Справа № 320/51651/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Київ № 320/51651/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 07.05.2024 № 3 та № 3, прийняті Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 30.07.2024 №0-2615 у частині, яка ґрунтується на податкових повідомленнях - рішеннях від 07.05.2024 № 3 та № 3, прийнятих Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, копія Наказу та Повідомлення не були вручені позивачу, позивач також не отримував і рекомендованого листа відповідача з повідомленням про вручення із вкладеними до цього листа копіями Наказу і Повідомлення, оскільки відповідач (як слідує з його листа від 26.09.2024 № 4183/К/26-15-24-02-03-08/ЗВГ та доданих до нього копій документів) надіслав рекомендований лист з повідомленням про вручення із трек-номером 925 не на податкову адресу позивача, а на іншу адресу, яка ніколи не була зареєстрованим чи фактичним місцем проживання позивача або податковою адресою позивача. За посиланнями позивача, вказане свідчить, що контролюючий орган не виконав належним чином вимоги статті 42 Кодексу щодо порядку надіслання копії Наказу і Повідомлення.

Позивач зазначає, відповідач свідомо унеможливив виконання позивачем п.85.2. ст. 85 ПК України та, в доповнення до сказаного, маніпулюючи тим, що позивач не надав відповідачу відповідні документи до початку перевірки, звинуватив у ненаданні саме під час перевірки документів, які підтверджують відомості, зазначені у поданій податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, зокрема що доходи з джерел за межами України, які зазначені у цій декларації, є (іноземними) дивідендами, які відповідно п.п. 167.5.4 п.167.5 ст.167 ПК України оподатковуються виходячи з половинної ставки податку на доходи фізичних осіб, встановленої пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу (тобто, за ставкою 9 відсотків), а не іншими іноземними доходами, що оподатковуються за ставкою 18 відсотків згідно з пунктом 167.1 статті 167 вказаного Кодексу.

Позивач акцентує, що такі документи (у томі числі з проставленим на них апостилем англійською мовою та відповідним їх нотаріальним перекладом з англійської на українську мови) були у позивача в наявності та могли бути надані під час перевірки, та пізніше подані відповідачу листом від 16 вересня 2024 року.

На переконання позивача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 07.05.2024 № 3 та № 3, прийняті за наслідками перевірки, проведеної з порушенням чинного законодавства України, а також прийнята відповідачем на підставі цих рішень податкова вимога від 30.07.2024 №0-2615 (в частині податкового зобов`язання, що ґрунтується на цих рішеннях) повинні бути визнані протиправними та скасовані у судовому порядку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 відкрито провадження у справі №320/51651/24, суд ухвалив здійснювати розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ст. ст. 257-262 КАС України без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов з врахуванням положень ст. 162 КАС України, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив з врахуванням вимог ст. 163 КАС України, встановлено відповідачеві п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення з врахуванням положень ст. 164 КАС України.

Поряд з вказаним вказаною ухвалою витребувано від відповідача завірені належним чином копії матеріалів проведеної перевірки позивача, обґрунтований та вмотивований розрахунок спірних рішень та усі письмові докази, які слугували підставою для прийняття відповідачем спірних рішень.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 02.12.2024 ухвала про відкриття спрощеного провадження без проведення судового засідання від 11.11.24 по справі № 320/51651/24 (суддя Жукова Є.О.) надіслана Головному управлінню ДПС у м. Києві в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 18 листопада 2024 року.

Представником Головного управління ДПС у м. Києві отримано копію позовної заяви з додатками приміщенні суду 23 грудня 2024 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.99).

У встановлений судом строк, відповідачем відзиву на позов не подано.

Згідно частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідач по справі своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, з метою додержання розумного строку розгляду справи, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 19 лютого 2024 року №977-п на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.4 п. 78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, у зв`язку із виявленою недостовірністю даних, що містяться в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, поданій платником податків фізичною особою, стосовно отриманого іноземного доходу, призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з 20.03.2024 по дату завершення перевірки, тривалістю 5 робочих днів.

