Справа № 320/12000/25
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Київ № 320/12000/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Тоботу Ю.С. звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо незвільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 4 пункту 3 частини дванадцятої 12 статті 26 цього ж Закону.

В обґрунтування позивних вимог позивач зазначає, що нею до відповідача було подано рапорт від 14.01.2025 про звільнення від військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини, відповідно до пп «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону 2232-ХІІ (дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), проте відповідачем було відмовлено їй у задоволенні поданого рапорту у зв`язку із фактом розірвання шлюбу між позивачкою та ОСОБА_2 відповідно до рішенням Шевченківського районного суду м. Києві від 09.01.2025 у справі № 761/37011/23.

Позивачка вказує, що станом на день подачі рапорту вказане рішення суду ще не набрало законної сили, а тому відповідач не мав права спиратися на нього під час розгляду зазначеного рапорту.

Судом під час вирішення питання про відкриття провадження було встановлено недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 позовну заяву було залишено без руху.

На виконання вимог ухвали недоліки позовної заяви були усунуті у строк та у спосіб, що визначені в ній.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

15.04.2025 засобами підсистеми «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позов, в якому позов не визнає, оскільки правових підстав для звільнення позивача з військової служби відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не було. Посилаючись на рішення Шевченківського районного суду м. Києві від 09.01.2025 у справі № 761/37011/23, яким було розірвано шлюб між позивачкою та ОСОБА_2 , вказує, що хоча воно і не набрало законної сили, у вказаному рішенні судом було встановлено, що з травня 2023 року вони не ведуть спільного господарства, не підтримують стосунків та не мають наміру зберегти сім`ю. Таким чином вказує, що норма Закону № 2232-ХІІ, що надає право на звільнення, передбачає не лише формальний шлюб, а й фактичне існування сімейних відносин. Крім того, вказує, що станом на день подачі рапорту позивачці було достіменно відомо про існування судового рішення про розірвання шлюбу.

Представником позивача було подано відповідь на відзив, у якій вказала на те, що до моменту набрання рішенням законної сили його положення не мають юридичних наслідків, а до набрання таким рішенням законної сили підлягають застосуванню ті норми права та діють правові наслідки, які існують до його остаточного набрання законної сили, а відповідач протиправно вдається до тлумачення термінів «подружжя» та «сім`я».

Відповідачем були подані заперечення на відповідь на відзив, у якому акцентував увагу на необхідності доведення факту перебування у шлюбі обох військовослужбовців та виховання дитини віком до 18 років. Лише за підтвердження таких взаємопов`язаних умов жінка набуває права звільнення із військової служби. При цьому, вказав, що формальний характер шлюбу між подружжям не створює права на звільнення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 витребувано у відповідача додаткові докази по справі.

На виконання вимог ухвали від 30.06.2025 від представника відповідача засобами підсистеми «Електронний суд» надійшли витребувані ухвалою суду докази, зокрема надано копію адвокатського запиту від 17.02.2025 із додатками, та копію відповіді на такий.

Від представника відповідача також 07.11.2025 надійшло клопотання про долучення додаткових доказів, у якому повідомив, що 03.10.2025 позивачкою було повторно подано рапорт до відповідача про звільнення з військової служби за тими самим підставами, за результатом розгляду якого, 21.10.2025 року наказом командувача Сил підтримки Збройних Сил України № 200 підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби відповідно до пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командувача Сил підтримки Збройних Сил України від 06.11.2025 № 246 підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення.

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , станом на день подачі позову проходила військову службу на підставі контракту у Командуванні Сил підтримки Збройних Силу України за посадою офіцер воєнно-наукового відділу штабу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 між ОСОБА_2 та позивачкою 31 серпня 2018 року зареєстровано шлюб.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 14.01.2025 № 343/33-д, полковник ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка 14.01.2025 звернулася до начальника воєнно-наукового відділу штабу Командування з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Разом із рапортом позивачкою було подано наступні документи:

копію свідоцтва про народження дитини (серія НОМЕР_3 ) на 1 арк.;

копію свідоцтва про шлюб (серія НОМЕР_1 ) на 1 арк.;

довідку про проходження військової служби ОСОБА_1 на 1 арк.;

довідку про проходження військової служби ОСОБА_2 на 1 арк.;

довідку про склад сім?ї на 1 арк.

На рапорт від 14.01.2025 була надана письмова відмова від 14.01.2025, у зв`язку з відсутністю підстав для звільнення.

Відмова у звільненні з військової служби на підставі підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», аргументовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.01.2025 у справі № 461/37011/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Відповідно, станом на момент написання рапорту ОСОБА_1 не перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , який є військовослужбовцем, відповідно вже не є подружжям, а тому права на звільнення, з підстав, на які позивається ОСОБА_1 у рапорті, відсутні.

Не погоджуючись із такою відмовою, та вважаючи бездіяльність відповідача щодо не звільнення її з військової служби протиправною, позивачка звернулася із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено: ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався і такий стан діє дотепер.

Нормативно-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, є Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частина перша статті 1 Закону №2232-XII).

За приписами частини першої статті 1 Закону №2232-XII, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною шостою статті 2 Закону № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Правові підстави звільнення під час воєнного стану військовослужбовців визначені статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Відповідно до статті 5 Закону України № 2232-ХІІ передбачено:

5. Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:

ґ) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

Згідно із частиною 12 статті 26 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:

3) під час дії воєнного стану:

дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Відповідно до статті 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджений Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Так, аналізуючи зміст абзацу 4 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України № 2232-ХІІ, суд зазначає, що наведеною нормою передбачено, що військовослужбовець звільняється з військової служби на таких підставах: дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Підставами для звільнення є:

- особи є подружжям;

- обоє з подружжя проходять військову службу,

- мають спільну дитину до 18 років.

Так, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається, що оскільки вона та її чоловік ОСОБА_2 також проходить військову службу за контрактом та мають спільну дитину до 18 років, вона має право на звільненні на підставі абзацу 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України № 2232-ХІІ.

При цьому, підставою для відмови у задоволенні рапорту позивачки від 14.01.2025 на звільнення став той факт, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.01.2025 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 Сімейного Кодексу України).

Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (частина перша статті 36 Сімейного Кодексу України).

Частиною другою статті 104 Сімейного Кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною третьою статті 105 Сімейного Кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Як встановлено судом, рішення Шевченківського районного суду м. Києва винесено 09.01.2025.

Частиною першою статті 273 Цивільного кодексу України визначено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини першої статті 354 Цивільного Кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Таким чином, враховуючи встановлений законодавцем місячний строк оскарження судового рішення, законної сили станом на день подачі рапорту (14.01.2025) рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.01.2025 не набрало, а відтак шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вважався розірваним відповідно до статті 114 Сімейного Кодексу України.

Таким чином, суд погоджується, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачці у звільненні з військової служби.

Водночас, суд бере до уваги той факт, що 03.10.2025 ОСОБА_1 було повторно подано рапорт до відповідача про звільнення з військової служби за тими самим підставами, за результатом розгляду якого, 21.10.2025 року наказом командувача Сил підтримки Збройних Сил України № 200 підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби відповідно до пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом командувача Сил підтримки Збройних Сил України від 06.11.2025 № 246 підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення. Відповідні докази наявні в матеріалах справи.

Відтак, враховуючи той факт, що позивачку вже звільнено на підставі пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено за складу Сил підтримки Збройних сил України, а предметом позову є протиправна бездіяльність відповідача щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби та зобов`язання звільнити з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 4 пункту 3 частини дванадцятої 12 статті 26 цього ж Закону, суд констатує відсутність предмету спору та висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.