Справа № 120/6684/25
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6684/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало Павло Ігорович

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

24 грудня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Могилів-Подільської міської ради Вінницької області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Могилів-Подільської міської ради Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В травні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Могилів-Подільської міської ради щодо оскарження дій відповідача при розгляді запиту на публічну інформацію.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 24.04.2025 позивач звернувся до відповідача із запитом про надання сканованих копій актів дарування та договорів благодійних пожертв транспортних засобів, які були безоплатно передані у комунальну власність з 24.02.2022, із зазначенням їх цільового призначення. Однак у відповіді від 30.04.2025 надано загальні відомості без доданих документів і без конкретної інформації по суті запиту. Позивач вважає, що йому було фактично відмовлено у наданні запитуваної інформації.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Могилів-Подільської міської ради щодо ненадання ОСОБА_2 інформації на запит, поданий 24.04.2025.

Зобов`язано Могилів-Подільську міську раду з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, повторно розглянути запит ОСОБА_2 від 24.04.2025.

В решті позовних вимог відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

24.04.2025 позивач, скориставшись онлайн-сервісом платформи "Доступ до правди" (https://dostup.org.ua/), звернувся до Могилів-Подільської міської ради із запитом на отримання публічної інформації. У своєму запиті, з посиланням на статті 1, 13, 19 та 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", позивач просив надати:

- скановані копії актів дарування та договорів благодійних пожертв транспортних засобів (автобусів, легкових автомобілів), які були безоплатно передані у комунальну власність Могилів-Подільської міської ради у період з 24.02.2022 до дати надання відповіді;

- інформацію щодо цільового призначення зазначених транспортних засобів.

При цьому позивач окремо зазначив, що персональні дані дарувальників можуть бути приховані відповідно до вимог Закону України "Про захист персональних даних".

30.04.2025 виконавчий комітет Могилів-Подільської міської ради надіслав відповідь за № 11-13/53-із, у якій зазначив, що доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення в офіційних друкованих виданнях, на офіційних вебсайтах, на єдиному державному вебпорталі відкритих даних, на інформаційних стендах або будь-яким іншим способом; навів положення щодо благодійної допомоги з посиланням на Закон України "Про благодійну діяльність та благодійні організації" та повідомив про цільове призначення транспортних засобів, які були безоплатно прийняті до комунальної власності.

Не погоджуючись із такою відповіддю, позивач звернувся до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідь відповідача від 30.04.2025 є формальною, містить загальні формулювання щодо шляхів оприлюднення інформації та посилання на норми чинного законодавствта і фактично за своїм змістом є свідченням намагання відповідача усунутися від виконання свого обов`язку, як розпорядника інформації, надати запитану позивачем інформацію у неправомірний спосіб та без наведення законних підстав для цього.

Суд дійшов висновку про неналежний розгляд поданого ОСОБА_2 запиту на інформацію у розумінні Закону № 2939-VI, беручи до уваги наявність визначеного цим Законом вичерпного переліку підстав для відмови в задоволенні запиту на інформацію, а також встановлену судом наявність запитуваної позивачем інформації у володінні відповідача, її готовність і доступність, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Могилів-Подільської міської ради, яка полягає у неналежному розгляді запиту позивача.

Оскільки спірна відповідь не містить саме відмови у наданні інформації, то суд дійшов висновку, що вимога про визнання протиправними дій відповідача, що виявилися у ненаданні позивачу сканованих копії актів дарування та договорів благодійних пожертв транспортних засобів (автобуси, легкові автомобілі), які було безоплатно прийнято у комунальну власність Могилів-Подільською міською радою Вінницької області від 24.02.2022 до моменту надання відповіді, при цьому не висвітлюючи (попередньо приховавши) персональні дані осіб які надали транспортні засоби (автобуси, легкові автомобілі) на підставі актів дарування та договорів благодійної пожертви задоволенню не підлягає.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Могилів-Подільська міська рада Вінницької області, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, оскаржила його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що в своєму зверненні позивач не зазначає, який саме суспільний інтерес становить запитувана інформація. Враховуючи дію правового режиму воєнного стану, з метою недопущення можливих ризиків та відсутність суспільного інтересу Могилів-Подільською міською радою Вінницької області правомірно прийнято рішення надати інформацію в формі та способі зазначених у відповіді ОСОБА_3 .

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів…Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

У практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) склався усталений підхід, що доступ до публічної інформації охороняється статтею 10 Конвенції (до прикладу, рішення ЄСПЛ від 10.07.2006 у справі "Співдружність матерів Південної Чехії проти Республіки Чехія" (Sdruzeni Jihoceske Matky v. Czech Republic), заява № 19101/03; від 14.04.2009 у справі "Угорське об`єднання громадських свобод проти Угорщини" (Tarsasag a Szabadsagjogokert v. Hungary), заява № 37374/05; від 26.05.2009 у справі "Кенеді проти Угорщини" (Kenedi v. Hungary), заява № 31475/05).

У рішенні у справі "Угорський Гельсінський комітет проти Угорщини" (Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary, заява № 18030/11) Велика палата ЄСПЛ узагальнила практику Суду у справах, спір в яких стосувався права особи на доступ до публічної інформації, та виокремила такі чотири порогові критерії, відповідно до яких обмеження доступу до інформації може оцінюватися як втручання у реалізацію свободи вираження поглядів: 1) мета запиту на інформацію (розкриття інформації повинно надати доступ до питань, що становлять суспільний інтерес і тим самим забезпечити участь в управлінні державними справами); 2) характер запитуваної інформації (інформація повинна становити предмет загального суспільного інтересу); 3) роль запитувача інформації у її наступній передачі громадськості (критерій дає змогу встановити, чи особа бажає отримати доступ до інформації з метою інформування громадськості в якості "сторожового пса" демократії); 4) стан готовності та доступності запитуваної інформації (критерій дозволяє оцінити, чи може відмова в наданні інформації вважатись втручанням у свободу отримувати та передавати інформацію).

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII "Про інформацію" (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес, визначено, головним чином, Законом України від 13 січня 2011 року "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939-VI).

Метою цього Закону є надання запитувачам доступу до відкритої, конкретної інформації, інтерес до якої з боку запитувача є легітимним, зважаючи на мету запитувача, природу запитуваної інформації, роль запитувача та перевагу його інтересу в отриманні цієї інформації над інтересом в обмеженні доступу до неї. Така інформація може стосуватись особистих прав/обов`язків запитувача, а також інших осіб / подій, якщо інтерес до такої інформації пов`язаний з професійною, журналістською, громадською діяльністю запитувача тощо.

Згідно із статтею 1, пунктом 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI).

Відповідно до статті 12 вказаного Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI).

Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (пункт 6 частини першої статті 14 Закону № 2939-VI).

За статтею 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону (частина перша статті 22 Закону №2939-VI).

Відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою (пункт 3 частини четвертої статті 22 Закону № 2939-VІ), тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав для обмеження у доступі до публічної інформації, встановлені шляхом застосування "трискладового тесту", передбаченого частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI.

Аналогічний за змістом висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2020 року у справі № 9901/105/20.

Отже, вказані положення закону вимагають від розпорядника публічної інформації надати повну та достовірну інформацію на запит, який йому адресований. При цьому відмова в задоволенні запиту можлива лише з виключних підстав, передбачених частиною 1 статті 22 Закону № 2939-VІ.

Частина 2 статті 22 Закону № 2939-VI визначає, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Таким чином, положеннями вказаного Закону перебачено лише дві можливі дії (рішення) суб`єкта-розпорядника інформації, якому надійшов відповідний запит:

- прийняття запиту на інформацію, його розгляд і надання відповіді;

- відмова у задоволенні такого запиту із викладом відповідних мотивів.

У постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 9901/390/21 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що запитом на інформацію є прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні, тобто раніше створену інформацію, якою володіє розпорядник. Для відповіді на інформаційний запит розпорядник інформації не повинен створювати нову інформацію, готувати аналітику, надавати роз`яснення тощо. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти. Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях (тобто відповідала критеріям "відображеності та задокументованості") і знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

У справі "Бубон проти рф" (заява № 63898/09, п. 41, 44) наголосив, що при вирішенні питання порушення статті 10 Конвенції у разі оскарження дій розпорядника інформації Суд має встановити, чи у цій справі відповідні національні органи володіли інформацією, про яку запитував заявник. Суд у цій справі також наголосив на тому, що запитувана інформація має бути готовою і доступною і не потребувати обробки та узагальнення.

