Справа № 307/4782/25
Суддя: Бряник М. М.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/4782/25
Провадження № 2-а/307/102/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бряник М.М.

секретар судового засідання Скирчук В.Й.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Довгошлюбний В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови №107175 від 29.11.2025 року винесеної інспектором відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн., за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 202 КУпАП та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вищенаведену постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, вважає протиправною, необгрунтованою, необ?єктивною, упередженою і такою, що винесена з порушенням норм Кодексу України про адміністративні правопорушення та інших нормативно-правових актів.

Вказує, що із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 29.11.2025 близько 17 год. 35 хв. він, перебуваючи в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино», перетинаючи державний кордон на виїзд з України використовував засоби аудіо-, відео- та фотозйомку (документування) без дозволу або розпорядження посадової особи прикордонного наряду, а також при цьому вживав алкогольні напої в зоні прикордонного контролю.

Заперечуючи, як факт вживання ним алкогольних напоїв так і використання засобів аудіо, фото та відео документування вказує, що відповідач не намагався встановити істину. Жодних електронних пристроїв для аудіо-, відео- та фотозйомки у нього при собі не було і прикордонником їх не вилучалось. Також зазначає, що телефон при розгляді справи від нього не вилучали і не знайомились зі змістом того, що він знімав на цей телефон, оскільки таких дій він не вчиняв.

Також, вказує, що при винесенні постанови прикордонник не надав необхідного часу для захисту та відмовився залучати йому адвоката під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови.

Звертає увагу, що оскаржувана постанова, складена з метою спотворення та фальшування реальних фактів, щодо даної події, та вочевидь спрямовано на те, щоб безпідставно та незаконно притягнути його до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, яких він, не вчиняв. Справу було розглянуто з порушенням вимог передбачених КУпАП. Зокрема, при винесенні постанови йому не було надано необхідного часу для захисту. Не було з`ясовано його думки, щодо можливості розгляду справи в день складення протоколу та як наслідок, йому не надано можливості скористатись своїм правом на захист. До оскаржуваної постанови не були додані жодні матеріали відео фіксації, чи пояснення свідків, які б вказували на вчинення ним інкримінованого правопорушення. Відповідач, не надав йому для ознайомлення протокол та постанову про адміністративне правопорушення та надав можливість їх сфотографувати на мобільний телефон.

Вказує, що наведені ним обставини та докази вказують на неналежну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього. Прикордонником при розгляді справи про адміністративне правопорушення не було досліджено жодного доказу, на підставі яких його було притягнуто до адміністративної відповідальності та таких доказів не долучено до постанови про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з вищенаведеним просить, постанову інспектора відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №107175 від 29.11.2025 року про накладення нього адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 202 КУпАП скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

18.12.2025 року представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому вказує, що 29.11.2025 близько 17 год. 35 хв., в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино» (територія Тячівського р-ну Закарпатської обл.), громадянин України ОСОБА_1 , перетинаючи державний кордон на виїзд з України в пішому порядку, без дозволу або розпорядження посадової особи зі складу прикордонних нарядів, використовував засоби аудіо, фото та відео документування, при цьому вживаючи алкогольні напої перебував в зоні прикордонного контролю.

Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 3, абзацу 11 підпункту 6.9 пункту 6 Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.02.2021 №189-аг «Про режим в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино» та зону прикордонного контролю», а також пункт 17 Положенням про прикордонний режим, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 №1147, тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 202 КУпАП.

Керуючись пунктами 12, 14 частини першої статті 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», з дотриманням вимог статей 260, 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, громадянина України ОСОБА_1 було затримано на строк до 3 (трьох) діб з метою з`ясування обставин правопорушення.

Керуючись статтями 264 та 265 КУпАП відносно громадянина України ОСОБА_1 було проведено особистий огляд. Під час огляду було виявлено та вилучено паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 від 10.01.2020 орган що видав 2621, мобільний телефон марки «Iphone» НОМЕР_2 Pro Мах чорного кольору та надпиту пляшку горілки марки «Hlibny Dar» ємністю 500 мл.

Представник відповідача зазначає, що твердження позивача про ненадання йому можливості скористатися правовою допомогою не відповідають дійсності та спростовуються зафіксованими в матеріалах справи, роз`ясненнями йому прав передбачених ст. 268 КУпАП.

У відзиві не заперечують, щодо тих обставин, що ОСОБА_1 бажав скористатися послугами особистого адвоката, однак зателефонував не адвокату, а дружині. З цих підстав вважають, що підрозділом охорони державного кордону було забезпечено право на зв`язок, проте позивач розпорядився ним на власний розсуд.

29.11.2025 о 21 год. 40 хв. на підставі з`ясування обставин адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 було звільнено, а інспектором прикордонної служби 2 категорії відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип Б) ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 202 КУпАП. Зміст цього протоколу про адміністративне правопорушення позивачу було доведено в присутності двох понятих. Доповнень та зауважень у позивача, не було.

29.11.2025 о 21.55 інспектором вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип Б) майстер-сержантом ОСОБА_2 з урахуванням вимог статей 279, 280 КУпАП був здійснений розгляд справи про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 202 КУпАП відносно громадянина України ОСОБА_1 та винесено постанову про накладення нього адміністративного стягнення, яку було вручено під підпис позивачу.

Вказують, що твердження позивача про відсутність у нього засобів аудіо-, відео- та фотозйомки повністю спростовуються, наявністю у нього пристрою, що підтверджується протоколом особистого огляду.

3 огляду на перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп?яніння та його неправомірні дії, застосування заходів фізичного впливу та спеціальних засобів (кайданок) було здійснено відповідно до ст. 21-1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» з метою припинення правопорушення.

Вказують, що згідно з п. 4.6.4 Наказу N?189-АГ, у зоні прикордонного контролю пункту пропуску «Солотвино» забороняється здійснювати фото-, відеозйомку та аудіозапис службової діяльності посадових осіб Державної прикордонної служби України без офіційного дозволу начальника загону. Позивач, здійснюючи зйомку на телефон iPhone 16 Pro Max, прямо порушив встановлений режимний порядок.

Також посилаються на пункт 4.6.6 Наказу №189-АГ, яким визначено заборону перебування в пункті пропуску осіб у стані алкогольного або наркотичного сп?яніння, вказують, що позивач, перебуваючи в зоні прикордонного контролю з ознаками сп?яніння, не лише порушив громадський порядок, а й вимоги режиму в пункті пропуску, встановлені даним Наказом.

У зв`язку з вище наведеним, просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 09.12.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Постановлено, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач в судовому засіданні просив позов задовольнити з мотивів викладених у позовній заяві. Стверджував, що жодної відео зйомки на кордоні він не здійснював.

Представник відповідача, в судовому засіданні посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити повністю. Додав, що факт здійснення позивачем відеозйомки в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино», підтверджується відео з нагрудних бодікамер працівників прикордонної служби.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення щодо цих вимог наданих відповідачем, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Вирішуючи даний спір суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У ч.1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Виходячи із змісту п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

З матеріалів справи вбачається, що постановою інспектора відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 №107175 від 29.11.2025 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 202 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 202 КУпАП, а саме 29 листопада 2025 року близько 17 год. 35 хв. в прикордонному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино» (територія Тячівського району Закарпатської області) перетинаючи державний кордон на виїзд з України в пішому порядку, без дозволу або розпорядження посадової особи зі складу прикордонного наряду, використовував засоби аудіо, фото та відео документування, при цьому вживав алкогольні напої, перебував в зоні прикордонного контролю. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 3, абзацу 11 підпункту 6.9 пункту 6 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.01.2001 року №189-аг «Про режим в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино» та зону прикордонного контролю», тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Диспозицією ч. 1 ст. 202 КУпАП встановлено відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду виїзду.

