Справа № 600/4139/24-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/4139/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправними та скасувати винесені Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області податкові повідомлення-рішення №0-2412-UA0066784, №0-2412-UA0066784, №0-2412-UA0066784, якими ОСОБА_1 визначені суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно, за 2021 рік в сумі 60024,00 грн, за 2022 рік - 65026,00 грн, за 2023 рік - 67026,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржувані рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки наявні у власності об`єкти нерухомого майна не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, адже вони є будівлями промисловості, що використовуються за призначенням у відповідній господарській діяльності позивача.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, не погоджуючись із позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем ні до контролюючого органу, ні до позовної заяви, не надано жодних доказів, щодо підтвердження факту використання позивачем належних йому на праві приватної власності нежитлових будівель за цільовим призначенням. Відтак, контролюючий орган вважає, позицію позивача стосовно незастосування податковим органом податкової пільги у відповідності до п."є" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України помилковою.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.10.2001 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Основним видом економічної діяльності за КВЕД 16.23 є виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів. Окрім цього, згідно КВЕД 16.10 - лісопильне та стругальне виробництво, 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 77.39 - надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у.

Згідно договору купівлі-продажу 4/1000 ідеальної частки нежтлових приміщень від 26.09.2001, позивач придбав будинок вулканізації, літ. К, цегла, загальною площею 65,3 кв.м., що складає 4/1000 ідеальну частку нежитлових приміщень під №9-Г, які знаходяться в АДРЕСА_1 .

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 20.09.2012 у справі №2-403/2012, яке набрало законної сили 01.10.2012 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинно реконструйоване та добудоване нерухоме майно під літ "З" - побутовий корпус, загальною площею 251,20 кв.м.; літ. "К-К" - допоміжна будівлі, загальною площею 193,7 кв.м.; літ. "Ф" - будівля сушки, загальною площею 135,6 кв.м.; літ "Х"-столярний цех, загальною площею 349,4 кв.м.; літ. "Ч" - склад, загальною площею 70,50 кв.м.; літ. "І" - водонапірна башта, огорожа №1-4, що є ізольованим, немає приміщень загального користування і є окремим об`єктом цивільно-правових угод по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення суду, реєстратором Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації зареєстровано право приватної власності за позивачем на нежитлові будівлі за адресою АДРЕСА_1 , про що складено відповідний запис за номером:262/496.

Відомості про вказані об`єкти нерухомого майна внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, що підтверджується інформаційною довідкою № 368751213 від 06.03.2024.

12.03.2024 Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області винесено податкові повідомлення-рішення, яким нараховано суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачуваний фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості", а саме:

- №0-2412-UA0066784 за 2021 рік у сумі 60024,00 грн;

- №0-2412-UA0066784 за 2022 рік у сумі 65026,00 грн;

- №0-2412- UA0066784 за 2023 рік у сумі 67026,80 грн.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п.6.1 ст.6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Пунктом 10.3 ст.10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст.266 ПК України.

Відповідно до п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до п.п.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України передбачено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Предметом спору у даній справі є податкові повідомлення-рішення від 12.03.2024 винесені Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області, яким позивачу нараховано суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачуваний фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" за 2021 рік, 2022 рік та 2023 рік.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних рішень, позивач посилалась на те, що він підлягає звільненню від сплати податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на підставі п."є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Стосовно указаних тверджень позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.30.1 ст.30 ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п.30.2 ст.30 ПК України).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, Законом України від 16.01.2020 №466-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" внесені зміни до п."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Кодексу, відповідно до яких не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промисловості та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-Р КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, п."є" пп.266.2.2. п.266.2. ст.266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

При цьому, до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 22.04.2021 у справі №0640/4296/18 звернуто увагу, що визначаючи податкову пільгу у пункті "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту - платнику.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути підставою для звільнення від оподаткування.

Так, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням, зокрема, у даному випадку для виробництва інших готових металевих виробів.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним постанові від 31.10.2023 у справі №160/11472/19, відповідно до якого для застосування податкової пільги, передбаченої п."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, підприємство повинне бути підприємством промисловості, класифікуватись за видом діяльності як промислове підприємство, також повинне використовувати будівлі, щодо яких існують спірні питання щодо їх оподаткування, безпосередньо для виробництва промислових товарів, використовувати у своїй діяльності.

ЯК зазначалось вище, позивач стверджує, що належний йому об`єкт нежитлової нерухомості, за який відповідач нарахував йому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не є об`єктом оподаткування відповідно до пункті "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Суд зазначає, що враховуючи вищенаведені положення ПК України, під час розгляду справ даної категорії підлягає встановленню, чи фактично використовував позивач у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво) належні йому об`єкти нерухомості.

З`ясування цих обставин є необхідним для висновку щодо наявності чи відсутності у позивача підстав для застосування до нього пільги, передбаченої п."є" п.п.266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.03.2023 року у справі №140/2387/19.

Як було встановлено судом під час розгляду справи, відповідно до витягу з ЄДРПОУ основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД 16.23 є виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів. Окрім цього, згідно КВЕД 16.10 - лісопильне та стругальне виробництво, 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 77.39 - надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у, який відноситься до секції С КВЕД ДК 009:2010, тобто у межах секцій, які визначено у пп. "є" пп. 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 ПК України.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 до будівель промисловості та складів належать 1251.7 будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості.

Судом встановлено, що у Звіті технічного заключення щодо стану будівельних конструкцій та інженерних мереж для визначення можливості прийняття в експлуатацію, затвердженому ЧФ "НДІпроектреконструкція" від 22.03.2012 та довідці від 20.06.2024 №76/1 будівлі та споруди, розташовані за адресою: м. Чернівці, вул. Коломийська, 9-Г, які належить позивачу на праві приватної власності мають код 1251.7. станом на 205 рік по класифікатору ДК 018-2000. Станом на 2024 рік код будівлі 1251 згідно чинного класифікатору НК 018-2023.

Відповідно до податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2021, 2022 та 2023 роки, позивачем за вказані періоди задекларовані доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності згідно з КВЕД 16.10 лісопильне та стругальне виробництво та 16.23 виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів.

Враховуючи викладене, суд зауважує, що у податкових періодах, за які визначено суму податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, позивач задекларував здійснення господарської діяльності, яка класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки будівлі та споруди, розташовані за адресою: м. Чернівці, вул. Коломийська, 9-Г, які належить позивачу на праві приватної власності віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та які використовуються ним за призначенням у його господарській діяльності, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, то в силу приписів п."є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України такі будівлі промисловості не є об`єктом оподаткування.

Доказів здачі позивачем вказаних приміщень в оренду, лізинг чи позичку матеріали справи не містять.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що контролюючим органом не надано до суду жодних належних та достатніх доказів, які б спростовували наведене.

З огляду на вищезазначене, нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021, 2022 та 2023 роки є безпідставним і таким, що здійснено з порушенням норм чинного податкового законодавства України.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що прийняті відповідачем оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

За приписами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення адміністративного позову, суд стягує з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати (судовий збір) в сумі 3633,60 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.03.2024 №0-2412-UA0066784.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.03.2024 №0-2412-UA0066784.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.03.2024 №0-2412- UA0066784.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області на користь фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у сумі 3633,60 грн.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200 А, м. Чернівці, Чернівецька область, 58013, ).

Суддя В.О. Григораш