Справа № 440/8138/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 р. Справа № 440/8138/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/8138/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі ГУ НП в Полтавській області, відповідач, апелянт), в якій просив:

- визнати протиправним рішення ГУ НП в Полтавській області, викладене у формі листа № №681-2024 від 21.05.2024, про відмову у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу служби в поліції вислугу років за період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 14.08.2010 по 12.10.2015, що в календарному обчисленні складає - 05 років 01 місяць 27 днів; пільговий 06 років 10 місяців 16 днів;

- зобов`язати ГУ НП в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, у тому числі, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років та додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років, за період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 14.08.2010 по 12.10.2015, що в календарному обчисленні складає - 05 (п`ять) років 01 (один) місяць 27 (двадцять сім) днів, пільговий 06 (шість) років 10 (десять) місяців 16 (шістнадцять) днів.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 по справі № 440/8138/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ НП в Полтавській області щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до стажу в поліції період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 14.08.2010 по 12.10.2015.

Зобов`язано ГУ НП в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 14.08.2010 по 12.10.2015.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211, 20 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про залишення судом першої інстанції поза увагою того факту, що Законом № 580-VIII передбачено вичерпний перелік органів державної влади, стаж служби в яких включається до стажу служби в поліції, до яких, зокрема, органи державної кримінально-виконавчої служби України не відносяться, що в свою чергу виключає можливість зарахування стажу служби позивача в такій установі до стажу служби в поліції.

В обґрунтування такої позиції посилався на аналогічний висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31.03.2020 по справі № 520/2067/19 щодо вичерпності переліку складових, які включаються до стажу служби в поліції, установлених частиною 2 статті 78 Закону № 580-VIII.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує на неможливість застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 31.03.2020 по справі № 520/2067/19, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, оскільки предметом розгляду вказаної справи було питання зарахування до стажу служби в поліції періоду навчання в Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого, за результатами навчання в якому, як стверджує позивач, студентам не присвоюється військове звання. Натомість позивач відповідно до наказу від 10.08.2010 №90о/с з 14.08.2010 по 06.07.2013 проходив службу курсантом Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України, після чого з 06.08.2013 по 12.10.2015 перебував на посаді начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Полтавської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 64). У зв`язку з чим, позивач наполягає на тому, що період його навчання, як і період безпосереднього проходження служби в Державній пенітенціарній службі України підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Полтавської установи виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№23) №142/ОС-15 від 12.10.2015 відповідно до пункту "ж" статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено зі служби (за власним бажанням) старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Полтавської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№64). Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає 5 років 1 місяць 27 днів, у пільговому обчислені 6 років 10 місяців 16 днів.

З 27.01.2017 позивача прийнято на службу до Національної поліції відповідно до наказу від 27.01.2017 №21о/с, що також підтверджено відомостями трудової книжки позивача.

Позивач звернувся до ГУ в Полтавській області із рапортом про зарахування до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки стаж служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Листом від 21.05.2024 ГУ НП в Полтавській області позивача повідомлено, що підстав щодо перерахунку стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" немає.

Не погодившись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності права у ОСОБА_1 на зарахування до вислуги років у поліції періоду служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20, на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України "Про державну службу"), під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому поліції, у тому числі й дія статей 22, 23 Закону України "Про міліцію" та норми Закону України "Про Національну поліцію", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі,зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 2 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої, другої статті 59 ЗУ «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Приписами статті 78 ЗУ «Про національну поліцію» передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною другою статті 78 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони ;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини між сторонами склались щодо не зарахування стажу роботи в органах Державної кримінально-виконавчої служби України в період з 14.08.2010 по 12.10.2015 до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення позивачеві надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи означений позивачем у позовній заяві спірний період з 14.08.2010 по 12.10.2015, не є однорідним, адже складається з навчання позивача в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України, який припадав на 14.08.2010 06.07.2013 та проходження позивачем служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 06.08.2013 року до 12.10.2015.

Тому, зважаючи на наведене, доцільно поділити цей період на два часові проміжки та дослідити правомірність незарахування вислуги років за кожний з цих проміжків окремо.

Так, досліджуючи питання щодо незарахування відповідачем до вислуги років позивача періоду проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 06.08.2013 року до 12.10.2015, колегія суддів зазначає таке.

Судовим розглядом встановлено, що позивач з 06.08.2013 року до 12.10.2015 проходив службу в органах кримінально-виконавчої системи України, що підтверджується копією трудової книжки та послужного списку.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11 липня 2003 року № 1129-IV до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

При цьому, частина п`ята статті 23 Закону № 2713-IV передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, частиною першою статті 6 Закону № 2713-IV закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 826/16143/18, у подібних правовідносинах, зазначив, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції, що свідчить про тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції. Також Верховний Суд вказав, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались, та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Колегією суддів встановлено, що чинним на час проходження позивачем служби в органах Державної кримінально-виконавчої України, законодавством служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України здійснювалась в порядку, установленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а тому прирівнювалася до служби в органах внутрішніх справ України та відповідно до пункту 3 частини 2 статті 78 Закону № 580-VIII зараховувалася до стажу служби в поліції

Аналогічний правовий висновок, викладено в постанові Верховного Суду від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20.

