Справа № Зп/990/3/25
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 грудня 2025 року

м. Київ

справа №Зп/990/3/25

адміністративне провадження №Зп/990/3/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шишова О.О.

суддів: Бившевої Л.І., Блажівської Н.Є., Ханової Р.Ф., Яковенка М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову,

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи безпосередньо до Великої Палати Верховного Суду направив заяву про забезпечення позову до подання позову щодо оскарження рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП). На підставі статей 150 - 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ОСОБА_1 просить:

- зупинити дію рішення ВРП №2605/0/15-25 від 04 грудня 2025 року про надання згоди на утримання під вартою судді ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у майбутній справі;

- заборонити НАБУ, САП, Нацполіції, ВАКС та будь-яким іншим органам здійснювати будь-які дії на виконання рішення ВРП №2605/0/15-25 до вирішення спору по суті;

- встановити строк для подання адміністративного позову відповідно до частини другої статті 154 КАС України - 10 днів з дня постановлення ухвали.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 10 грудня 2025 року вирішила передати заяву ОСОБА_1 з доданими матеріалами на розгляд до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС України).

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що пунктом 1 частини третьої статті 151 КАС України визначено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії.

Встановлена наведеною нормою заборона є імперативною, будь-яких виключень із визначеного нею правила чинними нормативно-правовими актами не передбачено.

Колегія суддів зазначає, що в основу положень Конвенції, які допускають можливість обмеження прав і свобод особи відповідно до закону, покладена концепція «закону», що знайшла свій розвиток у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив: 34. Ведучи мову про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «"Шпачек s.r.o." проти Чеської Республіки» (Љpaиek s.r.o. v. the Czech Republic), заява № 26449/95, п. 54, від 9 листопада 1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (див. рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], заява № 33202/96, п.109, ECHR 2000-I) Рішення у справі «Сєрков проти України» (Serkov v. Ukraine) від 7 липня 2011 р., заява 39766/05.

Колегія зазначає, що відсутність можливості забезпечити позов шляхом зупинення виконання рішення ВРП передбачено Законом, який є чітким, передбачуваним у застосуванні. Сам факт обмеження в цьому випадку не є порушенням, оскільки існує можливість оскаржити рішення ВРП по суті.

За таких обставин, ураховуючи, що позивач просив обрати видом забезпечення позову зупинення дії оскаржуваного рішення, яке відповідно є актом Вищої ради правосуддя, заява позивача в розумінні спеціальної норми статті 151 КАС України задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 151, 154 КАС, суд -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя-доповідач О. О. Шишов

Судді Л. І. Бившева

Н. Є. Блажівська

Р. Ф. Ханова

М. М. Яковенко