Справа № 520/7083/25
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 р. Справа № 520/7083/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 р. (ухвалене суддею Кухар М.Д.) по справі № 520/7083/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 65 від 20.03.2025 р. про відмову у призначенні гр. ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ст. ст. 30, 32 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, не зарахувавши до страхового стажу наступні періоди роботи: з 1983 року по 1986 рік в колгоспі «Іскра комунізму» Сахновщинського району Харківської області, з 01.09.1987 р. по 05.07.1988 р. навчання, згідно диплому НОМЕР_1 від 29.06.1993 р. до проходження військової служби, з 14.09.1989 р. по 29.06.1993 р. - продовження навчання, згідно диплому НОМЕР_1 від 29.06.1993 р. після проходження військової служби, з 15.11.1993 р. по 25.11.1994 р. в КСП «Іскра» Сахновщинського району Харківської області, з 24.02.1995 р. по 16.03.1996 р. в колгоспі ім. Шевченко Сахновщинського району Харківської області; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити гр. ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до ст. ст. 30, 32 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 09.12.2024 р., зарахувавши гр. ОСОБА_1 до страхового стажу наступні періоди роботи: з 1983 року по 1986 рік в колгоспі «Іскра комунізму» Сахновщинського району Харківської області, з 01.09.1987 р. по 05.07.1988 р. навчання, згідно диплому НОМЕР_1 від 29.06.1993 р. до проходження військової служби, з 14.09.1989 р. по 29.06.1993 р. продовження навчання, згідно диплому НОМЕР_1 від 29.06.1993 р. після проходження військової служби, з 15.11.1993 р. по 25.11.1994 р. в КСП «Іскра» Сахновщинського району Харківської області, з 24.02.1995 р. по 16.03.1996 р. в колгоспі ім. Шевченко Сахновщинського району Харківської області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 65 від 20.03.2025 р. про відмову у призначенні гр. ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ст. ст. 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не зарахувавши до страхового стажу наступні періоди роботи: з 1983 року по 1986 рік в колгоспі «Іскра комунізму» Сахновщинського району Харківської області, з 01.09.1987 р. по 05.07.1988 р. навчання, згідно диплому НОМЕР_1 від 29.06.1993 р. до проходження військової служби, з 14.09.1989 р. по 29.06.1993 р. - продовження навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 29.06.1993 р. після проходження військової служби, з 15.11.1993 р. по 25.11.1994 р. в КСП «Іскра» Сахновщинського району Харківської області, з 24.02.1995 р. по 16.03.1996 р. в колгоспі ім. Шевченко Сахновщинського району Харківської області; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням висновків суду; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 14.03.2025 р. з заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.03.2025 р. прийнято рішення № 65 про відмову в призначенні пенсії, відповідно до якої загальний страховий стаж позивача становить 05 років 05 місяців 07 днів. До загального страхового стажу позивача не зараховані наступні періоди роботи: період навчання з 01.09.1987 р. по 29.06.1993 р., згідно із дипломом НОМЕР_1 від 29.06.1993 р., оскільки період навчання перевищує загальноприйняті норми; періоди роботи згідно довідок № 271/01-13 та за № 269/01-13 від 30.08.2024 р. не взято до розрахунку, оскільки не повністю зазначено ім`я та по-батькові; не зараховані періоди роботи в колгоспі з 1983 року по 1996 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 13.12.1994 р., оскільки відомості про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів не завірені підписами та печатками, як передбачено Основними положеннями про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, що затверджені Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 р. № 310 «Про трудові книжки колгоспників».

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача необґрунтоване, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальними законами, які визначають принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (в подальшому - Закон № 1058-IV) та Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788-XII.

Відповідно до ст. 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Статтею 26 Закону № 1058-IV встановлені умови призначення пенсії за віком. Зокрема, за загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу, визначеного у даній статті.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закон № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Згідно із ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону № 1058-IV, призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку. У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Згідно із статті 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із ст. 101 Закону № 1788-ХІІ, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (в подальшому - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно із п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового, спеціального стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 20 Порядку № 637.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 391 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом ІІ групи з 12.08.2024 р.

З 1983 року по 1986 року працював різноробочим в колгоспі «Іскра комунізму» Сахновщинського району Харківської області, КСП «Іскра» Сахновщинського району Харківської області, згідно із архівної довідки № 269/01-13 від 30.08.2024 р. та записів в трудовій книжці НОМЕР_2 від 13.12.1994 р.

01.09.1987 р. - 05.07.1988 р. позивач навчався згідно диплому НОМЕР_1 від 29.06.1993 р. до проходження військової служби .

14.09.1989 р. - 29.06.1993 р. - продовжив навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 29.06.1993 року після проходження військової служби.

15.11.1993 р. - 25.11.1994 р. позивач працював в колгоспі «Іскра», що підтверджується записами, згідно із трудової книжки НОМЕР_2 від 13.12.1994 р. та згідно архівної довідки № 269/01-13 від 30.08.2024 р.

24.02.1995 р. - 16.03.1996 р. - механік авто гаража в колгоспі ім. Шевченко згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 13.12.1994 р., згідно архівної довідки № 271/01-13 від 30.08.2024 р.

Згідно із довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.09.2024 р. № 816 вбачається, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу в Радянській Армії з 05.07.1988 р. по 14.09.1989 р. у складі в/ч НОМЕР_3 та в/ч НОМЕР_4 на посадах рядового і сержантського складу.

Період проходження військової служби був зарахований до загального страхового стажу позивача, що підтверджується додатком до оскаржую чого рішення.

Щодо страхового стажу в колгоспі «Іскра комунізму» Сахновщинського району Харківської області за період з 1983 - 1986 р. та з 15.11.1993 р. - 25.11.1994 р.

Згідно із архівної довідки Берестинської (раніше Красноградської) районної державної адміністрації Харківської області (архівний відділ) від 13.12.2024 р. № 07-01- 25/18т вбачається, що позивач, ОСОБА_1 , відповідно до рішення правління колгоспу «Іскра комунізму» Сахновщинського району Харківської області від 31.12.1993 р. (протокол № 13) був призначений на посаду заступника голови колгоспу.

10.12.1994 р. рішенням правління колгоспу «Іскра комунізму» Сахновщинського району Харківської області (протокол № 16) позивач звільнений з колгоспу за власним бажанням.

Тобто, згідно зазначеної архівної довідки підтверджується той факт, що позивач, ОСОБА_1 , працював в колгоспі «Іскра комунізму» Сахновщинського району Харківської області на посаді заступника голови колгоспу з 31.12.1993 р. по 10.12.1994 р.

ОСОБА_1 , працював в колгоспі «Іскра комунізму» Сахновщинського району Харківської області підтверджується і його трудовою книжкою НОМЕР_2 від 13.12.1994 року: період з 15.11.1993 р. - 25.11.1994 р., яка містить необхідні підпис уповноваженою особи, печатку та підставу внесення запису).

Згідно із архівної довідки № 269/01-13 від 30.08.2024 р., гр. ОСОБА_1 (в довідці зазначено ім`я та по-батькові (навіть при зазначені скороченого ім`я « ОСОБА_2 » та по-батькові «Мих.») має стаж в колгоспі «Іскра комунізму» Сахновщинського району Харківської області з 1983 роки по 1986 роки та з листопада 1993 роки по листопад 1994 роки та зазначається посада та кількість фактично відпрацьованих вихододнів.

Відомості, які зазначені в архівній довідці, а саме прізвище, період роботи з листопада 1993 року по листопад 1994 року, а також колгосп, де позивач працював повністю співпадають з записами трудової книжки позивача. А тому зазначення ім`я « ОСОБА_2 » та по-батькові «Мих.» не є тим суттєвим недоліком, на підставі якого надана архівна довідка не повинна була взята до уваги, а також даний факт не свідчить про те, що дана архівна довідка не стосується позивача.

Період роботи в колгоспі «Іскра комунізму» Сахновщинського району Харківської області (різноробочим) з 1983 по 1986 роки не був записаний в трудову книжку позивача, адже останньому на той час ще не було 18 років. Стаж роботи позивача в зазначений період підтверджується відомостями нарахування заробітку колгоспника бр. № 2 за 1983-1986 роки та 1993-1994 роки.

Після навчання у 23-річному віці позивач повернувся до колгоспу «Іскра комунізму» Сахновщинського району Харківської області працювати різноробочим (період з 15.11.1993 р. - 25.11.1994 р.).

Таким чином, страховий стаж позивача у колгоспі «Іскра комунізму» Сахновщинського району Харківської області з 1983 - 1986 роки та з 15.11.1993 - 25.11.1994 роки підтверджений, архівна довідка № 269/01-13 від 30.08.2024 року повинна бути врахована, адже вона не суперечить, а навпаки її дані співпадають з відомостями трудової книжки НОМЕР_2 від 13.12.1994 року та відомостями архівної довідки Берестинської (раніше Красноградської) районної державної адміністрації Харківської області (архівний відділ) від 13.12.2024 року № 07-01-25/18т .

Щодо страхового стажу в КСП імені Шевченка Сахновщинського району Харківської області з 24.02.1995 р. по 16.03.1996 р., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із архівної довідки № 271/01-13 від 30.08.2024 р., у документах архівного фонду КСП імені Шевченка Сахновщинського району Харківської області значиться ОСОБА_1 і його стаж становить з лютого 1995 року по березень 1996 року (посада механік).

Відомості архівної довідки № 271/01-13 від 30.08.2024 р. повністю співпадають з відомостями трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 13.12.1994 р., де міститься запис, що з 24.02.1995 р. по 16.03.1996 р. позивач працював на посаді механіка авто гаража в колгоспі ім. Шевченко (зазначена підстава внесення запису, міститься печатка та підпис уповноваженої особи).

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 65 від 20.03.2025 р. про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності з урахуванням висновків суду.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 р. по справі № 520/7083/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін