Справа № 600/4274/25-а
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2025-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2025 р. справа № 600/4274/25-а

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

05.09.2025 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за виконання спеціальних завдань охорони особового складу та об`єктів критичної інфраструктури у період: 15.01.2025-21.04.2025 (відрядження до міста Камінь-Каширський: січень, лютий, березень, квітень); 21.04.2025 - 04.06.2025 (відрядження до населеного пункту Волинської області: квітень, травень, червень);

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за вказані періоди відповідно до статті 20 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 (зі змінами), наказу Міністерства оборони України № 260 та інших підзаконних актів, з урахуванням фактичного виконання завдань і тривалості відряджень;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 добових за дні відрядження у період: 15.01.2025-21.04.2025; 21.04.2025-04.06.2025;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 добових за зазначені періоди.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.09.2025 адміністративну справу № 600/4274/25-а передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

13.10.2025 справа надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду та здійснено автоматизований розподіл справи між суддями.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до статті 20 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" "№ 2011-XII, постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 (зі змінами), наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, Умов виконання спеціальних завдань, визначених пунктом 2 розділу XXXIV Наказу МОУ № 260 (в т.ч. охорона об`єктів критичної інфраструктури в межах виконання завдань за призначенням) відповідач протиправно не нарахував та не виплатив додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн за кожен місяць, протягом якого позивач фактично виконував зазначені завдання. Також мотивовано, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу добових за дні відрядження у спірні періоди.

Відповідач скористався правом на подання відзиву, який надійшов на адресу суду через систему "Електронний суд" 13.11.2025. Відповідно до відзиву відповідач заперечив проти позову, просив відмовити в задоволенні позову з мотивів, що відповідно до наказу № 16 від 15.01.2025 позивача було направлено в службове відрядження для організації розміщення особового складу, а не для його охорони. Як вбачається з копії витягу з наказу № 117 від 21.04.2025 та копії витягу з наказу № 161 від 04.06.2025 позивача було направлено в службове відрядження для охорони військових інженерно-технічних та фортифікаційних споруд. Про участь в охороні об`єктів критичної інфраструктури в наказах не йдеться. На рапорт, датований 21.07.2025 відповідач повідомив позивача про те, що інженерно-технічні та фортифікаційні споруди, в охороні яких позивач приймав участь, не віднесені до об`єктів критичної інфраструктури у встановленому чинним законодавством порядку. Відтак, виплата додаткової винагороди за участь в їх охороні чинним законодавством не передбачена. Охорона інженерно-технічних та фортифікаційних споруд може підпадати під визначення бойового (спеціального) завдання (наприклад, забезпечення діючих угруповань військ або наземна оборона об`єктів) лише в тому випадку, якщо ці споруди розташовані безпосередньо в районах ведення бойових дій. Але як вбачається з витягів з копій з наказів, що додані Позивачем до позовної заяви (додатки № 2, № 3, № 4), позивача було направлено в службове відрядження для охорони військових інженерно-технічних та фортифікаційних споруд до Волинської області, яка не є районом ведення бойових дій. Крім того, позивач не надав копії бойового наказу (розпорядження), яка є ключовою умовою для такої виплати. Щодо ненарахування та невиплати позивачу добових за час перебування у відрядженні відповідачем зазначено, що добові за час перебування у відрядженні військовослужбовцям не виплачуються, оскільки військова частина забезпечує проїзд, харчування та проживання. Крім того, згідно абзацу 1 Пункту 20 Інструкції "Про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України", затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105, виплата добових та відшкодування витрат на найм житлового приміщення здійснюються за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них), однак позивач не долучив до позовної заяви копії посвідчень про відрядження.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спірні періоди з 15.01.2025 по 04.06.2025 проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту, звільнений наказом командира 1 окремої шляхо-відновлювальної бригади Регіонального управління " ІНФОРМАЦІЯ_2 " від 07 червня 2025 року № 34РС з військової служби у запас Збройних Сил України за підпунктом "б" (за станом здоров`я - за наявності ІІІ групи інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", вважати таким, що 14 червня 2025 року посаду здав (а.ч. 8, 9. 17-19).

В період з 15.01.2025 по 21.04.2025 позивач перебував у відрядженні в м. Камінь-Каширський. Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.01.2025 № 16 позивач вибув з 15.01.2025 до м. Камінь-Каширський для організації розміщення особового складу. Підстава: 1. Рапорт майора ОСОБА_2 № 139 від 14.01.2025; 2. Посвідчення про відрядження № 51 від 15.01.2025 (а.с. 10).

