Справа № 766/16807/25
Суддя: Зуб І. Ю.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025р. Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Зуб І.Ю., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні міського суду адміністративну справу за позовом адвоката Ювченка Андрія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із даним позовом до суду із позовом в якому просить: поновити ОСОБА_1 строк для оскарження Постанови № 01/2010/ЛОО від 20.10.2025 р., винесену ІНФОРМАЦІЯ_2 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст.210-1 КУпАП з поважних причин (якщо суд дійде висновку про пропущення строків оскарження); скасувати Постанову № 01/2010/ЛОО від 20.10.2025 р., винесену ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В обґрунтування позову зазначено таке.

Громадянин України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (надалі Позивач), перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі Відповідач або ІНФОРМАЦІЯ_4 ). Позивач є моряком та працює на посаді «Chief Officer» (старший помічник капітана), що підтверджується Послужною книжкою моряка № 01551/2017/27 та Посвідченням особи моряка № НОМЕР_3 . У зв`язку з виконанням своїх професійних обов`язків, Позивач тривалий час перебуває за межами митної території України у робочих рейсах. На виконання вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Позивач своєчасно уточнив свої військово-облікові дані в особистому електронному кабінеті військовозобов`язаного (застосунок «Резерв+»). У застосунку наявне підтвердження: «Дані уточнено вчасно». Згодом, у застосунку «Резерв+» з`явився статус про порушення: «ТЦК та СП 13.04.2025 звернувся до Нацполіції, щоб доставити вас для складання протоколу. Причина: Не прибули за повісткою до ТЦК та СП».

01.10.2025 р. представником Позивача було направлено на адресу Відповідача Адвокатський запит (Вих. № 01/10-Л) з вимогою надати інформацію та копії документів, на підставі яких Позивача було звинувачено у порушенні та ініційовано його розшук. Запит було відправлено цінним листом (накладна АТ «Укрпошта» № 492 від 03.10.2025 р.). Також 01.10.2025 р. Позивачем (через представника) було подано Заяву про усунення порушень правил військового обліку. У заяві було детально пояснено, що Позивач є моряком, перебував у рейсі, жодних повісток особисто не отримував та не підписував, а дані оновив через «Резерв+». Заява містила прохання усунути неправдиву відмітку про порушення. Заяву було відправлено цінним листом (накладна АТ «Укрпошта» № 565 від 03.10.2025 р.). Паралельно 01.10.2025 р. Позивачем було подано Заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (утримання трьох неповнолітніх дітей), з доданням копій свідоцтв про народження. Заяву було відправлено цінним листом (накладна АТ «Укрпошта» № 309 від 01.10.2025 р.). 31.10.2025 р. Відповідач надав Відповідь (Вих. № 10061) на адвокатський запит від 01.10.2025 р. У цій відповіді Відповідач зазначив, що: 24.03.2025 р. на адресу Позивача була направлена повістка № 2988503 про необхідність явки 03.04.2025 р. для уточнення особистих даних. Позивач не з`явився, чим вчинив правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення не складався на підставі ст. 258 КУпАП, оскільки Відповідач вважає, що Позивач був «належним чином повідомлений» та у ТЦК та СП наявні «підтвердні документи про отримання особою виклику». 20.10.2025 р. Відповідачем було винесено постанову № 01/2010/ЛОО про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. До відповіді було долучено лише копію самої повістки № 2988503 та Опис вкладення (ф. 107П) від 24.03.2025 р., що підтверджує лише факт відправки рекомендованого листа, але не його вручення чи отримання Позивачем.

07.11.2025 р. представником було направлено повторний Адвокатський запит (Вих. № 07/11-Л), у якому наголошувалось на професії моряка, факті перебування у рейсі, належному оновленні даних через «Резерв+» та відсутності належних доказів вручення повістки. Запит містив вимогу видалити відмітку про порушення та подати звернення до Нацполіції про виключення з розшуку. Запит було відправлено цінним листом (накладна АТ «Укрпошта» № 312 від 07.11.2025р.). Станом на дату подання цього позову, протиправний статус у Реєстрі «Оберіг» та застосунку «Резерв+» не усунуто, постанову не скасовано. Позивач вважає дії Відповідача щодо внесення відомостей про порушення, винесення постанови № 01/2010/ЛОО та подальшу бездіяльність щодо не виправлення цих відомостей протиправними та такими, що грубо порушують його права.

По-перше, Відповідач викликав Позивача «для уточнення особистих даних» (згідно з відповіддю № 10061 та повісткою № 2988503). Однак, як вбачається зі скріншоту застосунку «Резерв+», Позивач вже виконав свій обов`язок та оновив дані, про що система зазначила: «Дані уточнено вчасно». Таким чином, сама підстава для виклику Позивача була відсутня, а дії Відповідача є нелогічними та недобросовісними. По-друге, навіть якби виклик був законним, Позивач об`єктивно не міг з`явитися до ТЦК та СП 03.04.2025 р. Як підтверджується Послужною книжкою моряка та відмітками у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, Позивач у вказаний період перебував у міжнародному рейсі на судні M/V PIETERSGRACHT. Згідно з наданими документами, він зійшов на судно 15.12.2024 р. у порту Імуйден (Нідерланди) та зійшов з судна 09.05.2025 р. у порту Куантан (Малайзія).

Таким чином, Позивач фізично перебував за межами України та не міг прибути за викликом. Це є поважною причиною неприбуття у розумінні Порядку № 560 та загальних принципів права (обставини непереборної сили). Оскільки Позивач не був належно повідомлений, а також мав поважну причину для неявки (яка виключає його вину), у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з абз. 7 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Відповідач стверджує, що Позивач мав з`явитися 03.04.2025 р. Відповідно, днем виявлення правопорушення (неявки) є 03.04.2025 р. Тримісячний строк для накладення стягнення (винесення постанови) сплив 03.07.2025 р. Як визнав сам Відповідач у своїй відповіді, Постанова № 01/2010/ЛОО була винесена лише 20.10.2025 р., тобто через 6,5 місяців після виявлення порушення. Згідно з п. 7 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Отже, Постанова № 01/2010/ЛОО від 20.10.2025 р. є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки винесена поза межами строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Як вбачається зі скріншоту «Резерв+», Відповідач звернувся до Нацполіції 13.04.2025 р. Проте Постанова № 01/2010/ЛОО (яка сама по собі є незаконною) була винесена лише 20.10.2025 р. Таким чином, Відповідач вніс до Реєстру «Оберіг» відомості про «порушення» та ініціював розшук Позивача (13.04.2025 р.) задовго до винесення будь-якої постанови (20.10.2025 р.), тобто без жодних правових підстав, передбачених ст. 7 Закону про Реєстр. Такі дії є протиправними. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону про Реєстр, військовозобов`язаний має право «звертатися... до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо... виправлення недостовірних відомостей Реєстру». Відповідач є органом ведення Реєстру (ч. 8 ст. 5 Закону про Реєстр) та зобов`язаний забезпечувати повноту та актуалізацію відомостей (ч. 1 ст. 3 Закону про Реєстр). Позивач, реалізуючи своє право, 01.10.2025 р. (відправлено 03.10.2025 р.) подав до Відповідача мотивовану Заяву про усунення порушень правил військового обліку, де навів докази своєї невинуватості. Відповідач, всупереч вимогам Закону про Реєстр та Закону України «Про звернення громадян», проігнорував зазначену заяву по суті. Він не розглянув її та не прийняв рішення про виправлення недостовірних відомостей. Відповідь № 10061 від 31.10.2025 р. була надана на адвокатський запит, а не на заяву Позивача, і замість виправлення помилки, Відповідач лише намагався виправдати свої неправомірні дії.

