Справа № 120/12675/25
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

23 грудня 2025 р. Справа № 120/12675/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження заяву про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність щодо невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних за станом здоров`я з 28.04.2015;

- зобов`язати внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку з 28.04.2015 на підставі п. 3 частини 6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" згідно інформації, наявної у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного від 12.11.2018 № 22000/2330.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказав, що 28.04.2015 він був виключений з військового обліку за станом здоров`я на підставі протоколу № 26 від 28.04.2018, гр. ІІ, ст. 67 "А", про що міститься відмітка у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного від 12.11.2018 № № 22000/2330. Однак із застосунку "Оберіг" ОСОБА_1 дізнався, що зазначена там інформація не відповідає дійсності, оскільки відсутні відомості про виключення позивача з військового обліку, більше того у цьому ж застосунку міститься інформація про його розшук органами ТЦК з 26.05.2025. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від про приведення його військово-облікових даних у відповідність із дійсними обставинами. Водночас станом на дату звернення до суду із цим позовом відповіді суб`єкт владних повноважень не надав.

Ухвалою від 15.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду суддею Слободонюком М.В., відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

06.10.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

09.10.2025 до суду надійшла відповідь на відзив.

22.12.2025 до суду надійшла заява про забезпечення позову у справі № 120/12675/25.

Ухвалою від 23.12.2025 матеріали справи прийнято до свого провадження суддею Томчуком А.В.

Враховуючи викладене наявні підстави для розгляду заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у справі № 120/12675/25.

Так, у заяві від 22.12.2025 позивач просить суд забезпечити адміністративний позов шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти дії, пов`язані із заходами призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , до набрання законної сили рішенням у адміністративній справі № 120/12675/25.

Обґрунтовуючи вимоги заяви зазначає, що предметом позову за цим спором є невнесення відповідачем до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних за станом здоров`я з 28.04.2015.

Заявник звертає увагу суду, що наразі до підприємства-роботодавця ПП "Хлібна мова" від ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшло розпорядження № 988 про оповіщення та забезпечення явки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до ІНФОРМАЦІЯ_4 24.12.2025 о 08:30 год. та повістка на ім`я позивача про явку ОСОБА_1 на згадану дату для уточнення даних.

На переконання заявника, існує реальна загроза того, що його буде мобілізовано про що свідчать відповідні розпорядження № 988 та повістка № 5887170, долучені до заяви. Більше того, позивач, посилаючись на судову практику ВС вказує, що якщо його буде призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить виконання рішення суду з огляду відсутність правового механізму та законодавчих підстав для звільнення зі служби на підставі рішення суду про виключення з військового обліку.

Отже, на думку ОСОБА_1 , у випадку невжиття судом заходів забезпечення позову, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль, а будь-яке рішення не відновить його права.

Відповідно до частини першої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Беручи до уваги те, наведені вище положення процесуального законодавства, заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд вказує про таке.

Інститут забезпечення позову регламентовано статтями 150 - 153 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову під час здійснення адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч. 2 ст. 150 КАС України).

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Як уже наголошувалося судом, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Забезпечення позову - це надання заявнику (позивачеві) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи планує звернутися до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом (відповідний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 в справі № 826/14951/18).

Відтак, у кожному випадку суд повинен надати оцінку характеру ймовірних наслідків оскаржуваного рішення (дій чи бездіяльності) відповідача і лише у виняткових випадках за клопотанням позивача чи з власної ініціативи постановити ухвалу про забезпечення позову.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

При цьому регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та співмірності (співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів). Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 5 березня 2019 року у справі N 826/16911/18, від 25 квітня 2019 року у справі N 826/10936/18, від 26 червня 2019 року у справі N 826/13396/18, від 30 вересня 2019 року у справі N 420/5553/18, від 30 вересня 2019 року у справі N 640/868/19, від 30 вересня 2019 року у справі N 1840/3517/18, від 29 січня 2020 року у справі N 640/9167/19 та інших.

Так, передумовою звернення до суду із заявою про забезпечення позову слугувала бездіяльність відповідача щодо невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про ОСОБА_1 щодо виключення його з військового обліку.

