Справа № 340/2708/25
Суддя: К.М. ПРИТУЛА
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/2708/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Притули К.М. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі також відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суд з позовом, у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 10.05.2024 р. № 0-1126-UА0063919 та № 0-1126-UА0063919, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2023 рік у розмірі 33592,13 грн та 76787,03 грн відповідно.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що на неї розповсюджується дія п. є) пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, тому відповідачем неправомірно нараховано вищевказане грошове зобов`язання за 2023 рік.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачці було нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік за об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у її власності. При цьому вона не скористалася можливістю, передбаченою пп.266.7.3 п.266.3 ст.266 ПК України, на звірку до контролюючого органу із заявою та оригіналами відповідних документів не зверталася (а.с.33-35).

Ухвалою судді від 29.04.2025 відкрито провадження, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.30).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивачка з 02.02.2017 р. зареєстрована як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якої є виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (а.с.23).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна позивачка має у власності 1/2 частку нерухомого майна: нежитлове приміщення, комплекс будівель та споруд виробничого призначення, загальна площа 1528,1 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249.

Крім того, у її власності перебуває 1/2 частка нерухомого майна: нежитлове приміщення, будівля виробничого призначення, загальна площа 668,5 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 249.

Підставою виникнення права власності є свідоцтва про право на спадщину за законом №№ 626, 628 від 14.06.2017 р. (а.с.39-41).

Враховуючи вказану інформацію контролюючим органом, на виконання вимог пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України, проведено розрахунок позивачці суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (з урахуванням розміру частки спільної власності), і сформовано податкові повідомлення-рішення від 10.05.2024 р., зокрема:

- №0-1126-UА0063919, яким визначено податкове зобов`язання у розмірі 33592,13 грн (334,25 кв.м. (1/2 від 668,50 кв.м.) * 6700 грн * 1,5% / 100%) (а.с.11);

- №0-1126-UА0063919, яким визначено податкове зобов`язання у розмірі 76787,03 грн (764,05 кв.м. (1/2 від 1528,1 кв.м.) * 6700 грн * 1,5% / 100%) (а.с.12).

Незгода позивача з податковим повідомленням-рішенням зумовила її звернення до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до частини 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Податковий кодекс України регулює правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі ПК України).

Статтею 266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп.266.1.1 та 266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

З урахуванням наведеного, відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, застосування пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Згідно пп.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі;

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Група 125 "Будівлі промислові та склади" ДК 018-2000 включає в себе криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням.

Підгрупа 1251.5 включає Будівлі підприємств харчової промисловості.

Як зазначалося, позивачка з 02.02.2017 р. зареєстрована як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності є виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (КВЕД 10.61).

Так, КВЕД 10.61 входить до секції С "Переробна промисловість", тобто підпадає під передбачені пп. "є" пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України межі секцій B-F КВЕД ДК 009:2010.

Стосовно віднесення належних позивачці будівель до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, то визначення приналежності до того чи іншого класу проводиться за певною процедурою на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Разом з тим, судом враховано те, що норми податкового законодавства не покладають на платника податку обов`язок отримати від Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві" експертний висновок щодо правильності класифікації наявних у власності особи об`єктів нерухомості за державним класифікатором ДК 018:2000, проте такі дії платника могли б спростити процес податкового адміністрування податку на нерухомість.

Такого висновку дійшов Верховний Судом у постанові від 09.05.2023 року по справі №380/10802/22.

Відповідачем в межах спірних правовідносин не доведено, що будівлі нерухомості, які належать позивачці на праві власності, не є будівлями промисловості, віднесеними до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, використовуються не за призначенням у господарській діяльності.

Здійснюючи донарахування податку контролюючий орган не довів: який документ щодо класифікації будівель і споруд використав, чому на стадії податкового адміністрування (контролю) не отримав відповідну інформацію щодо класифікації будівель і споруд від компетентної установи, що вказує на не дотримання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, пунктів 1, 2, 3, 5, 6, 8 частини другої статті 2 КАС України при прийнятті рішень.

Щодо здачі спірних будівель і споруд в оренду, лізинг, позичку протягом 2023 року, то позивачка зазначений факт заперечує, а відповідач не надав до суду жодного доказу наявності вказаних обставин.

Суд критично оцінює посилання відповідача у відзиві на відсутність звернення позивача згідно з пп.266.7.3 п.266.3 ст.266 ПК України про проведення відповідної звірки, оскільки таке звернення є правом платника податків, а не його обов`язком.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що нарахування позивачці податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік є неправомірним, а тому позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, 2 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Пунктом 3 частини 2 ст. 4 цього Закону вказано, що за подання до адміністративного суду позовної позови майнового характеру фізичною особою або фізичною особою підприємцем сплачується судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року складав 3028,00 грн.

Таким чином, при зверненні до суду з даним позовом майнового характеру на загальну суму 110379,16 грн (33592,13 грн + 76787,03 грн) позивачу необхідно було сплатити судовий збір у сумі 1211,20 грн, тобто не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (3028,00 грн * 0,4).

Згідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с.1), який в сумі 1211,20 грн підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Питання про повернення позивачці надмірно сплаченого судового збору в сумі 1211,20 грн може бути вирішено за її заявою (клопотанням) у відповідності до статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 травня 2024 року №0-1126-UА0063919, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2023 рік у розмірі 33592,13 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 травня 2024 року №0-1126-UА0063919, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2023 рік у розмірі 76787,03 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ ВП 43995486).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА