Справа № 342/1193/25
Суддя: Гайдич Р. М.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 342/1193/25
Провадження № 2-а/342/26/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Гайдича Р.М.

секретаря судового засідання Лукасевич М.М.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Городенка в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, інспектора СРПП Відділення поліції №1 (м. Снятин) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Хапіцького Сергія Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, інспектора СРПП Відділення поліції №1 (м. Снятин) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Хапіцького Сергія Васильовича, в якому просить: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6179198 від 18.11.2025 за ч.1 ст.126 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити; стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.11.2025 о 19:52 год. інспектором СРПП Відділення поліції №2 (м. Снятин) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Хапіцьким С.В. винесено постанову серії ЕНА № 6179198 про накладення адміністративного стягнення, якою позивача притягнуто до адмінвідповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено на нього адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адмінвідповідальності за те, що він 18.11.2025 о 19:26 год керував транспортним засобом не мав при собі та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії. З винесеною постановою позивач не погоджується. Зазначає, що 18.11.2025 о 19:26 год він не керував жодним транспортним засобом. Інспектор поліції підійшов, коли автомобіль стояв та не здійснював рух. Жодних порушень вчинено ним не було. Працівники поліції не зупиняли його під час здійснення ним безпосереднього керування транспортного засобу, як того вимагають положення ч.1 ст.126 КУпАП. Натомість, під час здійснення патрулювання, працівники поліції помітили його автомобіль, який стояв нерухомий з виключеним двигуном. Оскільки позивач правил дорожнього руху не порушував, є законослухняним громадянином, то згодився на пропозицію працівників поліції пред`явити посвідчення водія. Про пред`явлення ним посвідчення водія працівникам поліції свідчить також запис у графі «особа. Щодо якої розглядається справа посвідчення водія ПВВ 567839» постанови серії ЕНА № 6179198 від 18.11.2025. що суперечить обставинам, зазначеним у даній постанові. Надалі, поліцейськими було запропоновано йому пройти огляд на стан сп`яніння, але він відмовився від проходження даного огляду. У зв`язку з тим, що він не керував транспортним засобом і взагалі не вживає алкогольні напої. Однак, працівники поліції пригрозили йому, що відвезуть на медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння в лікарню, де окрім огляду, пройду ВЛК і в той вечір вже буду на навчаннях. Пояснивши працівникам поліції, що він має відстрочку від мобілізації, вони всупереч вимогам законодавства України почали погрожувати знову, що везуть його на ВЛК. Через неправомірні дії та незаконні дії працівників поліції, позивач розгубився та подумав, що вони вчинять в той момент із ним «русифікацію», незаконно відвезуть в ТЦК, тому вирішив їх покинути на автомобілі, оскільки зв`язатися в телефонному режимі ні з своїми родичами, ні з адвокатом не мав змоги, оскільки батарея в телефоні повністю розрядилася. Вважає, що складення на нього постанови серії ЕНА № 6179198 від 18.11.2025 та накладення адміністративного стягнення є безпідставним, оскільки вказаного адмінправопорушення він не вчиняв.

Від Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області до суду поступив відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Зазначивши, що позивач на вимогу поліцейського не пред`явив вказані документи для перевірки, чим порушив п. 2.1 ПДР. У подальшому, встановився факт того, що водієм автомобіля марки «RENAULT CLOI» д.н.з. НОМЕР_1 , являється ОСОБА_1 . Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, поліцейським було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6179198 від 18.11.2025 з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу 425 грн. Після складання Постанови, Позивачу була направлена постанова засобами поштового зв`язку, оскільки позивач втік з місця події. Позивач свідомо та умисно не виконав законну вимогу поліцейського щодо пред`явлення документа, що є обов`язковою умовою керування транспортним засобом, і що охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП. Таким чином, керуючись, згідно з приписами КУпАП інспектор виніс оскаржувану постанову правомірно з дотриманням норм права. Незгода Позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення його від адміністративної відповідальності. Таким чином, в діях Позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Поліцейський, розглядаючи дану справу з`ясував всі обставини, які підлягають з`ясуванню та діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав, просив задовольнити. Ствердив, що він не керував ТЗ, не порушував ПДР і відповідно його не зупиняли поліцейські 18.11.2025 біля 19-26 год. в м.Городенка.

Повідомив, що в той час він стояв біля краю проїжджої частини дороги і до нього під`їхали поліцейські. Вони почали вимагати документи не зрозуміло для чого. Він спілкувався з ними перебуваючи на дорозі, а потім сів в автомобіль і вже там пред`явив поліцейському посвідчення водія, що відображено на відеозаписі наданому поліцейськими. Однак поліцейський не зрозуміло далі стверджував, щоб він надав посвідчення водія.

Так як він не керував ТЗ, жодних ПДР не порушував і відповідно поліцейські його не зупиняли, тому він пред`явивши посвідчення водія на вимогу поліцейського, вирішив покинути місце спілкування з ними бо вважав, що вони не мають права його затримувати.

Також позивач зазначив, що окрім працівників поліції там ще був представник ТЦК і коли він перебував на дорозі, той йому сказав, що його можуть відвезти на медогляд і для проходження ВЛК після чого він сів в свій автомобіль.

Представник відповідача ГУНП в Івано-Франківській області в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому чинним законодавством порядку.

Не прибув і інспектор поліції Хапіцький С.В., який також був повідомлений про час і місце розгляду справи у визначений законодавством спосіб.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозаписи, суд приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини встановлені судом:

Згідно постанови серії ЕНА № 6179198 від 18.11.2025, складеної інспектором СРПП Відділення поліції №2 (м. Снятин) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Хапіцьким С.В., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18 листопада 2025 року о 19:26 год в м.Городенка по вул.С.Стрільців керуючи транспортним засобом «Renault Clio» р.н. НОМЕР_2 , не мав при собі та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 ПДР України, чим допустив правопорушення відповідальність за яке передбачена згідно ч.1 ст.126 КУпАП і у зв`язку із чим інспектор поліції визначив йому адмінвідповідальність у виді 425 грн. штрафу.

З даною постановою не згідний позивач.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права:

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч.1,2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Диспозицією ч.1 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до пп. а, б, ґ п.2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони технічний талон); чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат "Зелена картка" (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6179198 від 18.11.2025 ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП за те, що він 18.11.2025 о 19-26 год в м.Городенка по вул.С.Стрільців, керував ТЗ Рено Кліо р.н. НОМЕР_2 не маючи при собі та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. Постановою накладено адміністративне стягнення на нього у вигляді штрафу розмірі 425,00грн.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 заперечуючи свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП зазначив, що він не керував автомобілем 18.11.2025 о 19-26 год., а знаходився на узбіччі дороги і відповідно не порушував ПДР.

Його дії, під час спілкування із поліцейськими, пояснює тим, що йому була не зрозуміла вимога поліцейського про необхідність надання посвідчення водія та вимога про необхідність проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Через поведінку поліцейських та працівника ТЦК він був дуже схвильований та перелякався, що поліцейські можуть його відвезти в ТЦК та примусять пройти ВЛК.

На відеозаписі наданому працівниками поліції до відзиву, відображено, що ТЗ, в який пізніше сів позивач, знаходиться на краю дороги, позаду нього розміщено ТЗ поліцейських із включеними проблисковими маячками.

Ще на відео відображено, що біля ТЗ, на проїжджій частині дороги, знаходиться сам позивач та декілька людей у форменному одязі. Одним із яких за твердженням позивача був представник ТЦК.

Один із поліцейських спілкуючись із позивачем, який вже сів в автомобіль, який стояв нерухомо, на місці водія повідомив йому, що в нього є ознаки алкогольного сп`яніння і відповідно йому слід пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Також під час спілкування позивач вказав свої анкетні дані поліцейському та ще щось стверджував чи надавав, однак чітко, що стверджує та що робить позивач не відображено на відео та не чути, так як всі ці дії відбуваються вже в темну пору доби без належного освітлення. Хоча сам позивач ствердив і це ніким не спростовано в судовому засіданні, що в той час він пред`являв поліцейському посвідчення водія два рази.

Приймаючи рішення про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, інспектор ВП №1 ( м.Снятин) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, капітан поліції Хапіцький С.В., як посадова особа, вважав доведеними обставини вчинення даного правопорушення позивачем, однак доказів на підтвердження викладеного у постанові до справи відповідачами не долучено та не надано суду.

Доказів того, чи керував ТЗ позивач до того часу, відколи вони почали спілкуватись і їх спілкування було зафіксовано належними та допустимими доказами, зокрема відеозаписом, відповідачами не надано.

Не спростовано відповідачами твердження позивача, що він пред`явив посвідчення водія, що підтверджується самим позивачем та записом в тексті постанови де зазначено серію та номер його посвідчення водія.

На відеозаписі наданому до відзиву відповідачем взагалі відсутня інформація про керування ТЗ позивачем 18.11.2025 о 19-26 год. в м.Городенка по вул. С.Стрільців, а наявна тільки інформація про знаходження ТЗ на краю дороги та факт спілкування поліцейських із позивачем з приводу необхідності проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння і тільки після цього позивач розпочав рух керуючи автомобілем.

Про що інше спілкувались поліцейські із позивачем, окрім того, що йому слід пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на відеозаписі чітко не відображено.

Також не спростовано твердження позивача, що під час спілкування представник ТЦК чи поліцейські йому зазначили, що в медичному закладі окрім огляду ймовірно він пройде і ВЛК.

Крім іншого не надано поліцейськими і доказів того, що вони зупиняли позивача після того як він спілкувався з ними та розпочав рух своїм ТЗ з порушенням ПДР, зокрема без посвідчення водія.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження правомірності винесеної постанови представник відповідача подав до суду разом з відзивом на позовну заяву два відеозаписи із назвою «Боюк 1» та «Боюк 2». Однак спірна постанова не містить посилання на відео фіксацію і в розділі 7 «До постанови додаються» нічого не зазначено про відео фіксацію правопорушення яке інкримінується поліцейським позивачу.

Досліджуючи надані до відзиву відеозаписи, судом встановлено, що викладений у оскаржуваній постанові факт порушення позивачем вимог ПДР України 18.11.2025 о 19-26 год, в м.Городенка по вул.С.Стрільців під час керування ТЗ Рено Кліо, не знайшов підтвердження.

Оскільки ці відеозаписи фіксують лише розмову поліцейського з позивачем біля ТЗ, який розміщений на краю дороги, а пізніше коли вже позивач сів в ТЗ з приводу необхідності проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння та про необхідність надання посвідчення водія та не містять жодної інформації щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом до початку спілкування з ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством -тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Важливим є висновок Верховного Суду у справі № 537/744/17, де зазначено, що диспозиція частини 1 статті 126 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності саме за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки відповідні документи.

У відповідності до п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом, це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Окрім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року Верховний Суд зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Згідно з п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Разом з тим, матеріали адміністративної справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення ОСОБА_1 , керуванням транспортним засобом, в розумінні визначення поняття керування транспортним засобом, передбаченого у вказаних вище нормативно-правових актах до початку його спілкування із поліцейськими та не містить доказів того, що він керував ТЗ з порушенням ПДР після того, як він розпочав рух під час спілкування із поліцейськими.

Наданий відповідачем до відзиву на позов відеозапис з нагрудної камери не фіксує факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме: рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 з порушенням ПДР.

З переглянутого відеозапису чітко встановлено, що зупинку транспортного засобу не зафіксовано, фіксування фактично розпочато із з`ясування обставин необхідності пройти позивачем огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Більше того, під час подій, які зафіксовані на відеозаписі, працівник поліції вказує про можливість складення відносно ОСОБА_1 протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП, в разі його відмови від проходження огляду.

Однак про розгляд адміністративної справи в частині винесення постанови про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, не повідомляє, що свідчить про те, що до винесення оскаржуваної постанови позивачу не було роз`яснено працівниками поліції суті порушення, яке поставлено йому у провину.

Оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 допустив вказане правопорушення, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП не може бути здійснено, за відсутності доказів вчинення такого правопорушення.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення так як на відеозаписах наданих відповідачами не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 . ТЗ з порушенням вимог ч.1 ст.126 КУпАП.

Однак, зазначена постанова є предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як єдиний доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Не є підтвердженням вини позивача в порушенні вимог ч.1 ст.126 КУпАП і покликання представника відповідача у відзиві на те, що позивач не заперечував факту керування ним ТЗ під час спілкування із поліцейськими. Оскільки вина особи у скоєнні правопорушення має підтверджуватись належними та допустимими доказами, а не трактуватись на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи прирівнюються до доведеної невинуватості цієї особи.

Верховний Суд в постанові від 23.10.2019 у справі № 357/10134/17 звертає увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Суд бере до уваги, що відповідачем не представлено суду достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, не надано жодних документів (матеріалів), які стали підставою для прийняття рішення про притягнення позивача до відповідальності.

В матеріалах справи взагалі відсутні будь-які інші докази (крім самої постанови), які стверджували б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 126 КУпАП. А в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Висновки суду за результатами розгляду:

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, враховуючи те, що під час розгляду справи встановлено, що відповідачі не надали належних та допустимих доказів керування 18.11.2025 позивачем ОСОБА_1 автомобілем з порушенням ПДР та його зупинку поліцейськими, якій би передувало саме порушення ПДР відповідальність за які передбачена ч.1 с.126 КУпАП, тому суд приходить до висновку, що вимоги посадової особи інспектора поліції, про пред`явлення відповідних документів не були законними і притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною 1 статті 126 КУпАП не є обґрунтованим належним чином.

Інші, наведені учасниками справи доводи в обґрунтування своїх позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 9, 77, 134, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6179198 від 18.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Місцезнаходження відповідача Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області - вул.Української Перемоги,15 (колишня Академіка Сахарова,15) м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області.

Місцезнаходження відповідача інспектора СРПП Відділення поліції №1 (м. Снятин) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Хапіцького Сергія Васильовича - майдан Січових Стрільців,65 м. Снятин Коломийського району Івано-Франківської області.

Повне судове рішення складено 24.12.2025

Суддя: Гайдич Р. М.