Суд враховує те, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу, частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною другою статті 17 Закону України "Про оборону України" громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Частиною 3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

В силу пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

З 24.02.2022 відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану, який триває і дотепер.

Отже, виконання громадянами України, придатними до військової служби, в період дії воєнного стану свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни як і дії відповідних державних органів щодо забезпечення виконання відповідних завдань, урегульовано законом, а тому за загальним правилом не вважається безпідставними.

У той же час, як на вагому обставину необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник посилається на те, що бездіяльність відповідача щодо невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про ОСОБА_1 щодо виключення його з військового обліку є протиправною.

Однак слід зауважити, що на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність ознак протиправних дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки встановлення ознак протиправності є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.

Слід звернути увагу на те, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Тому сам факт дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача), які, на думку заявника, порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що такі дії/бездіяльність є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню.

Безумовно, бездіяльність чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких вони поширюються. Така бездіяльність може завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.

Проте відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є вкрай вагомими підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі, оскільки, як вже наголошувалося вище, такі обставини підлягають встановленню та доведенню в процесі розгляду справи по суті.

Окрім того, іншою ключовою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, на думку заявника, є те, що до підприємства-роботодавця ПП "Хлібна мова" від ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшло розпорядження № 988 про оповіщення та забезпечення явки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до ІНФОРМАЦІЯ_4 24.12.2025 о 08:30 год. та повістка на ім`я позивача про явку ОСОБА_1 на згадану дату для уточнення даних.

Тобто, на переконання позивача, існує ймовірність, що його можуть призвати на військову службу під час мобілізації, а відправлення його на військову службу під час мобілізації ускладнить або взагалі унеможливить виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, оскільки позивач набуде статусу військовослужбовця.

Суд звертає увагу, що позивачем до суду не надано доказів того, що існують обставини, які б свідчили про те, що буде застосовано незаконні заходи щодо позивача. При цьому здійснення можливих заходів щодо розшуку чи виклику до органів ТЦК та СП, станом на день розгляду заяви про забезпечення позову, не може розцінюватись як явно протиправні дії, оскільки заявником не зазначено наслідків таких дій та не надано доказів на їх підтвердження.

Отже, у заяві про забезпечення позову не зазначені про конкретні негативні наслідки невідворотного характеру, які можуть спричинити порушення прав заявника в такій мірі, що для їх відновлення необхідно докласти значних зусиль, або захист цих прав неможливий без вжиття судом заходів забезпечення позову.

Водночас, доводи заявника не можуть визнаватись достатніми для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки сформульовані як можливість/ймовірність їх настання у майбутньому, тобто ґрунтуються тільки на припущеннях. Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, оскільки суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2019 у справі №826/13306/18.

Застосування судом обраних позивачем заходів забезпечення позову не може ґрунтуватися лише на припущеннях позивача чи суду. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що надані докази та доводи позивача на цьому етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Позивачем не надано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову будь-яким чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду чи ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду з позовом у цій справі.

Окрім того, суд зауважує, що відповідно до частини 2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Предметом оскарження у цій справі визначено бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних за станом здоров`я з 28.04.2015 та зобов`язання відповідача внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про виключення ОСОБА_1 з військового обліку з 28.04.2015 на підставі п. 3 частини 6 статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" згідно інформації, наявної у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного від 12.11.2018 № 22000/2330.

При цьому у заяві про забезпечення позову йдеться про необхідність вжиття такого заходу забезпечення позову, як заборона ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти дії щодо призову (мобілізації) позивача на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішенням у цій справі.

Із наведеного слідує, що згадуваний вище захід забезпечення позову, на вжитті якого наполягає представник позивача, є неспівмірними із заявленими у цій справі позовними вимогами та не співвідносяться з предметом позову.

Отже, судом не встановлено достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може спричинити незворотні зміни у правовому становищі позивача, а ймовірність існування ризику, у зв`язку з яким і мали б, на його думку, вживатися заходи забезпечення позову, не підтверджується належними й допустимими доказами.

Наведені заявником доводи й аргументи не є достатніми та переконливими для висновку про необхідність застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, відтак, в задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 120/12675/25 - відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Томчук Андрій Валерійович