Справа № 709/2206/25
Суддя: Левченко В. В.
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 709/2206/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року селище Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Левченка В. В.,

за участі секретаря судового засідання - Нікітенко В. Г.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Солода В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чорнобаївського районного суду Черкаської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанов про накладення адміністративних стягненнь по справах про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач) про скасування постанов про накладення адміністративних стягненнь по справах про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування позову зазначалося, що 16 вересня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно позивача винесено постанову № 722 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на позивача стягнення у виді штрафу. В постанові зазначено, що ОСОБА_1 був належним чином оповіщений поштовим оператором "Укрпошта" про прибуття на 08 червня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, причини неявки не повідомив. Відповідно до п. 9

ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Датою вчинення даного правопорушення є 08.06.2025 року коли він зі слів працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився за повісткою, тоді як постанова за його вчинення складена 16.09.2025 року тобто зі силивом тримісячного терміну. В зв`язку з чим, він вважає, що провадження по даній постанові повинно бути закрито на підставі вимог п. 9

ст. 38 КУпАП.

Також, 16 вересня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно позивача винесено постанову № 723 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на позивача стягнення у виді штрафу. Відповідно до постанови 16 вересня 2025 року позивач після прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 10 вересня 2025 року відмовився від проходження ВЛК, про що було складено акт відмови № 9682.

Зазначив, що процедурі проходження позивачем медичного огляду передує формування повістки про виклик для проходження відповідного огляду, видача керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком II Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16.05.2024 №560 та реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16.05.2024 №560. Проте, матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що позивачу направлялась або вручалася повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби (на ВЛК). Доказів протиправної відмови від проходження останнього матеріали справи не містять. Отже, прийняття 16.09.2025 спірної постанови про накладення на позивача штрафу в розмірі 17000 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП зокрема, через відмову від проходження медичного огляду, не відповідає положенням ч. 2 ст. 2 КАС України. У зв`язку з викладеним позивач просив суд скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі.

Від відповідача на адресу суду надійшов письмовий відзив, в якому відповідач вказував, що поштовим оператором «Укрпошта» на адресу ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , направлялась повістка № 3628442 з описом вкладення та повідомлення про прибуття 08.06.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою уточнення даних. 30.05.2025 конверт повернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, повістка про виклик ОСОБА_1 , вважається належним чином врученою 30.05.2025. За результатом останній не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 та не пояснив поважність причини не прибуття. Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , будучи належним чином оповіщеним поштовим оператором «Укрпошта» повісткою №3628442 від 26.05.2025 про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 09:00 08.06.2025 року, до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, чим саме вчинив адміністративне правопорушення. Під час складання протоколу №722 ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу, а також відмовився від отримання другого примірника зазначеного протоколу. Відмова від підпису та отримання примірника підтверджена підписами свідків, що відповідає вимогам чинного законодавства та засвідчує факт належного повідомлення особи про розгляд справи. Крім того, після прибуття 10.09.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК, про що 14 год. 15 хв. 10.09.2025 року був складений акт відмови від проходження ВЛК вх.9682 і як наслідок винесена постанова №723 за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Варто зазначити, що коли ОСОБА_1 було направлено на проходження ВЛК, уповноваженими особами було запропоновано йому здійснити всі необхідні дії для проходження огляду. Однак позивач в усній формі висловив відмову, що було зафіксовано у встановленому законом порядку, а саме складено акт відмови військовозобов`язаного від проходження ВЛК від 10.09.2025 року в присутності свідків, які засвідчили факт складання зазначеного акту особистими підписами. У зв`язку з викладеним просили відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача Солод В. М. в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав викладених в позові, також просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 20000 гривень, оскільки відповідач у відзиві не заявляв про зменшення витрат.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав думку свого представника. Просив позов задовольнити з підстав викладених в позові, також повідомив, що його було незаконно затримано та у зв`язку з цим порушене кримінальне провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідні їм правовідносини.

Постановою № 722 від 16 вересня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до фабули вчиненого правопорушення громадянин ОСОБА_1 , в порушення вимог ч.ч. 1, 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", пунктів 1, 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, відповідно до Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 року (зі змінами), відповідно до ст. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, будучи належним чином оповіщеним поштовим оператором "Укрпошта" повісткою № 3628442 від 26.05.2025 року про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 (Чорнобай) о 09:00 08.06.2025 року, до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3

ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення військовозобо`язаним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, доказами є фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Згідно ст. 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення або день виявлення триваючого правопорушення.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення, проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. При цьому характер триваючого правопорушення оцінюється у кожному конкретному випадку індивідуально.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, тобто вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, яке полягає, зокрема, у неявці за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не носить характеру триваючого, а є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.

У статтю 38 КУпАП Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09.05.2024 №3696-IX внесено зміни та після частини шостої доповнено новою частиною такого змісту: "Адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення".

Як вказано вище, встановлено обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

За обставинами цієї справи позивач не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 (Чорнобай) 08.06.2025 року.

Суд зауважує, що про неявку позивача за викликом по повістці ТЦК стало відомо 08.06.2025, коли позивач не з`явився по повістці. Отже, відповідачем правопорушення виявлено щонайменше 08.06.2025 року.

Однак, оспорювана постанова № 722 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесена 16 вересня 2025 року, тобто більш ніж через три місяці після такої неявки, отже - після закінчення визначеного

ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення.

За положеннями п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені статтею 38 КУпАП.

Враховуючи, що на час винесення оскаржуваної постанови закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ч. 7 ст. 38 КУпАП, суд приходить до висновку, що оскаржена позивачем постанова має бути скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите.

Крім того, постановою № 723 від 16 вересня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до фабули вчиненого правопорушення громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порушення вимог абз. 3, 5 ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", пункт 1 "Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", після прибуття 10.09.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовився від проходження медичного огляду ВЛК, про що об 14:45 год 10.09.2025 року був складений акт відмови від проходження ВЛК, вх. № 9682, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210 КУпАП, як порушення військовозобо`язаним правил військового обліку, вчинене в особливий період.

Відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і війському службу" громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560, в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови від 02.12.2024).

Вищевказаний Порядок визначає, зокрема, процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби, процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до пункту 21 Порядку №560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

За приписами підпункту 1 пункту 27 Порядку №560, під час мобілізації громадяни викликаються з метою: до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Пунктом 28 Порядку №560 передбачено, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Відповідно до абзацу 3 пункту 69 Порядку №560, громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

У разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік.

Положеннями пункту 74 Порядку №560 передбачено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Додатком 11 Порядку № 560 визначено форму направлення, для встановлення придатності військовозобов`язаного до проходження військової служби за станом здоров`я, у певному медичному закладі, у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період.

Таким чином, з вищевказаного вбачається, що процедурі проходження на військово-лікарській комісії медичного огляду передує: формування повістки про виклик військовозобов`язаного для проходження відповідного огляду та її вручення особі; видача керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою, згідно з додатком 11 до Порядку №560; реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою, згідно з додатком 12 до Порядку №560.

Суд зазначає, що доказів видачі ОСОБА_1 повістки про виклик на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду матеріали справи не містять.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_3 не дотримано встановленого порядку направлення ОСОБА_1 на медичний огляд, оскільки, в силу вимог абзацу 3 пункту 69 Порядку №560, його виклик на відповідний огляд мав бути здійснений повісткою із зазначенням часу та дати проходження ВЛК, чого відповідачем зроблено не було.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача; суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Всупереч вказаній нормі процесуального закону відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови, жодних доказів винуватості позивача суду не надано, не підтверджено законність притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, закон покладає на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, направленого на переслідування особи позивача в порядку КУпАП.

З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 не доведений склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, відповідно до постанови № 723 від 16 вересня 2025 року, оскільки доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідачем не надано.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, а тому постанову про накладення адміністративного стягнень у справі про адміністративне правопорушення №723 від 16 вересня 2025 року слід скасувати, а провадження у справа про адміністративне правопорушення закрити.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначє наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 цієї ж статті Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 року у справі №810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

На підтвердження складу та розміру судових витрат на правничу допомогу представником позивача надано ордер на надання правничої допомоги серії СА № 1143195, додаткому угоду до договору про надання правової допомоги від 25.11.2025 року, квитанцію з прибуткового касового ордера №313 від 25.11.2025 року на суму 20000 грн (підстава - надання юридичних послуг).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд бере до уваги висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: "…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Враховуючи необхідність дотримання принципу співмірності гонорару адвоката зі складністю цієї адміністративної справи, обсягом і складністю наданих правничих послуг, витраченим часом, суд вважає, що обґрунтований і достатній розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 5000 гривень, а тому відповідне клопотання підлягає до часткового задоволення.

З огляду на задоволення адміністративного позову з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 286 КАС України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанов про накладення адміністративних стягненнь по справах про адміністративні правопорушення - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення від 16 вересня 2025 року № 722, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 про застосування до ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП адміністративного стягнення у виді

штрафу - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення від 16 вересня 2025 року № 723, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 про застосування до ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП адміністративного стягнення у виді

штрафу - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Повні найменування сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В. В. Левченко