19 грудня 2024 року Головним управлінням ДПС у м. Києві сформоване повідомлення №172/26-15-24-02-03.

На підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.4 п. 78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України відповідно до наказу про проведення документальної позапланової перевірки від 19.02.2024 №977-п проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу, отриманого з джерел за межами України платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, результати якої оформлені актом від 02.04.2024 №27632/Ж5/26-15-24-02-03/ НОМЕР_1 (акт перевірки).

Відповідно до висновків акта перевірки, документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено порушення платником податків фізичною особою ОСОБА_1 :

- пп. «а» п.176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Кодексу, не надано до перевірки книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподаткованого доходу;

- пп. 168.2.1 п.168.2 ст.168, з урахуванням вимог пп.170.11.1 п.170.11 ст.170 Кодексу, не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік у сумі 7545033,09 грн з отриманого іноземного доходу.

На підставі акта перевірки від 02.04.2024 №27632/Ж5/26-15-24-02-03/ Головним управлінням ДПС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення від 07.05.2024:

- №3, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами декларування на загальну суму 9431291,36 грн., з яких 7545033,09 грн нараховано за податковим зобов`язанням, 1886258,27 грн штрафні (фінансові) санкції;

- №3, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 1020,00 грн за платежем податок на доходи фізичних осіб.

30 липня 2024 року Головним управлінням ДПС у м. Києві сформовано податкову вимогу №0-2615.

Позивачем подано скаргу до Державної податкової служби України щодо адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень від 07.05.2024 №3, №3.

Рішенням Державної податкової служби України від 28.10.2024 №32336/6/99-00-06-01-03-06 відмовлено платнику податків у поновленні пропущеного строку на подання скарги в адміністративному порядку.

Рішенням Державної податкової служби України від 28.10.2024 №32349/6/99-00-06-01-03-06 скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно з підпунктами 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України установлено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Так за змістом пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За обставин цієї справи ГУ ДПС у м. Києві призначена саме документальна позапланова невиїзна перевірка наказом від 19.02.2024 №977-п.

Відповідно до пп.75.1.2. п.75.1. ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Статтею 78 Податкового кодексу України врегульований порядок проведення документальних позапланових перевірок.

Відповідно до п 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

78.1.1. отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;

78.1.2. платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом;

78.1.3. платником податків подано контролюючому органу уточнюючий розрахунок з відповідного податку за період, який перевірявся контролюючим органом;

78.1.4. виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;

78.1.5. платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки в порядку, визначеному пунктом 86.7 статті 86 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі якщо платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Наказ про проведення документальної позапланової перевірки з підстав, зазначених у цьому підпункті, видається:

у разі розгляду заперечення до акта перевірки, - контролюючим органом, який проводив перевірку;

під час проведення процедури адміністративного оскарження - контролюючим органом вищого рівня, який розглядає скаргу платника податків;

На підставі зазначеного у цьому пункті наказу контролюючим органом, якому доручено здійснення перевірки, додатково видається наказ у порядку, передбаченому пунктом 81.1 статті 81 цього Кодексу.

Відповідно до п.78.4. ст.78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (п.78.8. Податкового кодексу України).

Відповідно до вимог п.79.1 ст.79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

За правилами п.79.2 ст.79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Отже, перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. У посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки лише за наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та за умови вручення платнику податків оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України копії наказу на проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п.42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пп.42.2 ст.42 ПК України).

Відповідно до вимог пп.42.2. ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд зазначає, що визначений п.42.2 ст.42 ПК України спосіб вручення наказу та повідомлення щодо проведення контрольного заходу надає відповідачу можливість обирати альтернативні шляхи направлення документів платнику податків, а саме: або засобами електронного зв`язку, або шляхом вручення особисто платнику чи його представнику, або засобами поштового зв`язку.

При цьому у разі обрання податковим органом останнього способу надіслання поштової кореспонденції та якщо поштова служба не може вручити платнику податків відповідного документа такий відповідно до абз.6 п.42.4 ст.42 ПК України вважається врученим у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Отже, платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.

При цьому суд звертає увагу на те, що зазначені вище положення податкового законодавства не дають підстави вважати, що законодавець ототожнює такі поняття як «вручення» та «надіслання» наказу в розумінні належного повідомлення про проведення перевірки.

Суд звертає увагу, що невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, і завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

Так, вимога, яку ПК України ставить до контролюючого органу, щодо необхідності пересвідчитись чи вручено платнику податків у визначений законодавством спосіб копію наказу про проведення невиїзної документальної перевірки, кореспондує з чітко зазначеними в ст.17 ПК України правами платника податків, а саме:

- право бути присутнім під час проведення перевірок;

- право подавати письмові звернення щодо проведення замість документальної невиїзної перевірки - документальну виїзну.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом при ухваленні постанови від 6.08.2019р. у справі за №520/8681/18.

З урахуванням наведеного обставина належного вручення наказу про проведення невиїзної перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору.

Як зазначено вище, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 витребувано від Головного управління ДПС у м. Києві завірені належним чином копії матеріалів проведеної перевірки позивача, обґрунтований та вмотивований розрахунок спірних рішень та усі письмові докази, які слугували підставою для прийняття відповідачем спірних рішень.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа від 02.12.2024 ухвала про відкриття спрощеного провадження без проведення судового засідання від 11.11.24 по справі № 320/51651/24 (суддя Жукова Є.О.) надіслана Головному управлінню ДПС у м. Києві в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 18 листопада 2024 року.

Представником Головного управління ДПС у м. Києві отримано копію позовної заяви з додатками приміщенні суду 23 грудня 2024 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.99).

З наведеного висновується, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, що розглядається, про встановлений строк подання відзиву на позов та покладений обов`язок подання витребуваних судом доказів.

Суд акцентує увагу, що згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За приписами статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірних рішень.

У той же час, відповідач як суб`єкт владних повноважень відзив на даний адміністративний позов не надав. Більше того, суду також не повідомлено про причини неподання відзиву, не заявлялось клопотання про продовження процесуального строку на його подання.

Згідно частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Отже відповідачем у даній справі відзиву не подано, як і проігноровані вимоги суду щодо подання доказів, зокрема, матеріалів проведеної перевірки позивача.

Натомість, позивач обґрунтовуючи протиправність прийнятих рішень, покликається на те, що вони прийняті відповідачем за результатами протиправно проведеної перевірки, зокрема, наполягає, що наказ про проведення перевірки не було вручено позивачу.

З огляду на матеріали справи, позивач звернувся до Головного управління ДПС у м. Києві із письмовим запитом про надання документів щодо проведеної перевірки.

Відповідно до листа від 26.09.2024 №4183/К/26-15-24-02-03-08/ЗВГ Головне управління ДПС у м. Києві гадало позивачу, зокрема, копію наказу ГУ ДПС у м. Києві від 19.02.2024 №977-п та повідомлення ГУ ДПС у м. Києві від 19.02.2024 №172/26-15-24-02-03 з доказами направлення та вручення.

З матеріалів справи судом встановлено, наказ від 19.02.2024 №977-п був направлений рекомендованим листом №925 ОСОБА_2 за адресою « АДРЕСА_2 ». Вказаний лист не був вручений, повернувся на адресу контролюючого орану.

Суд наголошує, з наявної в матеріалах копії рекомендованого листа судом не вбачається можливим встановити ані дату направлення, ані дату повернення листа відправнику, ані причини неможливості вручення зазначеного листа (а.с.47).

Суд зазначає, на чому наполягає і позивач, адреса « АДРЕСА_2 » не є фактичною чи податковою адресою позивача. Зокрема, у самому наказі про призначення перевірки міститься відмінна адреса, а саме: АДРЕСА_1 .

Інших доказів щодо належного повідомлення позивача про проведення перевірки до її початку контролюючим органом не надано.

Таки чином, в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем наказу від 19.02.2024 №977-п та повідомлення. При цьому, позивач зазначив, що про існування вказаних документів йому стало відомо лише після отримання відповіді на запит про отримання інформації.

З урахуванням викладеного, вбачається, що невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить не лише до визнання незаконною перевірки, але й відсутності правових наслідків такої (незаконність прийнятих контролюючим органом за наслідками проведення перевірки рішень).

Аналогічний правовий висновок також міститься в постанові Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі № 640/32377/20.

За усталеною позицією Верховного Суду (постанови від 15 лютого 2024 року у справі № 640/9016/20, від 26 вересня 2023 року у справі № 400/1664/21, від 19 листопада 2024 року у справі № 640/10280/20) невиконання контролюючим органом вимог пункту 78.4 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України є істотним порушенням процедури перевірки, тобто, є самостійною та достатньою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень та інших рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Оскільки контролюючим органом не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів направлення позивачу на його за адресою копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, суд вважає, що відповідач порушив процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Відповідно до п. 85.1. ст. 85 ПК України забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Згідно із п. 85.2. ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктом 85.4. ст. 85 ПК України визначено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Обов`язок платника податків надавати усі первинні документи, пов`язані з предметом перевірки, знаходиться у прямій залежності від факту обізнаності платника податків із призначеною відносно нього перевіркою та її предметом і забезпечення йому можливості взяти участь у її проведенні. За змістом пункту 85.2 статті 85 ПК України такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Так, відповідно до наказу від 19 лютого 2024 року №977-п перевірку призначено на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.4 п. 78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, у зв`язку із виявленою недостовірністю даних, що містяться в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, поданій платником податків фізичною особою, стосовно отриманого іноземного доходу, призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з 20.03.2024 по дату завершення перевірки, тривалістю 5 робочих днів.

Суд зазначає, відповідного письмового запиту контролюючого органу, з відповідними доказами його направлення та вручення платнику податків позивачу, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Акт перевірки містить лише посилання на листи ГУ ДФС у м. Києві від 30.05.2018 №25544/К/26-15-13-04-20, від 21.1.2018 №74963/К/26-15-13-04.20, лист ГУ ДФС у м. Києві від 14.06.2021 №14727/І/26-15-07-09-04-27 про надання інформації (сторінка №3 акту перевірки), натомість вказані листи відповідачем для долучення до матеріалів справи також не надані.

Отже, належних та достовірних доказів направлення відповідних запитів контролюючого орану матеріали справи не містять, відсутні підстави вважати, що контролюючий орган вчинив дії, направлені на фактичне отримання від позивача первинних документів і після початку проведення перевірки.

Згідно з абзацами 1, 2, пунктами 1, 3 абзацу 3, абзацами 5, 7 пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу. Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків. Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом). У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Пунктом 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1245, встановлено, що запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Отже, вимоги, які висуваються до змісту запиту, є нормативно визначеними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Разом з цим, згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

У постанові Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №805/5017/15-а зроблено висновок, що будь-яке автоматизоване співставлення чи дані, отримані з автоматизованих систем контролюючого органу, не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки автоматизоване співставлення.

Зміст акта перевірки свідчить, що у даному випадку відповідач використав інформацію, наявну в автоматизованих інформаційних системах ДПС щодо господарської діяльності позивача без аналізу первинних документів. Відтак, висновки відповідача є лише припущенням контролюючого органу, що не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Оцінка документів як письмових доказів здійснюється відповідно до принципу допустимості доказів, закріпленого статтею 74 КАС України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Недослідження контролюючим органом первинних документів, що стосуються фінансово-господарської діяльності позивача за період, який перевірявся вказує на те, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм податкового законодавства зроблені без належної оцінки та дослідження необхідних документів.

Відтак, враховуючи встановлені обставини справи щодо допущених відповідачем процедурних порушень під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу, отриманого з джерел за межами України за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, позивач був позбавлений можливості надати до перевірки документи.

Водночас, супровідним листом від 16.09.2024 позивач подав до Головного управління ДПС у м. Києві документи, які підтверджують отримання доходів джерел за межами України (дивідендів) у 2017 та 2018 роках, як долучені позивачем до матеріалів позовної заяви ( а.с.69-91), а саме:

- копія нотаріального перекладу свідоцтва про реєстрацію (Certificate of incorporation), яке підтверджує реєстрацію 09.04.2013 компанії Zalman Enteprises Limited згідно з законодавством Британських Вірджінських островів, з проставленим апостилем від 08.12.2017 № Н-020219;

- копія нотаріального перекладу свідоцтва на частки (акції) ( Share Certificate) від 09.04.2013 щодо компанії Zalman Enteprises Limited, з проставленим апостилем від 08.12.2017 № Н-020221;

- копія нотаріального перекладу листа іноземного (кіпрського) банку The Cyprus Development Bank Public Company Ltd від 20.11.2017 про відкриття Кость Ігорю рахунків в іноземній валюті;

- копія нотаріального перекладу підтвердження про сплату коштів ( Debit Advise) від 28.12.2017 з іноземного (кіпрського) банку - ТЬ The Cyprus Development Bank Public Company Ltd з призначенням платежу - «сплата дивідендів»;

- копія нотаріального перекладу підтвердження про сплату коштів;

- копія Certificate of Dissolution про виключення компанії Zalman Enteprises Limited з реєстру компаній Британських Вірджінських островів 21.02.2019, з апостилем.

Норми податкового законодавства не обмежують період подання платником податків необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення пункту 44.6 статті 44 ПК України визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавалися ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучити до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. В іншому випадку, обмеження судом предмету дослідження призвело би до неповноти дослідження та порушення справедливого балансу.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №9420/2808/20, від 07.12.2022 у справі №200/6156/20-а.

З урахуванням сталої та послідовної практики Верховного Суду (зокрема, постанови від 22.05.2020 у справі N 825/2328/16, від 18 січня 2023 року у справі № 826/10888/18) саме собою порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його правомірності, крім випадків, прямо передбачених законом. Зважаючи на міркування розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти як вимоги не до самого акта, а до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на його прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, спричинюють настання дефектних наслідків.

Водночас не кожен дефект акта робить його неправомірним. Фундаментальне порушення це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то вони залежно від характеру можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, але в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його правомірність.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

З урахуванням наведеного у сукупності суд дійшов висновку про те, що допущені відповідачем порушення порядку проведення перевірки у сукупності мають фундаментальний характер, а тому акт перевірки є доказом, здобутим з порушенням закону, який не має юридичної значимості, що є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.05.2024 №3, №3, які прийняті на підставі висновків такого акту.

Податкова вимога від 30.07.2024 №0-2615 в частині податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб та пені на суму 11960262,05 грн року є похідними від оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Оскільки суд дійшов висновку про протиправність та необхідність скасування податкових повідомлень-рішень, що стали підставою для визначення податкового боргу, то відповідно податкова вимога також є протиправними та підлягають скасуванню.

У даній справі суд, діючи в межах позовних вимог, з огляду на завдання суду та унормовані частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України принципи адміністративного судочинства, зокрема, принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд враховує необхідність встановлення правової природи правовідносин сторін на підставі належно доведених сторонами обставин, в результаті чого визначається норма права, що підлягає застосуванню. Такі повноваження суду носять імперативний характер, що означає обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам та визначити релевантну норму.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, суд визнає протиправним та скасовує податкові повідомлення-рішення від 07.05.2024 №3, №3, податкову вимогу від 30.07.2024 №0-2615 в частині податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб та пені на суму 11960262,05 грн., оскільки такі рішення не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 07.05.2024 №3, №3.

3. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у м. Києві від 30.07.2024 №0-2615 в частині податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб та пені на суму 11960262,05 грн.

4. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.