У період з 21.04.2025 по 04.06.2025 позивач перебував у відрядженні в населеному пункті Волинської області. Відповідно до витягів з наказів Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.04.2025 № 117 та від 04.06.2025 № 161 позивача було направлено в службове відрядження до населеного пункту Волинської області для охорони військових інженерно-технічних та фортифікаційних споруд. Підстава: посвідчення про відрядження № 1462 від 08.04.2025, посвідчення про відрядження № 2088 від 04.06.2025 (а.с. 11, 12).

На рапорт позивача від 21.07.2025 щодо нарахування та виплати додаткової винагороди за участь в охороні об`єктів критичної інфраструктури та нарахування добових за час перебування у відрядженнях, Військова частина НОМЕР_1 відповіддю від 15.08.2025 № 43/602 повідомила, що пунктом 13 статті 1 Закону України "Про критичну інфраструктуру" № 1882-IX наведено визначення об`єктів критичної інфраструктури: 1. У цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: 13) об`єкти критичної інфраструктури - об`єкти інфраструктури, системи, їх частини та їх сукупність, які є важливими для економіки, національної безпеки та оборони, порушення функціонування яких може завдати шкоди життєво важливим національним інтересам. Крім того, згідно ч. 2 ст. 8 Закону № 1882-IX, віднесення об`єктів до критичної інфраструктури здійснюється за сукупністю критеріїв, що визначають їх соціальну, політичну, економічну, екологічну значущість для забезпечення оборони країни, безпеки громадян, суспільства, держави і правопорядку, зокрема для реалізації життєво важливих функцій та надання життєво важливих послуг, свідчать про існування загроз для них, можливість виникнення кризових ситуацій через несанкціоноване втручання в їх функціонування, припинення функціонування, людський фактор чи природні лиха, тривалість робіт для усунення таких наслідків до повного відновлення штатного режиму. Також, зазначено, згідно ч. 1 ст. 8 Закону № 1882-IX, віднесення об`єктів до критичної інфраструктури здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тобто, інженерно-технічні та фортифікаційні споруди, в охороні яких позивач приймав участь, не віднесені до об`єктів критичної інфраструктури у встановленому чинним законодавством порядку. Відтак, виплата додаткової винагороди за участь в їх охороні чинним законодавством не передбачена (а.с. 32, 37).

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 65 Конституції України визначає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб., який Указами Президента України продовжувався і діє по даний час.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", пунктом 1-1 якої установлено, що на період воєнного стану:

військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), членам груп протиповітряної оборони, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій РФ території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань.

Згідно з пунктом 2-1 Постанови № 168 установлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають: особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260).

Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану врегульовані розділом XXXIV Порядку № 260.

Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядку № 260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" виплачується в таких розмірах: 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;

з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;

з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;

у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;

у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту);

Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі до складу сільських (селищних), міських, районних та обласних військових адміністрацій, на території (або частині цієї території), здійснення повноважень яких ведуться воєнні (бойові) дії, та виконують бойові (спеціальні) завдання виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 30000 гривень.

Отже, додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень виплачується військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями), крім інших, з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).

Згідно пункту 4 розділу XXXIV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Пунктом 6 розділу XXXIV Порядку № 260 визначено, що про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі - відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців.

У відповідності до пункту 8 розділу XXXIV Порядку № 260 командувачами (командирами) угруповань військ (сил), тактичних груп, командирами військових частин (у тому числі резерву, установ, організацій), до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляються органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, а також виконання завдання у складі управління (штабу) угруповання військ (сил), тактичної групи (затверджених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України), угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління за минулий місяць.

Підтвердження виконання військовослужбовцями завдань здійснюється:

на розгорнутих пунктах управління Генерального штабу Збройних Сил України - на підставі наказів Головнокомандувача Збройних Сил України, начальника Генерального штабу Збройних Сил України про виконання завдань з управління угрупуваннями військ (сил) у складі відповідного пункту управління;

на розгорнутих пунктах управління Державної спеціальної служби транспорту - на підставі наказів Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про виконання завдань з управління підпорядкованими силами і засобами у складі відповідного пункту управління.

Згідно пунктами 9, 10 розділу XXXIV Порядку № 260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Згідно частини 1 статті 8 Закону України "Про критичну інфраструктуру" № 1882-IX віднесення об`єктів до критичної інфраструктури здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 9 Закону № 1882-IX визначено, що перелік секторів критичної інфраструктури та суб`єктів, відповідальних за формування та реалізацію державної політики у відповідних секторах національної системи захисту критичної інфраструктури (далі - Перелік), визначається Кабінетом Міністрів України. У разі необхідності внесення змін до Переліку Кабінет Міністрів України переглядає та змінює його виходячи з критеріїв критичності, визначених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 11 Закону № 1882-IX для цілей узгодження дій суб`єктів національної системи захисту критичної інфраструктури формується Реєстр об`єктів критичної інфраструктури (далі - Реєстр).

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 15.01.2025 по 21.04.2025 позивач перебував у відрядженні в м. Камінь-Каширський. Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.01.2025 № 16 позивач вибув з 15.01.2025 до м. Камінь-Каширський для організації розміщення особового складу. Підстава: 1. Рапорт майора ОСОБА_2 № 139 від 14.01.2025; 2. Посвідчення про відрядження № 51 від 15.01.2025 (а.с. 10).

В період з 21.04.2025 по 04.06.2025 позивач перебував у відрядженні в населеному пункті Волинської області. Відповідно до витягів з наказів Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.04.2025 № 117 та від 04.06.2025 № 161 позивача було направлено в службове відрядження до населеного пункту Волинської області для охорони військових інженерно-технічних та фортифікаційних споруд. Підстава: посвідчення про відрядження № 1462 від 08.04.2025, посвідчення про відрядження № 2088 від 04.06.2025 (а.с. 11, 12).

Доказів того, що позивач виконував бойове (спеціальне) завдання згідно з бойовим наказом (розпорядженням) з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту), чи з інших вищевказаних бойових (спеціальних) завдань, визначених пунктом 2 розділу XXXIV Порядку № 260, матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що дорученням Міністерства оборони України від 06 березня 2023 року № 5718/з та телеграмою начальника головного штабу першого заступника Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 24.03.2023 № 518/7.2/7-3/55, роз`яснено порядок виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 30 000 гривень, та зазначено, що виплата здійснюється відповідно до бойових наказів (розпоряджень) командирів, військовослужбовцям військових частини Державної спеціальної служби транспорту, які здійснюють охорону та оборону об`єктів державного значення в умовах надзвичайного стану і особливого періоду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 року № 1833-034 "Про затвердження переліку об`єктів державного значення, що підлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного стану і особливого періоду".

Позивач не довів віднесення військових інженерно-технічних та фортифікаційних споруд, охорону яких він здійснював до переліку об`єктів державного значення, що підлягають охороні та обороні в умовах надзвичайного стану і особливого періоду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України.

Враховуючи умови Порядку № 260, а також те, що позивач не виконував бойове (спеціальне) завдання згідно з бойовим наказом (розпорядженням) щодо протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури, також які входять до переліку об`єктів державного значення відповідно до переліку об`єктів державного значення згідно з постановою КМУ 13.12.2000 № 1833-034, відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за виконання спеціальних завдань охорони особового складу та об`єктів критичної інфраструктури у період: 15.01.2025-21.04.2025 (відрядження до міста Камінь-Каширський: січень, лютий, березень, квітень); 21.04.2025 - 04.06.2025 (відрядження до населеного пункту Волинської області: квітень, травень, червень) та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди за вказані періоди відповідно до статті 20 Закону № 168, наказу Міністерства оборони України № 260 та інших підзаконних актів, з урахуванням фактичного виконання завдань і тривалості відряджень.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу добових за дні відрядження у період: 15.01.2025-21.04.2025 (місто Камінь-Каширський); 21.04.2025-04.06.2025 (населений пункт Волинської області) та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу добових за зазначені періоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист і членів їх сімей" № 2011-XII законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до пункту 6 статті 14 Закону № 2011-XII при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 9 статті 14 Закону № 2011-XII встановлено, що витрати, пов`язані з перевезенням військовослужбовців та членів їх сімей, їх особистого майна залізничним, повітряним, водним і автомобільним (за винятком таксі) транспортом, бронюванням місць у готелях при направленні військовослужбовців у відрядження, відшкодовуються за рахунок коштів Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 затверджено суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів.

Згідно пунктом 13 постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" визначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в органах і підрозділах цивільного захисту, працівників Національного антикорупційного бюро, працівників Державного бюро розслідувань, працівників Бюро економічної безпеки визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Національним антикорупційним бюро, Державним бюро розслідувань, Бюро економічної безпеки.

Порядок направлення військовослужбовців у відрядження в межах України визначений наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105 "Про затвердження Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України" (далі - Інструкція № 105).

Відповідно до пунктів 2, 3 Інструкції № 105 відрядження - направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в інший населений пункт для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).

Рішення про направлення військовослужбовців у відрядження оформляється відповідним наказом, в якому зазначаються: пункт призначення; найменування військової частини (установи, організації), куди відряджається військовослужбовець; строк та терміни відрядження; мета відрядження. На підставі наказу про направлення у відрядження військовослужбовцям оформлюється у встановленому порядку посвідчення про відрядження.

Пунктом 6 Інструкції № 105 визначено, що військова частина (установа, організація), що відряджає військовослужбовця, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час відрядження (авансом). Аванс відрядженому військовослужбовцю перераховується в безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток.

Пунктом 7 Інструкції № 105 передбачено, що днем вибуття у відрядження вважається день відправлення поїзда, літака, автобуса або іншого транспортного засобу з населеного пункту місця проходження служби відрядженого військовослужбовця, а днем прибуття з відрядження - день прибуття транспортного засобу до населеного пункту місця проходження служби відрядженого військовослужбовця.

Відрядженому військовослужбовцю перед від`їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Після повернення з відрядження військовослужбовець зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню військовослужбовцем до каси або зарахуванню на відповідний рахунок у встановленому законодавством порядку. Разом із звітом подаються документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат (п. 17 Інструкції № 105).

Відповідно до пункту 12 Інструкції № 105, військова частина (установа, організація) за наявності підтвердних документів (в оригіналі) відшкодовує в межах граничних сум витрат на найм житлового приміщення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98, витрати відрядженим військовослужбовцям на найм житлового приміщення з розрахунку вартості одного місця в готелі (мотелі), іншому житловому приміщенні за кожну добу такого проживання з урахуванням включених до рахунків на оплату вартості проживання витрат на користування телефоном, холодильником, телевізором та інших витрат.

Як зазначено вище, в період з 15.01.2025 по 21.04.2025 позивач перебував у відрядженні в м. Камінь-Каширський. Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.01.2025 № 16 позивач вибув з 15.01.2025 до м. Камінь-Каширський для організації розміщення особового складу. Підстава: 1. Рапорт майора ОСОБА_2 № 139 від 14.01.2025; 2. Посвідчення про відрядження № 51 від 15.01.2025 (а.с. 10).

У період з 21.04.2025 по 04.06.2025 позивач перебував у відрядженні в населеному пункті Волинської області. Відповідно до витягів з наказів Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.04.2025 № 117 та від 04.06.2025 № 161 позивача було направлено в службове відрядження до населеного пункту Волинської області для охорони військових інженерно-технічних та фортифікаційних споруд. Підстава: посвідчення про відрядження № 1462 від 08.04.2025, посвідчення про відрядження № 2088 від 04.06.2025 (а.с. 11, 12).

Відповідач у відзиві стверджує, що добові за час перебування у відрядженні військовослужбовцям не виплачуються, оскільки військова частина забезпечує проїзд, харчування та проживання. Крім того, згідно абзацу 1 Пункту 20 Інструкції "Про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України", затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105, виплата добових та відшкодування витрат на найм житлового приміщення здійснюються за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них). Але, позивач не долучив до позовної заяви копії посвідчень про відрядження.

Відповідно до пунктів 10, 11 Інструкції № 105 окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням).

Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.

За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98.

Сума добових визначається із урахуванням наказу про відрядження та відповідних первинних документів.

Отже, право позивача на відшкодування добових за час перебування у відрядженнях визначається із урахуванням наказу про відрядження та відповідних первинних документів.

Однак, позивач не надав суду жодних первинних документів на підтвердження понесення добових витрат.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки позивач не надав суду жодних первинних документів на підтвердження понесення добових витрат, то позивач не довів обставини з понесення добових витрат за дні відрядження у періоди: 15.01.2025 - 21.04.2025 (м. Камінь-Каширський); 21.04.2025 - 04.06.2025 (н.п. Волинської області).

З огляду на вищенаведене, відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу добових за дні відрядження у періоди: 15.01.2025-21.04.2025; 21.04.2025-04.06.2025 та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 добових за зазначені періоди.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, тому слід відмовити в задоволенні позову.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , с. Красноставці, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78330) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.