. позивача допущено до участі у бойових діях, де він за відсутності бойового досвіду отримав бойову травму (контузію) та проходив лікування на етапах медичної евакуації. Зауважує про не проведення щодо нього після поранення медичного огляду з метою визначення ступеня придатності до подальшої військової служби (ВЛК); про не зарахування позивача в розпорядження командира в умовах тривалого лікування, а також, про те, що позивача фактично було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, але позивач на момент призову був особою, яка не досягла 27-річного віку і не проходила строкової служби. Зазначає, що інформування військовослужбовця про можливе звинувачення в СЗЧ у разі, якщо він не змінить свою поведінку, є обов`язковим і може бути проігноровано лише за дуже серйозних інцидентів. Проте, відповідач не доводив до позивача, що якщо він не повернеться до своїх колишніх чи нових обов`язків, його буде звинувачено в СЗЧ. Жодної письмової кореспонденції відповідач позивачу не надсилав, заздалегідь не запропонував йому повернутися до колишніх чи нових обов`язків та не попередив про будь-які наслідки у разі, якщо він не повернеться до їх виконання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2022 №4, відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом зараховано в списки частини та призначено до штату військової частини НОМЕР_1 з 04.03.2022 солдата ОСОБА_1 на посаду водія 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, ВОС 790037А, шпк «солдат».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.03.2022 №94, призначено до штату військової частини НОМЕР_1 з 01.06.2022 солдата ОСОБА_1 на посаду водія 1 розвідувального відділення розвідувального взводу НОМЕР_2 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ВОС 790037А, шпк «солдат».

Солдат ОСОБА_1 26.08.2022 отримав бойову травму (контузію) та проходив лікування на етапах медичної евакуації:

- 26.08.2022 перебував в медичному пункті в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 );

- 28.08.2022 30.08.2022 - міська клінічна лікарня №16, м. Дніпро;

- 31.08.2022 07.09.2022 КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади», м. Луцьк, виписка з медичної карти №15000-22;

- 07.09.2022 19.09.2022 - КП «Рожищенська багатопрофільна лікарня» РМР. М. Рожище Волинської області.

Після проходження лікування солдат ОСОБА_1 отримав довідку ВЛК №912/18- 2.22 від 19.09.2022, в якій йому було рекомендовано відпустку за станом здоров`я строком на 30 календарних днів.

На підставі наказу №169 від 21.09.2022 командира в/ч НОМЕР_1 , довідки ВЛК №912/18-2.22 від 19.09.2022 та рапорту солдата ОСОБА_1 від 21.09.2022, позивачу з 21.09.2022 було надано відпустку за станом здоров`я строком на 30 календарних днів.

Після завершення відпустки солдат 20.10.2022 ОСОБА_1 до місця служби в розташування в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) не повернувся.

Для з`ясування причин нез`явлення солдата ОСОБА_1 до місця служби після відпустки за станом здоров`я, командуванням військової частини були вжиті відповідні адміністративні заходи:

видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2022 № 369 щодо проведення службового розслідування за даним фактом; до вищого органу військового управління надана відповідна доповідь № 1026-1 від 26.10.2022.

Відповідно до описової частини Акту службового розслідування від 01.11.2022, в ході службового розслідування було встановлено, що начальник медичної служби - начальник медичного пункту військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_2 рапортом від 28.10.2022 повідомила, що водій 1-го розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 з 21.09.2022 року знаходився у 30-ти денній відпустці за станом здоров`я, але, станом на 21.10.2022 до місця служби ( АДРЕСА_1 ) з відпустки не повернувся. На телефонні дзвінки за номером НОМЕР_4 , який знаходиться в його постійному користуванні, не відповідає, з`ясувати місце його перебування не надається можливим.

Заступник командира в/ч НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення старший лейтенант ОСОБА_3 рапортом від 28.10.2022 року повідомив, що в ході телефонної розмови, яка відбулась 28.10.2022, військослужбовець ОСОБА_1 повідомив, що з часу закінчення відпустки він перебуває у себе вдома. Своє неповернення до місця служби після відпустки він пояснив тим, що не бажає повертатись до військової частини, оскільки йому, буцімто, не виплачується грошове забезпечення. На запитання старшого лейтенанта ОСОБА_3 , за який саме період часу йому не було виплачене грошове забезпечення, і чи звертався він з цього приводу до свого безпосереднього командира і до будь-кого з командування військової частини, від відповіді він ухилився. В ході розмови ОСОБА_4 наголошував, що на даний час у нього відсутній військовий квиток, а в наявності лише тимчасове посвідчення військовозобов`язаного. Старший лейтенант ОСОБА_3 нагадав, що військовослужбовцям з підрозділу ОСОБА_1 вже видані військові квитки замість тимчасових посвідчень військовозобов`язаного, а документи останнього вже подані па оформлення військового квитка. Натомість, ОСОБА_1 відповів, що знає про це, але повертатись до місця служби не збирається.