Окрім вищезазначеного, дії Відповідача свідчать про повне ігнорування суті військового обліку та принципів належного врядування. Представником Позивача одночасно із Заявою про усунення порушень було подано Заяву про надання відстрочки від 01.10.2025 р. на підставі утримання трьох неповнолітніх дітей ( ОСОБА_2 , 2017 р.н.; ОСОБА_3 , 2015 р.н.; ОСОБА_4 , 2023 р.н.), що є безумовною підставою для відстрочки згідно з п. 3 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивач, навіть перебуваючи за кордоном, вжив усіх заходів для належного виконання своїх обов`язків та інформування ТЦК про свій статус. Натомість Відповідач, замість того, щоб розглянути заяви по суті та актуалізувати дані, формально та з порушенням строків виніс незаконну постанову про правопорушення, склад якого відсутній, фактично здійснюючи тиск на військовозобов`язаного.

За правовим змістом зазначених норм, строк на оскарження постанови може бути поновлений заявникові виключно у разі, коли він пропущений з поважних причин, які об`єктивно позбавляли останнього реалізувати своє законне право на оскарження Постанови. Відтак, оскаржувану постанову Позивач отримав та ознайомився з нею тільки 03.1.2025 про що свідчить запис у оскаржуваній постанові. Таким чином, Позивач фактично був позбавлений можливості реалізувати своє законне право на оскарження Постанови у передбачений законом строк. З урахуванням того, що Постанова була фактично отримана Позивачем лише 03.11.2025 року, десятиденний строк для її оскарження слід обчислювати з цієї дати.

Ухвалою суду від 13.11.2025 року було відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 10.12.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення розгляду у його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач своїм правом надати відзив не скористався, про слухання справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час розгляду справи. Враховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, суд ухвалює про розгляд справи у письмовому провадженні.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

20.10.2025 р. відповідачем було винесено постанову № 01/2010/ЛОО про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17000,00 грн.

Вважаючи протиправною вказану постанову, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідачем, не подано відзиву до суду, не надано доказів щодо наявності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, доказів спростування тверджень позивача, викладених в позові.

Згідно ст. 5 ч. 1 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у визначений законом спосіб.

Відповідно до ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із положеннями ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому суд зазначає, що Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАСУ).

Згідно ст. 62 Конституції України вина особа, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Саме на підставі доказів в справі про адміністративне правопорушення відповідач повинен був з`ясувати фактичні дані, на основі яких встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі Надточій проти України від 15 травня 2008 року.

Як передбачено п. «а» ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною ОСОБА_5 України 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

При цьому, особі повинно бути забезпечено реалізацію її права на захист, яке полягає у наданні їй можливості надавати усні або письмові пояснення з приводу пред`явленого їй обвинувачення, збирати і подавати докази, брати особисту участь у провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, реалізовувати інші процесуальні права, передбачені, зокрема КУпАП.

Надання детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та забезпечення її права на захист є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду справи.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 ст. 7 КУпАП).

Суд враховує, що частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Керуючись цієї нормою та приймаючи до уваги неподання відповідачем без поважних причин відзиву на позов, незважаючи на своєчасне отримання ухвали про відкриття провадження у справі, а саме 14.11.2025 року в системі Електронний суд, відповідно до відомостей системи Д-3, суд кваліфікує неподання відповідачем відзиву як визнання позову.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

При цьому, надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 по справі № 802/2236/17-а.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, його складові, в тому числі суб`єктивної сторони правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому відповідачем належними та допустимими доказами не доведена вина позивача у вчиненні правопорушення інкримінованого правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

До суду позивач звернувся 10.11.2025 року в Електронному суді, зареєстрована судом 11.11.2025 року. На спростування тверджень позивача, що він фактично отримав примірник постанови лише 03.11.2025 року, доказів стороною відповідача не надано.

Отже строк на звернення до суду позивачем був пропущений з поважних причин, доказів іншого суду не надано.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та ухвалення рішення про скасування оскарженої постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, з підстав, викладених вище.

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у сумі 606 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити строк звернення до суду.

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Постанову № 01/2010/ЛОО від 20.10.2025 р., винесену ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була у судовому засіданні з моменту отримання копії рішення.

СуддяІ. Ю. Зуб