Відповідно до п.12 ст.20 Закону України від 03.04.2003 року № 661-IV "Про Державну прикордонну службу України", працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право вимагати від фізичних осіб припинення правопорушень і дій, що перешкоджають здійсненню повноважень Державної прикордонної служби України.

За змістом ст. 23 Закону України «Про державний кордон України» у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, використання повітряних суден, обліку та тримання на пристанях, причалах, базах для стоянки малих і спортивних суден і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.

Згідно ст.ст. 9, 22, 23 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

З метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони.

Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

У прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, обліку та тримання на пристанях, причалах і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.

Режим у пунктах пропуску через державний кордон України - порядок перебування і пересування всіх осіб і транспортних засобів у межах території прикордонних залізничних і автомобільних станцій, морських і річкових портів, аеропортів і аеродромів, відкритих для міжнародного сполучення, а також здійснення іншої діяльності, пов`язаної з пропуском через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів, - визначається згідно з законодавством України Державною прикордонною службою України разом з компетентними органами. У приміщеннях і місцях, де здійснюється прикордонний контроль, Державна прикордонна служба України встановлює додаткові режимні правила, що регламентують порядок допуску в них осіб, які беруть участь у контролі та обслуговуванні пасажирів і транспортних засобів закордонного прямування, відправленні з пунктів пропуску транспортних засобів, що вибувають за кордон і прибувають в Україну, а також інші обмеження для запобігання незаконному перетинанню державного кордону України.

Пунктом 17 Положення «Про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 року №1147, визначено, що авіаційні роботи, будь-яке будівництво, вирубка лісу, водокористування, геологічні, дорожні та інші дослідження в межах прикордонної смуги, а також гідротехнічні, землевпорядні, меліоративні та інші роботи, пов`язані із зміною водного режиму прикордонних річок, озер та інших водойм, відео-, кіно- та фотознімання місцевості, туристичні подорожі і стрибки з усіх видів парашутів проводяться після інформування органу охорони державного кордону Держприкордонслужби, у зоні відповідальності якого провадиться така діяльність, із зазначенням початку і строку її провадження, прізвища, імені та по батькові осіб, що провадитимуть діяльність. Інформування здійснюється письмово не пізніше ніж за 24 години до початку провадження такої діяльності, зокрема за допомогою факсимільного зв`язку або електронної пошти. Контактна інформація розміщується Адміністрацією Держприкордонслужби на інформаційних стендах, офіційному веб-сайті, а також в засобах масової інформації.

Отже, у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі відео-, кіно- та фотознімання проводяться після інформування органу охорони державного кордону Держприкордонслужби, у зоні відповідальності якого провадиться така діяльність.

Пунктом 18 Положення "Про пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2010 року №751, регламентовано, що порядок взаємодії контрольних органів і служб, загальний порядок та послідовність проведення всіх видів контролю в пункті пропуску, пункті контролю визначаються технологічною схемою пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів через державний кордон, яка затверджується окремо для кожного пункту пропуску, пункту контролю відповідно до статті 25 Закону України "Про прикордонний контроль".

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.02.2021 року №189-аг «Про режим в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино» та зону прикордонного контролю» в міжнародному пункті пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення «Солотвино» встановлено режимні правила та зони прикордонного контролю, в абз. 3 та 11 пункту 6.9 якого встановлено, заборону вживання алкольних напоїв, палити, а також без дозволу або розпорядження посадової особи зі складу прикордонних нарядів, використовувати засоби аудіо, фото та відео документування, під час перебування в зоні прикордонного контролю особами, які перетинають державний кордон.

Системний аналіз вищенаведених вимог нормативних актів в сукупності з наданими суду документами, дає підстави для висновку про те, що відео-, кіно- та фотознімання у пункті пропуску «Солотвино» можливе лише після отримання відповідного дозволу посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В доведення обставин того, що ОСОБА_1 , перебуваючи у міжнародному пункті пропуску «Солотвино», здійснював відео-зйомку на власну відеокамеру, а також вживав алкогольні напої, відповідач в межах судового розгляду, посилався на протокол про адміністративне правопорушення від 29.11.2025, протокол про адміністративне затримання від 29.11.2025, протоколом особистого, огляду речей та вилучення речей і документів від 29.11.2025, письмові поясненнями інспекторів прикордонної служби ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також відеофайлами з бодікамер двох працівників прикордонної служби та показами свідка, ОСОБА_2 .

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №340962 від 29.11.2025, такий складено за порушення ОСОБА_1 абзаців 3, 11 підпункту 6.9 Наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.02.2021 року №189-аг «Про режим в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино» адміністративна відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 202 КУпАП.

Згідно викладених в цьому протоколі обставин вбачається, що ОСОБА_1 29 листопада 2025 року близько 17 год. 35 хв. в прикордонному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино» (територія Тячівського району Закарпатської області) перетинаючи державний кордон на виїзд з України в пішому порядку, без дозволу або розпорядження посадової особи зі складу прикордонного наряду, використовував засоби аудіо, фото та відео документування, при цьому вживав алкогольні напої, перебував в зоні прикордонного контролю. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 3, абзацу 11 підпункту 6.9 пункту 6 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.01.2001 року №189-аг «Про режим в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино» та зону прикордонного контролю», тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Вказаний протокол містить підпис двох свідків, які посвідчили факт відмови ОСОБА_1 від підпису в графі щодо ознайомлення останнього зі змістом цього протоколу (а.с.32, 33).

Згідно копії протоколу про адміністративне затримання від 29.11.2025 року, ОСОБА_1 було затримано о 17 год. 30 хв. 29.11.2025 року на строк до 3-х діб з метою з`ясування обставин вказаного адміністративного правопорушення та о 21 год. 40 хв. 29.11.2025 його звільнено у зв`язку з з`ясуванням обставин правопорушення.

При цьому вказаний протокол містить рукописний напис та підпис затриманої особи, згідно яких останній вказував, що потребує послуг захисника (а.с.36, 37).

З копії протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 29.11.2025 слідує, що під час огляду ОСОБА_1 виявлено та вилучено для тимчасового зберігання паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 від 10.01.2020 р. орган що видав 2621, мобільний телефон марки «Iphone» 16 Pro Max чорного кольору, надпиту пляшку горілки марки «Hlibny Dar» ємністю 500 мл., які в подальшому повернуті ОСОБА_1 (а.с.38).

З письмових пояснень інспектора прикордонної служби 2 категорії оператора групи повітряної розвідки та протидії безпілотним повітряним суднам відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тив В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип Б) ОСОБА_3 від 29.11.2025 року вбачається, що такий в період часу 08 год. 00 хв. 29.11.2025 року виконував наказ на охорону державного кордону України в прикордонному наряді «Вартовий шлагбаума кордон» в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино». Під час несення служби в прикордонному наряді «Огляд транспортних засобів» виконував обов`язки згідно наказу МВС від 19.10.2015 року №1261 «Про організацію служби прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України», наказ АДПСУ від 22.04.2011 року №260 «Про організацію та здійснення огляду транспортних засобів та вантажів», технологічної схеми пропуску для автомобільного сполучення. Близько 17 год. 00 хв здійснив доповідь п/н «СПНППр» майстру-сержанту ОСОБА_5 про те, що громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , веде відео фіксацію на власний телефон, території ППр та пошкоджує засіб примусової зупинки транспортних засобів, на зауваження та прохання не реагував. Після чого п/н «СПНППр» подав команду « ІНФОРМАЦІЯ_7 » та прибули ЧС в ППр. Було затримано громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 для складання протоколу (а.с. 52).

З письмових пояснень інспектора прикордонної служби 1 категорії інструктора відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип Б) ОСОБА_4 від 29.11.2025 року вбачається, що такий в період часу 08 год. 00 хв. 29 листопада 2025 року виконував наказ на охорону державного карбону України в прикордонному наряді «Вартовий шлагбаума кордон» в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино». Під час несення служби в прикордонному наряді «Огляд транспортних засобів» виконував обов`язки згідно наказу МВС від 19.10.2015 року №1261 «Про організацію служби прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України», наказ АДПСУ від 22.04.2011 року №260 «Про організацію та здійснення огляду транспортних засобів та вантажів», технологічної схеми пропуску для автомобільного сполучення. Близько 17 год. 00 хв. від п/н «СПНППр» майстра-сержанта ОСОБА_8 була подана команда « ІНФОРМАЦІЯ_7 », так як він входив у склад чергових сил в ППр та реагував на обстановку що склалася, прибувши до місця н/с п/н «Вартовий шлагбаума кордон» побачив, що громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 веде відео фіксацію на власний телефон території ППр та пошкоджує засіб примусової зупинки транспортних засобів, на зауваження та прохання п/н «СпНППр» майстра-сержанта ОСОБА_9 припинити відео зйомку не реагував (а.с.53).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показав, що з 08 год. 00 хв. 29 листопада 2025 року заступив у прикордонний наряд. Близько 17 години ОСОБА_1 направлявся у напрямку виїзду з України і вже тоді телефонував на гарячі лінію «Довіра» з повідомлення що йому перешкоджають шлагбауми, уже тоді створювалася конфліктна ситуація. Однак, він врегулював питання і попросив ОСОБА_1 пройти для отримання талона та для подальшого проходження митного контролю. Після цього ОСОБА_1 попрямував для проходження прикордонного митного контролю. Даний громадянин пройшов митний контроль і прослідував до магазину безмитної торгівлі «Дьюті фрі», де придбав одну пляшку горілки «Хлібний дар» і вже прослідував у напрямку Румунії. Під час перетину кордону, працівником прикордонної служби було повідомлено по рації, що даний громадянин на виході почав пошкоджувати засіб примусової зупинки транспортних засобів, а також почав вести відео зйомку пункту пропуску на свій власний мобільний телефон.

Зазначив, що даного громадянина він попередив, що це є об`єкт критичної інфраструктури і про встановлення порядку на державній прикордонній території, а саме, що заборонено вести відео зйомку об`єктів критичної інфраструктури. ОСОБА_1 не виконував вказівки прикордонних нарядів і продовжував здійснювати відео фіксацію. Після цього йому було повідомлено, що його буде затримано в порядку ст. 185-10 КУпАП. Оскільки він мав намір втекти до Румунії, його було затримано та складено процесуальні документи. Затримання ОСОБА_1 відбулося в порядку ст. 185-10 КУпАП. Зазначив, що ОСОБА_1 часто перетинає державний кордон і якби такі ситуації не виникали та якщо б ОСОБА_1 не вживав алкоголь і не здійснював відеозйомки, відносно нього ніхто б протоколу не складав.

Щодо вживання позивачем алкогольних напоїв показав, що такі останнім вживалися вже в приміщенні де складалися матеріали справи про адміністративне правопорушення, а не в місці проведення відеозйомки. Зазначив, що ОСОБА_1 і до затримання перебував у стані алкогольного сп`яніння. Факт проведення зйомки ОСОБА_1 зафіксований на боді-камеру і він особисто добре бачив, що камера на мобільному телефоні була ввімкнена. І також неодноразово попереджав ОСОБА_1 про заборону проведення зйомки на території пункту пропуску. Вказав, що ним було виявлено відео файли на мобільному телефоні ОСОБА_1 , які самий же ОСОБА_1 самостійно демонстрував і потім видаляв. Обставин виявлення в мобільному телефоні позивача файлів відеозйомки та їх подальше видалення, в межах адміністративних матеріалів не зафіксовано.

З досліджених в судовому засіданні двох фалів відеозаписів з нагрудних бодікамер працівників прикордонної служби, відображено процес затримання позивача та вилучення у нього речей (а.с.56).

Вказаний відеозапис, жодним чином не відображає вживання алкогольних напоїв в міжнародному пункті пропуску ОСОБА_1 . Попри це, з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, не міститься будь-яких відомостей, які б підтверджували факт вживання алкогольних напоїв позивачем. Доводи відповідача з посиланням на виявлену у ОСОБА_1 згідно протоколу особистого огляду від 29.11.2025 недопиту пляшку горілки, саме по собі не може свідчити про те, що частину цієї відсутньої у пляшці горілки, вживав саме ОСОБА_1 .

Доводи ж допитаного в судовому засіданні свідка, про вживання ОСОБА_1 цього алкоголю, вже під час складання адміністративних матеріалів, судом оцінюються критично та спростовуються дослідженим в судовому засіданні відеозаписом. На вказаному відеозаписі відображено, як наявний у ОСОБА_1 поліетиленовий пакет з речами, вилучають на місці затримання, що виключає подальшу можливість доступу останнього до цих речей, а відтак і вживання алкогольних напоїв.

Крім цього, час вчинення ОСОБА_1 порушення абз. 3 п.6.9 Наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.02.2021 року №189-аг «Про режим в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино» та зону прикордонного контролю» згідно протоколу мало місце 29.11.2025 о 17 год. 35 хв. в той же момент, що й порушення абз. 11 п. 6.9 вказаного наказу, а не пізніше, як на це вказував свідок.

Таким чином, за встановлених обставин, винуватість ОСОБА_1 у вживанні алкогольних напоїв під час перебування в зоні прикордонного контролю, що охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП, не доведена.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Вказаною нормою закону не передбачено, повноважень суду щодо часткового скасування оскаржуваної постанови, а відтак встановивши відсутність у діях позивача складу адміністративного провопорушення в частині порушення ним абз. 3 п.6.9 Наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.02.2021 року №189-аг «Про режим в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино» є наслідком скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі в цілому.

Щодо інкримінованих позивачу порушень абз. 11 п. 6.9 Наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.02.2021 року №189-аг «Про режим в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино», судом встановлено наступне.

Попри досліджені в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, які стали підставою притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з підстав порушення ним абз. 11 п. 6.9 вказаного Наказу, досліджений в судовому засіданні відеозапис, який достовірно відтворює події того критичного дня, також поза розумним сумнівом, не доводить винуватості ОСОБА_1 у цій частині обвинувачення.

Так, оцінюючи цей відеозапис, чітко можна ствердити про наявність у руках ОСОБА_1 мобільного телефону, який від нього намагається вилучити працівник прикордонної служби, в момент, як тільки підходить до останнього. Також, на екрані цього телефону видно, що камеру увімкнено. Однак цей відеозапис, не забезпечує можливості стверджувати той факт, що така зйомка активована в режимі запису. При цьому, матеріали справи не містять доказів фіксування у вилученому у ОСОБА_1 мобільному телефоні, будь-яких відеофайлів, знятих в міжнародному пункті пропуску та в подальшому збережених в цьому мобільному телефоні. Також, попри покази свідка ОСОБА_10 , який вказував про видалення цих файлів позивачем, матеріали справи не містять будь-яких доказів, процесуальної фіксації процесу видалення таких файлів.

Твердження свідка та письмові пояснення інспекторів прикордонної служби, попри досліджені в судовому засіданні відеозаписами з нагрудних боді камер працівників прикордонної служби, без встановлення факту збереження у мобільному телефоні позивача аудіо відеофайлів, самі по собі не доводять винуватість останнього у вчиненні інкримінованих йому порушень абз. 11 п.6.9 наведеного Наказу.

Таким чином, за встановлених обставин, винуватість ОСОБА_1 у використанні засобів аудіо, фото та відео документування під час перебування в зоні прикордонного контролю, що охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.202 КУпАП, також не доведена.

Разом з цим, слід приділити окрему увагу щодо процедури складення адміністративного матеріалу, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 202 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Порядок адміністративного затримання, визначено ст. 261 КУпАП, якою передбачено, що про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

З досліджених в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення, протоколу особистого огляду, протоколу адміністративного затримання, встановлено, що подія яка мала місце о 17 год. 35 хв. 29.11.2025 та інші процесуальні дії відбувалися одного дня, в межах, не більше шести годин. Цього ж дня, було складено і постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністратвиного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 202 КУпАП.

При цьому, як вбачається з копії протоколу про адміністративне затримання від 29.11.2025 року, такий містить рукописний напис та підпис затриманої особи, згідно яких останній вказував, що потребує послуг захисника (а.с.36, 37).

Однак, в судовому засіданні встановлено, що в порушення ч.3 ст. 261 КУпАП захисника Дан І.Д. забезпечено не було, чим порушено гарантовані ст. 59 Конституції України, право кожного на професійну правничу допомогу, яка у випадках, передбачених законом, надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Доводи викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, з посиланням на те, що ОСОБА_1 бажаючи скористатися послугами адвоката, натомість зателефонував не адвокату, а дружині, жодним чином не звільняли відповідача від покладеного на нього ч.3 ст. 261 КУпАП обов`язку щодо інформування у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, з метою подальшого забезпечення затриманій особі, захисника.

Відтак, порушення права ОСОБА_1 на захист у справі про адміністративне правопорушення, призвело до обмеження або ж позбавлення особи права на отримання кваліфікованої правової допомоги, ознайомлення з матеріалами, заявлення клопотань, подання скарг (ст. 271 КУпАП), що є суттєвим порушенням процедури і як наслідок самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Суд зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 року у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 року по справі № 607/7987/17.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить також з того, що постанова про накладення адміністративного стягнення є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.

При цьому, сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення не може вважатися беззаперечним доказом наявності складу порушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує процедура його фіксування.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає саме на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Тобто, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Оскаржувана постанова судом перевірялась на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо.

В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржувана постанова винесена з тих підстав, що позивач під час перебування в зоні прикордонного контролю, вживав алкогольні напої, а також без дозволу або розпорядження посадової особи зі складу прикордонних нарядів, використовув засоби аудіо, фото та відео документування.

Разом з цим, відповідачем не надано жодних доказів, згідно переліку ст. 251 КУпАП, які б поза розумним сумнівом підтверджували, ці обставини. Так, у постанові, яка оскаржується, відповідачем не наведено посилання на докази, якими обґрунтовується рішення, винесене останнім про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 202 КпАП України. Крім того, належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність таких обставин, не надано стороною відповідача і в ході судового розгляду справи. Наведене свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним постанови.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не надав до суду жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 72 КАС України, доказів, які б підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Суд погоджується із наведеними у позовній заяві доводами позивача, про те, що відповідачем, всупереч ст.77 КАС України не надано доказів та не зазначено обставин, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 202 КУпАП.

Крім того, відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відтак, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про накладення адміністративного стягнення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Беручи до уваги наведене, а також те, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 202 КУпАП, відповідачем до суду надано не було, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Суд у даній справі також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на викладене, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю, оскільки фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення. Доводи позивача, якими він заперечує правомірність складеної постанови, відповідачем не спростовані.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст.2 ,5-10,73-77, 90, 134, 139, 241-246, 271, 272, 286 КАС України, ст. ст.202, 235, 245, 247, 251, 268, 271 КУпАП, суд

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову інспектора відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №107175 від 29 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 202 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, а справу про адміністративне правопорушення, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст цього рішення суду буде виготовлений впродовж п`яти днів.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Головуючий Бряник М.М.