Справа № 602/1096/25
Суддя: Наумчук В. А.
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 602/1096/25
Провадження № 2-а/602/29/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" грудня 2025 р. м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участі секретаря судового засідання Майхрук Н.М,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Вальчук М.М., звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту ІНФОРМАЦІЯ_2 або відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що згідно з постановою №1527 від 20.08.2025 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, а саме за те, що не пройшов військово-лікарську комісію з метою визнання придатності до військової служби, чим порушив правила військового обліку.

Позивач вважає, що вказана постанова є протиправною, оскільки ОСОБА_1 не порушував правил військового обліку. Він є інвалідом ІІ групи, інвалідність з дитинства. І саме з цих підстав згідно з постановою ВЛК від 06.05.2022 був визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час та має відстрочку від мобілізації на підставі п.2 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а відтак не зобов`язаний був проходити повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.

Зі змісту оскаржуваної постанови убачається, що позивачу інкримінується порушення правил військового обліку, разом з тим в мотивувальній частині вказано, що його слід притягнути за ч.3 ст. 210-1 КУпАП за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (так як не явився по повістці), тобто мотивувальна та резолютивна частини суперечать одна одній.

Просить визнати протиправною та скасувати постанову №1527 від 20.08.2025 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 201-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

4 грудня 2025 року від представника відповідача за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшов до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач позов не визнає. У відзиві, зокрема, зазначено, що позивач перебуває на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 . 06.08.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 під час звірки та уточнення даних було встановлено, що ОСОБА_1 не пройшов військово-лікарську комісію у визначений законом термін, чим порушив вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 №362-IX та вчинив дії, в яких є ознаки адміністративного правопорушення, що передбачено ч.3 ст. 210, 201-1 КУпАП. За цим фактом 06.08.2025 складено протокол №290 та відкрито справу про адміністративне правопорушення. За результатами розгляду адміністративної справи 20.082025 винесено постанову №1527, якою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП. Представник відповідача вважає, що справа про адміністративне правопорушення вирішена у точній відповідності з законом, а вищезгадана постанова є законною і обґрунтованою. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного провадження з повідомленням учасників справи, з урахуванням положень параграфу 2 глави 11 КАС України. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 04 грудня 2025 року. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву. Запропоновано відповідачу надати суду належним чином завірені копії наявних у нього матеріалів справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , зокрема складений по справі протокол.

Ухвалою суду від 04.12.2025 розгляд адміністративної справи за клопотанням представника позивача відкладено на 24.12.2025. Витребувано у Кременецького РТЦК належним чином завірену копію протоколу, складеного стосовно ОСОБА_1 , а також інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Позивач та його представник, який належним чином були повідомлені про дату та час і місце судового засідання, у це судове засідання не прибули, про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник позивача, адвокат Вальчук М.М., напередодні подала до суду заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності позивача, у заяві також зазначила, що позов підтримує з підстав, наведених у позовній заяві, та просить його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, у відзиві клопотала проводити розгляд справи за її відсутності.

З огляду на положення статті 268 КАС України, згідно з якими неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, його представника та представника відповідача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши докази, які у них містяться, оцінивши аргументи учасників справи, наведені у позовній заяві та відзиві, суд встановив фактичні обставини справи, відповідні спірні правовідносини і дійшов наступних висновків.

Так, 20.08.2025 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 винесена постанова №1527 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі у тексті оскаржувана постанова або спірна постанова, а.с. 10).

У резолютивній частині спірної постанови зазначено: «Накласти на громадянина ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП». При цьому, вид адміністративного стягнення (штраф) та його розмір, який накладено на ОСОБА_1 за вчинення відповідно адміністративного правопорушення, у резолютивній частині постанови не вказано.

Суд зауважує, що у вступній та мотивувальній частині постанови зазначено про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, а згідно з резолютивною частиною оскаржуваної постанови позивач є винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП.

До позовної заяви додано копію довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №490162, дата огляду 11.06.2020, згідно з якою ОСОБА_1 має встановлену довічно третю групу інвалідності, причина інвалідності інвалідність з дитинства (а.с. 8).

Також позивачем додано копію військово-облікового документа з Резерв+, сформованого 03.11.2025, де зазначено, що ОСОБА_1 стоїть на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , постановою ВЛК від 06.05.2022 визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час та має відстрочку від мобілізації на підставі п.2 ч.1 ст.23 (Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») до 07.08.2026, має інвалідність 3-ьої групи внаслідок інвалідності з дитинства (а.с. 12).

Предметом позову у цій адміністративній справі є оскарження рішення суб`єкта владних повноважень (територіального центру комплектування та соціальної підтримки) щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту частин сьомої, восьмої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 29.03.1992 № 2232-XII (далі у тексті Закон № 2232-XII) слідує, що одним із суб`єктів, які забезпечують виконання військового обов`язку громадянами України є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, положення про які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Абзацом першим пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, установлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 9 згаданого вище Положення передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: розглядають справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зі змісту статті 251 КУпАП слідує, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи орган (посадова особа) встановлює у визначеному законом порядку на основі доказів (фактичних даних), якими, зокрема, є: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про вилучення речей і документів, інші документи.

Аналіз положень статей 251, 252, 280 КУпАП, дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.04.2018 по справі № 338/855/17.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова, серед іншого, повинна містити: опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Зі змісту положень ст. 284 КУпАП слідує, що однією з постанов по справі про адміністративне правопорушення, яку виносить орган (посадова особа) є постанова про накладення адміністративного стягнення.