А відтак, з огляду на суть діяльності позивача, функції, які ним виконувались, статус такої служби, наявні підстави вважати, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України, оскільки здійснювалась вона в порядку, установленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що надає ОСОБА_1 право на зарахування стажу служби у Державній пенітенціарній службі України до стажу поліції в силу пункту 3 частини 2 статті 78 Закону № 580-VIII.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій ГУНП в Полтавській області, які полягають у відмові в зарахуванні ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, наявної на момент вступу на службу в Національну поліцію України вислуги років у Державній кримінально-виконавчій службі України за період з 06.08.2013 року до 12.10.2015.

Посилання апелянта на те, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України відсутня у переліку, визначеному статтею 78 Закону № 580-VIII, а тому не може бути зарахована при проведенні перерахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки, є неприйнятними, оскільки чинним на час проходження позивачем служби в служби в органах поліції та виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах кримінально-виконавчої служби, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Закону № № 580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31.03.2020 у справі № 520/2067/19, враховуючи, що спірні правовідносини, які були предметом розгляду в суді касаційної інстанції у вказаній справі, не є подібними до правовідносин у цій справі та стосувалися виключно питання врахування до календарної вислуги років часу навчання у вищому навчальному закладі до початку служби в органах поліції.

Щодо наявності/відсутності у позивача права на зарахування до вислуги років у службі в поліції періоду навчання в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України з 14.08.2010 по 06.07.2013, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до преамбули Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі Постанова №393), остання була прийнята відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» і Постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону.

Статтею 17 ЗУ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» передбачено, що Порядок обчислення вислуги років для призначення пенсій відповідно до цього Закону особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, Постанова №393 встановлює порядок обчислення стажу (вислуги років) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, який проводиться саме з метою призначення пенсій відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».

Колегія суддів звертає увагу, що пункт 2 Постанови №393 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам із спеціальним званням Бюро економічної безпеки, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, під час призначення пенсії згідно з пунктом а частини першої статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, Бюро економічної безпеки або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що пункт 2 Постанови №393 не може бути застосовано при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки в порядку статті 78 ЗУ «Про Національну поліцію», оскільки Постанова №393 прийнята на виконання ЗУ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» та може бути застосована для визначення вислуги років особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ саме у випадку призначення пенсії за вислугу років. У свою чергу, при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи частини другої статті 78 «Про національну поліцію», якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції.

При цьому делегування частиною четвертою статті 78 ЗУ «Про Національну поліцію» Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає Уряду права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені частиною другою статті 78 ЗУ «Про національну поліцію».

Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 06.02.2025 по справі № 140/856/24, який враховується судом апеляційної інстанції в силу положень частини 5 статті 242 КАС України.

Посилання позивача на практику Верховного Суду викладену по справам №820/2083/18 постанова від 29.10.2020, №818/848/16 постанова від 27.01.2021, №200/5111/19 постанова від 22.01.2020, №823/1330/16 постанова від 10.05.2019 колегія суддів до уваги не приймає, як нерелевантні, оскільки питання зарахування до стажу періоду навчання в учбових закладах ставилося в ракурсі обрахування стажу для призначення пенсії.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу служби в поліції наявну у позивача вислугу років, що фактично є періодом навчання з 14.08.2010 по 06.07.2013, задоволенню не підлягають.

При цьому помилковим є твердження позивача про те, що присвоєння йому після закінчення навчання звання лейтенанта внутрішньої служби дало право вимагати зарахування до стажу служби в поліції періоду навчання, оскільки, як зазначено вище, таке право виникає лише при призначення пенсії.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, враховуючи неповне з`ясування судом першої інстанції обставин щодо складових спірного періоду, внаслідок чого допущено неправильне застосування норм матеріального права та ухвалено помилкове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 по справі № 440/8138/24 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції України в Полтавській області щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до стажу в поліції період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 14.08.2010 по 06.07.2013 (період навчання в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України) та зобов`язання ГУ НП в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 14.08.2010 по 06.07.2013.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року по справі № 440/8138/24 - в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції України в Полтавській області щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до стажу в поліції період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з 14.08.2010 по 06.07.2013 (період навчання в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України) та зобов`язання Головного управління Національної поліції України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 14.08.2010 по 06.07.2013 (період навчання в Чернігівському юридичному коледжі Державної пенітенціарної служби України) - скасувати.

Прийняти постанову, якою в скасованій частині відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року по справі №440/8138/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк С.П. Жигилій