Таким чином, в діях солдата ОСОБА_1 вбачається порушення вимог статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно з якою військовослужбовець зобов`язаний знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вмог статутів Збройних Сил України; статтті 12 Статуту внутрішної служби Збройних Сил України, згідно з якою про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові; статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно з якою із службових та особистих питань, військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника; статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, згідно з якою військовослужбовець зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

За результатами проведення службового розслідування комісією було встановлено, що в діях водія 1-го розвідувального відділення розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України «Самовільне залишення військової частини або місця служби», оскільки станом на 01.11.2022 він відсутній на місці служби без поважних причин більше 10 діб.

В акті зазначено, що вказані вище порушення нормативно-правових актів вчинені умисно, тобто солдат ОСОБА_1 усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав їх шкідливі наслідки і свідомо допускав настання цих наслідків, порушив військову дисципліну, не зважаючи на постійну роботу керівного складу військової частини щодо недопущення порушень військової дисципліни.

Обтяжуючою обставиною є вчинення правопорушення в умовах воєнного стану. Пом`якшуючи обставини відсутні.

За даним фактом до територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, було направлено доповідь від 01.11.2022 №1366/1 про вчинення військовослужбовцем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України «Самовільне залишення військової частини або місця служби».

05.09.2023 Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Краматорську) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Краматорськ внесено відомості до ЄРДР номер кримінального провадження 0003314.

На підставі отриманого витягу з ЄРДР від 05.09.2023 №0003314, військової частиною НОМЕР_1 винесено наказ від 01.11.2023 №305, відповідно до якого призупинено військову службу солдату ОСОБА_1 .

05.04.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №96/нст внесено зміни в наказ від 01.11.2023 №305, відповідно до якого призупинено військову службу та виключено зі списків особового складу військової частини з 05 вересня 2023 року солдата ОСОБА_5 .

Позивач вважає протиправними Наказ Військової частини НОМЕР_1 №305 від 01.11.2023р. та Наказ Військової частини НОМЕР_1 №96/нст від 05.04.2024р., яким призупинено військову службу та виключено із списків особового складу військової частини з 05.09.2023 року.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (Статут ЗСУ).

Статтею 9 Статуту ЗСУ встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статей 11-13 Статуту ЗСУ, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Статтею 16 Статуту ЗСУ встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст.ст. 26, 27 Статуту ЗСУ, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Статтею 241 Статуту ЗСУ встановлено, що кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю).

Кожний командир (начальник) зобов`язаний забезпечити у підпорядкованій йому частині (підрозділі) додержання військовослужбовцями правил особистої і громадської гігієни.

Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини (ст. 254 Статуту ЗСУ).

В свою чергу, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (Дисциплінарний статут ЗСУ).

Згідно з ст. 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів (абз. 2 ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Статтею 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту ЗСУ, застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. Дисциплінарну владу, яка надана молодшим командирам, завжди мають і старші командири.

За змістом статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом ЗСУ, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення.

У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання військового обов`язку та проходження військової служби» від 17.10.2019 №205-IX (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) внесено зміни в т.ч. у Дисциплінарний статут Збройних Сил України, а саме викладено статтю 48 у такій редакції:

на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

За змістом ст. 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (ч. 7 ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно з ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженийнаказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (Порядок № 608).

Згідно з пунктом 1 розділу II Порядку № 608, службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до абзацу 15 пункту 1 розділу ІІ Порядку № 608, службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб, відповідно до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Таким чином, саме командир військової частини, який користується усією повнотою дисциплінарної влади стосовно підлеглих йому військовослужбовців, уповноважений контролювати дотримання військової дисципліни у військовій частині, своєчасно виявляти факти порушення військової дисципліни та встановлювати винних у цьому осіб, а в разі виявлення в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення зобов`язаний повідомляти про це орган досудового розслідування.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 17.10.2023 у справі №420/8263/22.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Порядок проходження громадянами України (громадяни) військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначається та регулюється Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008 (Положення №1153/2008).

Відповідно до п.144-1 Положення №1153/2008, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно з п.144-2 Положення №1153/2008, військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії.

На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу (пункт 144-3 Положення).

При цьому, п.144-6 Положення №1153/2008 встановлено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються.

У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Таким чином, з урахуванням вказаних приписів Положення №1153/2008, підставою для призупинення виплати грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця може бути призупинення військової служби військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, і таке призупинення здійснюється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Однак, у разі закриття такого кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту військовослужбовця продовжуються, а пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців, - поновлюються.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що предметом спору є правомірність/протиправність Наказу Військової частини НОМЕР_1 №305 від 01.11.2023р. та Наказу Військової частини НОМЕР_1 №96/нст від 05.04.2024р., яким призупинено військову службу та виключено із списків особового складу військової частини з 05.09.2023 року, відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», пунктів 144-1, 144-2, 144-3 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.10.2008 року №1153/2008 - солдата ОСОБА_1 , колишнього водія розвідувального відділення розвідувального взводу військової частин НОМЕР_1 .

Так, згідно акту службового розслідування, було виявлено самовільне залишення військової частини позивачем.

Слід зазначити, що висновки службового розслідування, на підставі яких у подальшому було прийнято спірні накази про призупинення військової служби та виключення із списків особового складу військової частини, позивачем, у передбаченому законом порядку не оскаржувались.

Водночас, аналізуючи позовні вимоги позивача та зміст наказів, які він оскаржує, суд першої інстанції дійшов висновку, що незгода позивача зі спірними наказами пов`язана із висновками відповідача про те, що позивач самовільно залишив військову частину (місце служби).

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Наказом Міністерства оборони України від 29.11.2018 року № 604 затверджено Інструкцію з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.12.2018 року за № 1451/32903) (Інструкція № 604).

Вказана Інструкція № 604 визначає механізм надання доповідей та донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни в структурних підрозділах Міністерства оборони України Апарату Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, органах військового управління, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, установах, організаціях, підпорядкованих Міністерству оборони України, та державних підприємствах, що належать до сфери управління Міністерства оборони України, військових частинах, установах, організаціях, підпорядкованих Державній спеціальній службі транспорту.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції № 604, за своєчасність та об`єктивність надання доповідей та донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, скоєні (вчинені) військовослужбовцями або працівниками (під час виконання службових обов`язків, у робочий час), що сталися у військових частинах, відповідають командири (начальники) військових частин.

Командири (начальники) військових частин про кожний виявлений факт ненадання інформації про подію, кримінальне правопорушення, військове адміністративне правопорушення та адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначають службове розслідування, після завершення якого надають письмові доповіді за підпорядкованістю та до відповідного органу управління Військової служби правопорядку, зазначаючи вжиті заходи до службових осіб, які не надали доповідь (п.3 розділу ІІ Інструкції № 604).

Відповідно до пункту 21 розділу ІІ Інструкції № 604 про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, усно - протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді - письмово.

Матеріалами справи підтверджується, що в ході службового розслідування встановлено факт самовільного залишення позивачем військової частини.

При цьому, позивач не заперечує того факту, що до військової частини після завершення відпустки за станом здоров`я з 20.10.2022 він не повернувся до місця несення служби.

Водночас, позивач не заперечує, що з 20.10.2022 року по день подання цієї позовної заяви не знаходиться за місцем несення служби.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що спірними наказами фактично зафіксовано факт відсутності позивача за місцем несення служби внаслідок йомовірного самовільного залишення військової частини.

Самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира).

При цьому, не вважається самовільним: залишення за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування в/ч, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо.

Проте, у будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.

Згідно вищезазначених норм, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Отже, залишати розташування військової частини із службових та/або особистих питань військовослужбовець може лише за згодою свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Матеріали справи не містять (Позивачем не надано) доказів того, що командиром Військової частини НОМЕР_1 було надано йому дозвіл на залишення військової частини.

Будь-яких відомостей про те, на підставі якого акту, вказівки, дозволу тощо він залишив місце розташування свого підрозділу у Донецькій області з 20.10.2022 у позовній заяві позивач не навів.

Відтак, матеріалами службового розслідування підтверджено намір військовослужбовця самовільно залишити розташування бойового підрозділу з метою ухилення від військової служби.

Позивачем жодних доводів щодо невчинення ним самовільного залишення військової частини у позовній заяві не наведено.

Крім того, належних доказів на спростування висновків відповідача про порушення позивачем статей 11, 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, матеріали справи не містять.

Разом з цим, позивач не був позбавлений можливості ані під час проведення службового розслідування, ані при поданні позовної заяви або в ході судового розгляду справи надати/навести відповідні доводи або підтвердити належними та допустимими доказами, в розумінні норм ст.ст. 72-74 КАС України, відсутність факту самовільного залишення ним військової частини, проте, таким правом не скористався.

Судом апеляційної інстанції прийнято до уваги зазначені позивачем у апеляційній скарзі обставини, однак, предметом як службового розслідування, так і спірних наказів відповідача є саме факт самовільного залишення військової частини позивачем, в той час як доказів на спростування такого факту/обставин позивачем до суду надано не було.

З огляду на вищенаведене, спірні накази прийнято відповідачем правомірно та в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 28.11.2025 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова