Справа № 726/4152/25
Суддя: Асташев С. А.
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/4152/25
Провадження №2-а/726/46/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Асташева С. А.,

з участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник, адвокат Воробець Арсен Вікторович, до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у якому представник позивача просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу - 340 (триста сорок) гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматизованому режимі серії ЕНА № 6267669 від 02.12.2025 щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а провадження в справі закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Також просить відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати по справі в розмірі 484 грн 48 коп, відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України.

Вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова є протиправною через відсутність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, необ`єктивність та неповноту дослідження обставин по справі, невідповідність висновків викладених у постанові фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.

Не заперечує, що 02.12.2025 о 21:38 ОСОБА_1 керував транспортним знаком по вулиці Вокзальні, 11, в м. Чернівці та був зупинений працівниками поліції, однак ще на місці події останній повідомив працівникам поліції, що дорожнього знаку 4.2. не спостерігав, у зв`язку з чим і не мав змоги виконати вимоги даного дорожнього знаку. В процесі спілкування з працівниками поліції Петришак Р.А. вказав їм, що під час руху він бачив тільки дорожній знак 5.38.1 «Пішохідний перехід», а тому переконавшись, що по пішохідному переходу ніхто не переходить, а також те, що його маневр є безпечним для всіх інших учасників дорожнього руху, останній проїхав далі. Такі пояснення підтверджує долученими до позову фотознімками із місця події.

Звертає увагу суду на те, що дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини, а тому вважає, що дорожній знак 4.2. розміщено з порушеннями вимог п. 8.2.1. ПДР. Порушення полягає в тому, що його розміщено таким чином, що його майже повністю закрито іншим дорожнім знаком, а саме дорожнім знаком 5.38.1, у зв`язку з чим і не дає змоги виконати його.

Просить врахувати і те, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та в м. Чернівці проживає нещодавно, у зв`язку з чим він не міг знати, що на даній ділянці дороги розташований наказовий дорожній знак 4.2., який був закритий іншим дорожнім знаком.

Особливу увагу суду звертає і на те, що в постанові про адміністративне правопорушення відсутні відомості про технічний прилад, за допомогою якого здійснювалось фіксування правопорушення. Оскаржувана постанова взагалі не містить посилань на докази, якими підтверджується вчинення ОСОБА_1 правопорушення, яке ставиться йому в провину, а також не містить показів свідків.

16.12.2025 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на адміністративний позов від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Маланчука М.В. у якому представник відповідача просить відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог громадянина ОСОБА_1 .

Зазначає, що 02.12.2025, приблизно о 21:38 екіпажем патрульної поліції було виявлено, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford Focus з д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», а здійснив маневр поворот ліворуч, чим порушив пункт 8.4.г Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. Після зупинки транспортного засобу працівник поліції представився позивачу, роз`яснив його права як громадянина України, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП виніс постанову по справі про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Позивач не заперечує в позовній заяві та не заперечував під час розгляду справи факту не виконання ним вимоги дорожнього знаку 4.2. «Рух праворуч». Вказує, що на відеозаписі позивач сам визнає той факт, що він просто його не побачив, що прямо говорить про недотримання ще одного пункту ПДР, а саме п.п. 2.3.б, який говорить, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Якби водій був уважний то звернув би увагу на наявність дорожнього знаку 4.2.

На підтвердження наявності дорожнього знаку 4.2 та достатності його видимості для учасників дорожнього руху надає відеозапис із назвою «MOVA6057».

Звертає увагу суду на безпідставність доводів позивача, оскільки оскаржувана постанова містить посилання на технічні засоби, якими було здійснено фіксацію події за участі позивача, а саме в п. 7 «До постанови додаються» зазначено: «476587», тобто посилання на відеодоказ по справі. Відеозйомка велася безперервно та містить необхідну доказову інформацію у справі.

Вважає, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Інспектор патрульної поліції мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу, пред`явив законну та обґрунтовану вимогу щодо надання документів передбачених законодавством, ним дотримана процедура та порядок складання адміністративного матеріалу. Постанова серій ЕНА № 6267669 від 02.12.2025 обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством.

22.12.2025 до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, адвоката Воробець А.В., у якій не погоджується з аргументами відповідача. Вважає, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення.

Вказує, що до відзиву на позовну заяву відповідач долучає відеозапису, проте на даному відеозаписі не зафіксовано момент вчинення позивачем будь-якого правопорушення, а лише процес спілкування працівників поліції з позивачем. Сама процедура спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції не є, та не може бути самостійним доказом вчинення правопорушення, а визнання вини не є достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень без наявності інших належних і допустимих доказів.

Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі

Адміністративний позов ОСОБА_1 07.12.2025 сформовано у системі «Електронний суд» та подано до Садгірського районного суду м. Чернівці.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2025 позов переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А.

Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 09.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 29.10.2025 та у зв`язку із надходженням відзиву у справі та неявкою позивача відкладено на 23.12.2025.

16.12.2025 до суду надійшов відзив на адміністративний позов від представника відповідачів у справі.

У судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог КАС України, що підтверджується матеріалами справи.

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Воробець А.В., скерував заяву у якій просив розгляд справи провести за їх відсутності, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач скористався правом на подачу відзиву у справі у якому висловив позицію щодо позову.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, в силу ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи надану справу без участі сторін за наявними у справі доказами, суд доходить таких висновків.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Суд встановив, що 02.12.2025 поліцейським 2 взводу 2 роти Управління патрульної поліції в Чернівецькій області капралом поліції Гаврилюк Михайлом Миколайовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6267669 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, за те, що 02.12.2025 о 21:38 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford Focus з д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу наказового дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», чим порушив пункт 8.4.г Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

Позивач долучив фотознімки із місця події на яких зображено ділянку дороги, якою він здійснював рух, розміщення дорожніх знаків на ній. На долучених статичних фото, знак 4.2 «Рух праворуч» розміщений позаду дорожнього знаку 5.38.1 «Пішохідний перехід».

Разом із відзивом відповідач долучив відео із реєстратора у службовому авто, під назвою «MOVA6057.avi», яке є динамічним та фіксує рух вулицею міста, розміщення дорожніх знаків, зокрема видимість дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч» під час руху транспортним засобом.

Також відповідач долучив відео із нагрудного реєстратора поліцейського (боді камери) № 476587 (наявність якого вказана у п.7 оскаржуваної постанови, як доказ вини) на якому зафіксовано як поліцейські зупинили транспортний засіб Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , особу якого встановили, після пред`явлення ним документів.

Поліцейський представився водію, повідомив про фіксацію їх розмови на нагрудний реєстратор, відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», а також вказав про причину зупинки.

Поліцейський зауважив, що ОСОБА_1 порушив вимоги наказового дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», а саме здійснив поворот ліворуч з вул. Прутської на вул. Гагаріна. Такі обставини ОСОБА_1 не заперечував.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП поліцейським о 21:42 02.12.2025 було роз`яснено ОСОБА_1 його права як громадянина України передбачені ст. 63 Конституції України, та ст. 268 КУпАП (дана обставина підтверджується на відео). ОСОБА_1 не бажав скористатися ніякими правами, однак потім хотів проїхати подивитися дорожній знак, оскільки не бачив його коли рухався вулицею.

Після цього відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП було винесено постанову по справі про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу, роз`яснено порядок сплати штрафу і оскарження постанови. Постанова під підпис вручена водієві.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з п. 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Аналогічне передбачено пунктом 1.3 ПДР згідно якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а відповідно до п.1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують правила дорожнього руху несуть відповідальність згідно із законодавством.

Дорожні знаки це засоби організації дорожнього руху, які представляють собою стандартизовані графічні малюнки, що передають певні повідомлення учасникам дорожнього руху.

Згідно з п. 8.1 та п. 8.2 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Відповідно до положень п. 8.4 г ПДР, наказові знаки показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Знак 4.2 відноситься до наказових та вказує про «Рух праворуч», тобто дозволяє рух лише у напрямку указаному стрілкою на знаку, тобто праворуч. Дія знака поширюється на перехрещення проїзних частин, перед якими він встановлений.

Цей наказовий дорожній знак зобов`язує водіїв рухатися виключно праворуч на перехресті або ділянці дороги, де він встановлений, не дозволяючи рух прямо чи ліворуч, за винятком маршрутних транспортних засобів.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі передбачені ч.1 ст. 122 КУпАП.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів, що передбачено п.1 ч.1 ст.247 КУпАП

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі№536/583/17).

Представником відповідачів скеровано відзив на позовну заяву у якому останній вказує про законність притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП, про правомірність дій відповідача та наявність доказів вини особи.

Аналізуючи докази у справі суд враховує те, що позивач не заперечує того факту, що 02.12.2025 о 21:38 він керував автомобілем Ford Focus з д.н.з. НОМЕР_1 та здійснив поворот ліворуч на перехресті, перед яким був встановлений дорожній знак 4.2 «Рух праворуч».

На долученому відеозаписі із боді камери позивач сам визнає той факт, що він просто не побачив дорожній знак, а у позові просить врахувати те, що він є внутрішньо переміщеною особою, а тому не знав про наявність такого знаку на тій ділянці дороги.

Такі доводи не дають підстави суду для скасування оскаржуваної постанови, статус внутрішньо переміщеної особи не звільняє водія від обов`язку дотримання Правил дорожнього руху України та не може бути підставою для невиконання вимог дорожніх знаків, оскільки відповідно до вимог п. 2.3.б ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою.

Необізнаність водія щодо організації дорожнього руху на конкретній ділянці дороги не виключає його обов`язку діяти уважно звертати увагу на розміщення дорожніх знаків та керуватися вимогами встановлених дорожніх знаків під час руху, а отже не спростовує наявності в його діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 фактично не заперечує того факту, що не виконав вимогу наказового дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», чим порушив пункт 8.4.г Правил дорожнього руху, однак вважає, що не виконав вимогу цього дорожнього знаку через те, що не бачив його, оскільки вважає, що його розміщено з порушенням вимог п. 8.2.1. ПДР, а саме його видимості заважає інший дорожній знак 5.38.1.

Суд не погоджується із такими доводами позивача, оскільки долучений разом із відзивом відеозапис із реєстратора у поліцейському авто в повному обсязі підтверджує як факт розміщення дорожнього знаку на визначеній ділянці дороги, так і можливість його візуального спостереження під час руху транспортним засобом вулицею.

Відповідно до вимог п. 8.2-1 ПДР дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Доказів того, що дорожній знак 4.2 «Рух праворуч» розміщений з порушенням вимог п. 8.2-1 ПДР до матеріалів справи не долучено.

Також суд вважає, що долучені позивачем фото не можуть бути беззаперечним доказом недостатньої видимості дорожнього знаку, оскільки є статичними, зроблені лише з одного ракурсу та не фіксують, на відміну від долученого відповідачем до відзиву відео, усього процесу руху транспортного засобу та умов сприйняття дорожнього знаку водієм у динаміці, з урахуванням швидкості руху, траєкторії, відстані до знаку, дорожньої обстановки та інших факторів, що впливають на видимість і можливість своєчасного реагування.

Відеозапис із назвою «MOVA6057», долучений відповідачем до матеріалів справи, свідчить про належну видимість дорожнього знаку 4.2. Починаючи з 00 хв 24 сек зазначеного відеозапису, вказаний дорожній знак перебуває у полі зору водія транспортного засобу. Під час безпосереднього наближення до перехрестя, що зафіксовано на 00 хв 32 сек відеозапису, зазначений дорожній знак є чітко помітним та таким, що не може залишитися непоміченим, у тому числі в темну пору доби, з огляду на наявність світлоповертаючого покриття, яке забезпечує його належну візуальну сприйнятність.

Також суд вважає, що оскаржувана постанова містить посилання на технічні засоби, за допомогою яких було здійснено фіксацію події за участю позивача. Зокрема, у пункті 7 постанови «До постанови додаються» зазначено ідентифікатор «476587», що є посиланням на відповідний відеозапис із нагрудного реєстратора поліцейського, долучений до матеріалів справи та використаний як доказ.

За таких обставин доводи позивача щодо відсутності відомостей про технічний засіб фіксації є безпідставними. Водночас у даному випадку вимоги законодавства дотримано, що підтверджується змістом оскаржуваної постанови, а тому відсутні підстави вважати її такою, що прийнята з порушенням установленого порядку. Також долучений відеозапис свідчить, що відеозйомка велася безперервно та містить необхідну доказову інформацію у справі.

Доводи позивача щодо недоведеності факту вчиненого правопорушення є нічим іншим як обраною лінією захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Тобтофакт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та відповідно порушення вимог п. 8.4.г ПДР, підтверджено не лише візуальним спостереженням працівника поліції, а й підтверджується наданими відповідачем доказами, даними відеозаписів із місця події.

Згідно частини 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Таким чином, надані докази є допустимими та належними, оскільки зібрані без порушень норм чинного законодавства, містять інформацію щодо предмету доказування та дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмета доказування.

Крім цього, висновок про те, що відеоматеріали з місця події є доказами в адміністративній справі, які безпосередньо свідчать про наявність та обставини правопорушення, неодноразово був висловлений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 536/583/17, від 29 травня 2018 року у справі № 727/6565/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 686/15730/16-а, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський вправі зупиняти транспортні засоби за порушення водієм Правил дорожнього руху, а відповідно до п.3 ч.1 ст. 23 цього ж закону поліція вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх. Тобто зупинка автомобіля, за таке порушення, відповідала вимогам закону та посадових інструкцій і була спрямована на дотримання безпеки дорожнього руху.

Суд зауважує, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вказаних критеріїв було дотримано поліцейським під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП, жодних доказів щодо упередженого ставлення поліцейського до позивача чи перевищення повноважень, судом не встановлено.

Адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 відповідно до статті 33 КУпАП та у межах, передбачених санкцією ч.1 ст. 122 КУпАП.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom», будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Висновки суду

Дослідивши надані сторонами докази, суд доходить висновку, що відповідачем доведено належними, достатніми та допустимими доказами, законність оскарженої постанови. Також ця постанова винесена у межах повноважень відповідача, в порядку та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуваннях усіх обставин справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

За таких обставин, беручи до уваги, те що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд вважає, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а тому оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень потрібно залишити без змін, а позов без задоволення.

Обґрунтовуючи цю постанову, суд звертає увагу на практику Європейський суд з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Розподіл судових витрат

Згідно ст.139 КАС України при задоволенні позову суд стягує із відповідача судові витрати по справі, а враховуючи встановлену відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд не знаходить підстав для стягнення із відповідача судових витрат у справі.

На підставі викладеного Правил дорожнього руху, Закону України «Про національну поліцію», Закону України «Про дорожній рух», керуючись ст.ст. 9, 122, 245, 251-252, 274, 280, 283, 288 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 20, 72, 77, 139, 159, 205, 229, 241-246, 250, 255, 268, 286, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення залишити без задоволення.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не а автоматичному режимі серії ЕНА № 6267669 від 02.12.2025 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні рішення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований як ВПО за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: Департамент патрульної поліції, , адресо: вул. Федора Ернста, буд. 3 місто Київ;

Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції, адреса: вул. Заводська 22 м. Чернівці, Чернівецька область.

Головуючий суддя С. А. Асташев