Тобто постанова по справі про адміністративне правопорушення має бути законною і обґрунтованою. У ній має бути чітко й однозначно викладене прийняте у справі рішення (у даному випадку про накладення адміністративного стягнення, тобто вид стягнення та його розмір, передбачений КУпАП). Лише в такому випадку, винесення постанови буде сприяти досягненню завдань провадження в адміністративних справах, з однієї сторони, і не буде безпідставно порушувати законні права громадян, з іншої сторони.

На думку суду, спірна постанова не відповідає вимогам закону і не є належним чином обґрунтованою, виходячи з наступного.

Частина третя статті 210 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті (тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку), в особливий період.

Частиною третя статті 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті (тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), в особливий період.

Суд зауважує, що зі змісту оскаржуваної постанови неможливо однозначно зрозуміти за якою саме статтею КУпАП притягнуто до адміністративної відповідальності позивача (статтею 210 чи статтею 210-1) і яке саме адміністративне стягнення на нього накладено.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП передбачена адміністративна у виді штрафу у розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч.3 ст. 210-1 КУпАП аналогічне стягнення (для громадян).

З тексту, який міститься нижче у резолютивній частині постанови з посиланням на положення ст. 300-3, 308 КУпАП, можна здогадатися, що посадова особа, яка винесла постанову, очевидно, мала на меті цією постановою накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн (однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), хоча прямо про це в оскаржуваній постанові не вказано, що саме по собі є суттєвим порушенням принципів законності і юридичної визначеності.

Окрім того, згадані вище норми ч.3 ст. 210, ч.3 ст. 210-1 КУпАП є бланкетними, тобто закріплюють лише загальні ознаки правила поведінки, а для встановлення цих ознак необхідно звертатися до норм інших нормативно-правових актів у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації, оборони України та про військовий обов`язок та військову службу.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивачу ОСОБА_1 поставлено у провину те, що він, будучи визнаний обмежено придатним до військової служби до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», під час особливого періоду не пройшов військово-лікарську комісію з метою визначення придатності до військової служби. При цьому, міститься посилання на положення пункту 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» вищезгаданого Закону. Одночасно зазначено, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП так як не явився на повістку.

Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 № 3621-IX (далі у тексті - Закон № 3621-IX) установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Логічно-граматичне тлумачення наведеної вище норми дозволяє дійти висновку, що обов`язок, встановлений нею, не поширюється на осіб, які в установленому порядку визнані особами з інвалідністю.

Суд установив, що позивач є особою з інвалідністю, яка встановлена йому 11.06.2020 на строк довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК, копія якої міститься у матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, позивач не був зобов`язаний до 05.06.2025 проходити повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби відповідно до п.2 Розділу ІІ Закону №3621-IX, хоча й був визнаний обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом.

Жодних доказів на спростування тієї обставини, що позивач визнаний в установленому порядку особою з інвалідністю, відповідач не надав. При цьому, згідно з положеннями ч.2 ст.77 КАС України саме на відповідача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення.

Та обставина, що позивач є особою з інвалідністю була відома відповідачу 06.08.2025, тобто до винесення оскаржуваної постанови від 20.08.2025, про що свідчить зміст військово-облікового документа з Резерв+ позивача.

У зв`язку з наведеним вище, суд дійшов висновку про те, рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, вчинене у формі спірної постанови, прийняте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Окрім того, відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Зі змісту положень ч. 6,7 ст. 258 КУпАП слідує, що протокол у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції, зокрема, територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ТЦК та СП), не складається у двох випадках:

1) якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик ТЦК та СП, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності ТЦК та СП підтвердних документів про отримання особою виклику;

2) якщо особа подала відповідну заяву, в якій вона не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності.

Згідно з ч.8 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами шостою і сьомою цієї статті, уповноважені посадові особи після отримання підтвердних документів про отримання особою виклику або відповідної заяви виносять постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

У всіх інших випадках (не вказаних у ч. 6,7 ст. 258 КУпАП) у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 210, 210-1 КУпАП має складатися протокол відповідно до вимог КУпАП.

Суд констатує, що відповідач не надав суду копію протоколу у справі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , про складення якого зазначала у відзиві представник відповідача, а також не надав підтвердних документів про отримання позивачем виклику або відповідної заяви, наявність яких дозволяє не складати протокол, хоча суд своїми ухвалами двічі витребовував у відповідача відповідні документи та попереджав відповідача про наслідки неподання таких документів, передбачені, зокрема, ч.9 ст. 80 КАС України.

Відповідно до ч.9. ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

З огляду на наведене вище, ураховуючи те, що відповідач не подав витребуваних судом доказів без повідомлення причин, суд відмовляє у визнанні тієї обставини, що відповідач складав протокол від 06.08.2025 стосовно ОСОБА_1 . Доказів того, що у відповідача були передбачені законом підстав його не складати, матеріали справи не містять і у відзиві про таке не зазначено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач порушив установлений законом порядок провадження в справі про адміністративні правопорушення. А відтак, рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, вчинене у формі спірної постанови, прийняте НЕ у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, з урахуванням викладеного вище суд вважає, що рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнято суб`єктом владних повноважень ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ): з недотриманням вимог пунктів 1, 3 частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку з чим були грубо порушені законні права та інтереси позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на встановлені судом обставини оспорювану постанову, слід скасувати а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною ч. 3 ст. 210 (210-1) КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 605 грн 60 коп., що підтверджується чеком від 14.11.2025, оригінал якої міститься у матеріалах справи (а.с. 1).

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору по справі.

Керуючись статтями 2, 77, 241-243, 246, 250, 255, 268, 286, 295 КАС України, суд

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Постанову №1527 від 20 серпня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 (210-1) КУпАП, - скасувати.

3. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 (210-1) КУпАП закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження - АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 .

Суддя: В. А. Наумчук