Отже, запитувана інформація повинна бути готовою та доступною, міститися, принаймні, в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №9901/925/18 та у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 420/27593/21.

Як встановлено судом, у своєму запиті до Могилів-Подільської міської ради, з посиланням на статті 1, 13, 19 та 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", позивач просив надати йому публічну інформацію, розпорядником якої є відповідач, а саме скановані копії актів дарування та договорів благодійних пожертв транспортних засобів (автобусів, легкових автомобілів), які були безоплатно передані у комунальну власність Могилів-Подільської міської ради у період з 24.02.2022 до дати надання відповіді та інформацію щодо цільового призначення зазначених транспортних засобів. Водночас позивач просив приховати персональні дані дарувальників на виконання вимог Закону України "Про захист персональних даних".

Суд першої інстанції правильно зазначив, що запитувана позивачем інформація є публічною інформацією у розумінні статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки:

- вона відображає діяльність суб`єкта владних повноважень - органу місцевого самоврядування, який приймає рішення про набуття у комунальну власність транспортних засобів;

- вона створена у процесі виконання відповідачем своїх повноважень і знаходиться у його володінні;

- вона не потребує створення, а вже існує у вигляді належним чином оформлених договорів та актів приймання-передачі;

- вона становить суспільний інтерес, зокрема з огляду на безоплатність передачі майна до комунальної власності та використання цього майна для публічних потреб громади.

Доводи відповідача про те, що запитувані позивачем документи не є «готовою» інформацією та потребують створення, є безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм Закону України «Про доступ до публічної інформації». Позивач не звертався з вимогою про створення нової інформації, а просив надати копії вже існуючих документів, які перебувають або повинні перебувати у володінні органу місцевого самоврядування як правовстановлюючі документи щодо майна комунальної форми власності.

Відповідно до статті 22 Закону № 2939-VI ненадання копій запитуваних документів за наявності обов`язку їх зберігання та володіння є формою відмови в доступі до публічної інформації, яка повинна бути належним чином мотивована. Водночас відповідачем не наведено жодної з передбачених законом підстав для такої відмови.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідь відповідача має формальний характер, містить загальні посилання на норми законодавства та способи оприлюднення інформації, однак не містить відповіді по суті поставлених у запиті питань. За своїм змістом така відповідь свідчить про фактичне ухилення відповідача від виконання покладеного на нього законом обов`язку як розпорядника публічної інформації та не відповідає вимогам Закону № 2939-VI.

Водночас Закону № 2939-VI не надає розпоряднику права на власний розсуд змінювати форму надання інформації за наявності чіткого та належним чином оформленого запиту і володіння відповідною інформацією.

Доводи апеляційної скарги про те, що у своєму запиті позивач не зазначив, який саме суспільний інтерес становить запитувана інформація, є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Положеннями Закону № 2939-VI не передбачено обов`язку запитувача обґрунтовувати мету отримання інформації або доводити наявність суспільного інтересу, а розпорядник інформації не наділений повноваженнями оцінювати доцільність чи мотиви звернення особи за публічною інформацією. Навіть за відсутності прямого посилання запитувача на суспільний інтерес, такий інтерес об`єктивно випливає з характеру запитуваної інформації. Інформація про безоплатну передачу транспортних засобів у комунальну власність, їх цільове призначення та використання стосується розпорядження публічним майном і використання ресурсів територіальної громади, а відтак за своєю природою є інформацією, що становить суспільний інтерес.

Посилання відповідача на дію правового режиму воєнного стану як на підставу для обмеження доступу до публічної інформації є безпідставним, оскільки чинне законодавство не встановлює загальної заборони на доступ до такої інформації, а її обмеження можливе виключно за умови дотримання вимог частини другої статті 6 Закону № 2939-VI, яких у спірному випадку дотримано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, будучи розпорядником публічної інформації, не надав позивачеві відповіді по суті запиту, за наявності у його володінні запитуваної інформації, яка є готовою та доступною, і за відсутності встановлених законом підстав для обмеження доступу до неї.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Могилів-Подільської міської ради Вінницької області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.