Справа № 340/6392/23
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 грудня 2025 року

м. Київ

справа №340/6392/23

адміністративне провадження № К/990/46818/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі № 340/6392/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Південно-Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства юстиції України, третя особа: Південно-Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якому просив:

- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у справі № 340/222/20 про поновлення на роботі, починаючи з 10 червня 2021 року по 03 серпня 2023 року включно, в розмірі 1 095 481,24 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року, позов задоволено.

Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у справі № 340/222/20 про поновлення на роботі, починаючи з 10 червня 2021 року по 03 серпня 2023 року включно, в розмірі 1 095 481,24 грн.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами загального позовного провадження.

12 травня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства юстиції України, в якій скаржник просив скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмови повністю.

Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2025 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року в справі № 340/6392/23 повернуто особі, яка її подала.

17 червня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства юстиції України, в якій скаржник просив скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмови повністю.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2025 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року в справі № 340/6392/23 залишено без руху.

Установлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.

09 липня 2025 року на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги та скаржником надано уточнену касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2025 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Південно-Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення повернуто особі, яка її подала.

11 вересня 2025 року до Верховного Суду надійшла втретє касаційна скарга Міністерства юстиції України, в якій скаржник просив скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмови повністю.

Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2025 року визнано неповажними, зазначені Міністерством юстиції України, підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року в справі № 340/6392/23 залишено без руху.

Установлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання: клопотання із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини; уточненої касаційної скарги, в якій необхідно зазначити підстави оскарження судового рішення в цій справі (з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України).

Верховний Суд ухвалою 03 листопада 2025 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Південно-Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення повернув скаржнику.

14 листопада 2025 року до Верховного Суду надійшла вчетверте касаційна скарга Міністерства юстиції України, в якій скаржник просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмови повністю.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2025 року визнано неповажними, зазначені Міністерством юстиції України, підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі № 340/6392/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Південно-Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення, залишено без руху.

Установлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання: клопотання із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини; уточненої касаційної скарги, в якій необхідно зазначити підстави оскарження судових рішень в цій справі (з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України); надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Роз`яснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в частині надання клопотання про поновлення строку у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. Роз`яснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в частині надання касаційної скарги у нові редакції касаційну скаргу буде повернуто.

12 грудня 2025 року від Міністерства юстиції України до Верховного Суду на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 02 грудня 2025 року надійшла уточнена касаційна скарга та заява про поновлення строку на касаційне оскарження.

Заява про поновлення строку обґрунтоване тим, що ухвалами Верховного Суду від 02 червня 2025 року, 01 вересня 2025 року та 03 листопада 2025 року касаційні скарги було повернуто, однак повернення касаційної скарги не позбавляє скаржника повторного звернення до суду. Разом з тим повторно подана касаційна скарга не просто подавались, а не зволікаючи вживались заходи щодо усунення недоліків касаційної скарги, що слугували підставою для її повернення.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 та вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 236 КЗпП України у поєднанні з частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Суд повторно наголошує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Предметом спору у цій справі є стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі № 340/222/20 про поновлення на роботі, починаючи з 10 червня 2021 року по 03 серпня 2023 року.

Як слідує зі змісту оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій, оприлюднених в Єдиному державному реєстрі судових рішень, при розгляді цієї справи суди попередніх інстанцій керувалися тим, що на час звернення позивача до адміністративного суду постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року в частині поновлення ОСОБА_1 в Південно - Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції на рівнозначній посаді з 26 грудня 2019 року не виконана.

Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 501/4019/21-ц наголосив, що до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Крім того, слід зазначити, що у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду неодноразово викладалися висновки у справах з подібними правовідносинами щодо питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, зокрема у постановах від 27 листопада 2019 у справі № 802/1183/16-а, від 05 березня 2020 року у справі № 280/360/19, від 31 липня 2019 року у справі № 813/593/17, що також спростовує доводи заявника касаційної скарги про наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Вказане спростовує доводи скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та наявність підстав для відкриття касаційного провадження, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Наступною підставою касаційною оскарження рішень судів попередніх інстанцій заявник указує пункт 1 частини другої статті 353 КАС України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.

За відсутності обґрунтування підстав визначених пунктами 1-3 частини другої статті 328 КАС України, суд позбавлений можливості прийняти доводи скаржника щодо наявності підстави передбаченої пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України, в частині не дослідження доказів.

Інших підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, скаржником не зазначено.

Крім того, проаналізувавши заяву про поновлення процесуального строку, Верховний Суд вважає за потрібне вказати наступне.

Згідно з частинами першою-третьою статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, 14 квітня 2025 року Третій апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, в повному обсязі постанова виготовлена 22 квітня 2025 року, а скаргу подано вчетверте 14 листопада 2025 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

Суд звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об?єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов?язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов?язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Як встановлено судом з відомостей «КП Діловодство спеціалізованого суду» (далі - КП ДСС) вперше з касаційною скаргою заявник звернувся 12 травня 2025 року.

Так, ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2025 року касаційну скаргу було повернуто скаржнику, відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Так, відповідно до відомостей з КП ДСС ухвалу Верховного Суду від 02 червня 2025 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала), доставлено до електронного кабінету відповідача 02 червня 2025 року о 19:55, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

17 червня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства юстиції України, в якій скаржник просив скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмови повністю.

Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2025 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року в справі № 340/6392/23 залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2025 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року в справі № 340/6392/23 повернуто особі, яка її подала.

Відповідно до відомостей з КП ДСС ухвалу Верховного Суду від 01 вересня 2025 року (касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала), доставлено до електронного кабінету скаржника 01 вересня 2025 року о 21:57, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

11 вересня 2025 року до Верховного Суду надійшла втретє касаційна скарга Міністерства юстиції України, в якій скаржник просив скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмови повністю.

Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2025 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року в справі № 340/6392/23 залишено без руху.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2025 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року в справі № 340/6392/23 повернуто особі, яка її подала.

Відповідно до відомостей з КП ДСС ухвалу Верховного Суду від 03 листопада 2025 року (касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала), доставлено до електронного кабінету скаржника 04 листопада 2025 року о 19:44, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

З цією касаційною скаргою скаржник звернувся 14 листопада 2025 року, тобто через десять днів після її повернення Верховним Судом та майже через сім місяців після ухвалення постанови апеляційного суду, що свідчить про неналежне користування своїми процесуальними правами та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно абзацом 2 частини 7 статті 18 КАС України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Крім того, відповідно до частини 11 статті 251 КАС України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення..

Суд звертає увагу, що метою обов`язкової реєстрації електронного кабінету в ЄСІСТ є можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу.

Поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.

Слід зазначити, що право у визначених законом випадках на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Такий підхід до визначення категорії поважності причин пропуску процесуального строку окреслено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №9901/546/19, у якій акцентувалась увага й на тому, що нормами статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Проаналізувавши вищенаведені приписи процесуального закону, Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що ними чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документу повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Верховний Суд в постанові від 24 липня 2023 року у справі №200/3692/21, зважаючи на зміст норм процесуального права, якими врегульовано питання строків апеляційного оскарження та їх поновлення, вимоги до процедурних рішень суду апеляційної інстанції, ухвалених з цього питання, а також беручи до уваги продемонстровані національними судами та ЄСПЛ підходи до поновлення процесуальних строків, правові позиції Верховного Суду з цього приводу, вважав, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Висновок Верховного Суду у справі №200/3692/21 є актуальним і щодо вирішення питання поновлення строків на касаційне оскарження.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що, вирішуючи питання поновлення строку касаційного оскарження, суд оцінює дотримання строків звернення до суду не тільки на час подачі первісної касаційної скарги, а й з врахуванням усього проміжку часу до постановлення відповідної ухвали про поновлення або відмову у поновленні таких строків.

Суд, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, водночас зауважує, що таке право не є абсолютним. Зважаючи на значний пропуск строку на касаційне оскарження, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження не може вважатися обґрунтованим.

При цьому, суд касаційної враховує тривалість строку пропущеного строку з ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, обставини пропуску строку звернення до суду, які залежали виключно від волевиявлення скаржника, а непереборних обставин скаржником не наведено, а Судом не встановлено.

Суд звертає увагу скаржника, що чинне законодавство України не передбачає зупинення процесуального строку у разі звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою та повернення такої касаційної скарги.

Так скаржником звертаючись з цією касаційною скаргою допустив необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на касаційне оскарження судових рішень з дотриманням вимог КАС України.

При цьому, Суд наголошує, що належним підтвердженням наміру реалізувати своє право на касаційне оскарження, є направлення повторної касаційної скарги скаржником у найкоротший строк.

Скаржником не наведено об`єктивних перешкод для повторного направлення касаційної скарги у найкоротші терміни.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 06.10.2015 Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним о основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Вказані відповідачем причини пропуску строку оскарження не виправдовують втручання у принцип res judicata, що також виключає підстави для визнання причин пропуску строку касаційного оскарження поважними та відкриття касаційного провадження.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що скаржником не вказано поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, не надано доказів щодо вжиття заходів для вчасного подання касаційної скарги, не обґрунтовано зволікання з поданням цієї касаційної скарги

Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновків, що наведене в клопотанні скаржника не може бути підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Пунктом 4 частини 1 статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку, зазначені Міністерством юстиції України на касаційне оскарження рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі № 340/6392/23.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі № 340/6392/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Південно-Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач судді А. Г. Загороднюк Л. О. Єресько В. М. Соколов