Справа № 160/24442/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/24442/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Південно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року

у справі № 160/24442/24

за позовом Дніпровської районної ради Дніпропетровської області

до Південно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №ПС/ДН/11740/0383/СВ-ФС від 15.08.2024,-

ВСТАНОВИВ:

Дніпровська районна рада Дніпропетровської області звернулась до суду з адміністративним позовом до Південно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ПС/ДН/11740/0383/СВ-ФС від 15.08.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю застосування до нього штрафу, оскільки у ради відсутні кошти для забезпечення виплати заробітної плати вчасно. Позивач вважає, що його вина та умисел у несвоєчасній виплаті працівникам заробітної плати відсутні, так як, починаючи з 2021 року ним постійно вживаються заходи щодо звернення до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Української асоціації районних та обласних рад, обласної ради, облдержадміністрації про допомогу щодо надання субвенцій та дотацій районному бюджету з метою надання позивачеві фінансової підтримки для своєчасної виплати заробітної плати працівникам районної ради, які залишилися не вирішеними, що призвело до виникнення заборгованості. Також позивач вказує і на те, що оспорювана постанова була надіслана 19.08.2024, в той час, як складена була 15.08.2024, тобто, з порушенням строку, визначеного Порядком №509. За викладеного, позивач вважає, що притягнення його до відповідальності за оспорюваною постановою відбулося за відсутності його умислу та носить характер створення додаткового тягаря і сприятиме лише додатковому фінансовому навантаженню та вчиненню нових правопорушень.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасна виплата 14 звільненим працівникам позивача заробітної плати, мала місце через обставини непереборної сили, які не залежали ні від волі позивача, ні його керівника голови районної ради, а саме: через дефіцит та недостатність коштів (бюджетних асигнувань) на рахунках позивача для виплати заробітної плати працівникам позивача.

Виходячи із встановлених судом обставин непереборної сили (дефіциту бюджетних асигнувань для виплати заробітної плати), суд дійшов до висновку, що позивач та його посадова особа голова Дніпровської районної ради як роботодавець вжив всіх належних від нього заходів щодо недопущення порушення строків виплати заробітної плати 14 звільненим працівникам позивача, а відповідно, позивач має бути звільнений від відповідальності за порушення строків оплати праці виходячи з вимог ч.3 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Також суд вказав, що відповідачем до позивача застосовані заходи впливу за правопорушення, передбачені частиною 2 статті 265КЗпП України шляхом прийняття постанови від 15.08.2024 №ПС/ДН/11740/0383/СВ-ФС про накладення штрафу, що є фінансовою санкцією, тобто, оспорюваною у цій справі постановою позивача фактично повторно притягнуто до відповідальності за одні й ті самі порушення трудового законодавства, за які його вже було притягнуто до відповідальності за одне й те саме правопорушення, що заборонено ст.61 Конституції України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Південно-східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаржник зазначає, що спірна постанова правомірно винесена на підставі акту проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах праці від 09.04.2024 №ПС/ДН/11740/0383. Зауважує, що позивачем не надано первинну бухгалтерську документацію, яка б підтвердила факт виплати заробітної плати працівникам на момент звільнення. Вважає, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку непереборної сили, але таким випадком не вважається відсутність у боржника необхідних коштів.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, у період з 07.09.2023 по 08.09.2023 на підставі наказу від 04.09.2023 №219/ПС-ЗК проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства про працю в частині дотримання строків та першочерговості виплати заробітної плати у Дніпровській районній раді за результатами якої був складений акт від 08.09.2023 №ПС/ДН/30248/0003.

У ході перевірки виявлено, що за даними Дніпровської районної ради станом на 01.09.2023 заборгованість з виплати заробітної плати перед 14 звільненими працівниками складає 955,8 тис. грн., чим порушено ч.1 ст.116 КЗпП України, ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

У вказану акті від 08.09.2023 зафіксовано, що при наявності заборгованості з виплати заробітної плати у період листопад-грудень 2021 року перед 14 звільненими працівниками роботодавцем вживаються всі можливі заходи для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати, про що свідчать і копії відповідних звернень та відповідей на звернення позивача, наявних у справі.

08.09.2023 о 15.30 год. посадовою особою відповідача відносно посадової особи позивача голови Дніпровської районної ради за порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, ч.5 ст.97 КЗпП України ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР та ч.1 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а саме: заробітна плата працівникам позивача у період листопад-грудень 2021 року по теперішній час не виплачена, складений Протокол про адміністративне правопорушення №ПС/ДН/30248/0003/П/ПТ згідно ч.1 ст.41 КУпАП.

Також на підставі вказаного вище акту, 11.09.2023 посадовою особою відповідача складений Припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ПС/ДН/30248/0003/П/ОП, яким зобов`язано голову Дніпровської районної ради Дніпровської області усунути виявлені порушення в частині виплати заробітної плати працівникам підприємства у строк до 30.11.2023, що підтверджується змістом копії наведеного припису.

На виконання вимог наведеного Припису позивачем направлені листи-звернення щодо виділення субвенцій на погашення заборгованості із заробітної плати, а саме: Прем`єр-Міністра України, головам обласної ради та облдержадміністрації, начальнику управління Державної казначейської служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області про що свідчить зміст копії листа позивача за вих. №16-223/0/2-23 від 29.11.2023 «Про виконання припису».

Надалі, у період з 08.04.2024 по 09.04.2024 на підставі наказу від 04.04.2024 №123/ПС-ЗК проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) в частині перевірки виконання позивачем Припису №ПС/ДН/30248/0003/П/ОП від 11.09.2023, за результатами якого складений акт №ПС/ДН/11740/0383 від 09.04.2024.

За змістом акту від 09.04.2024 згідно опису виявлених порушень перевіркою встановлено, що за даними Дніпровської районної ради станом на 08.04.2024 заборгованість із виплати заробітної плати перед 14 звільненими працівниками складає 988,2 тис. грн., внаслідок чого порушено ч.1 ст.116 КЗпП України, ч.1 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а відповідно, посадовою особою відповідача зроблено висновок, що вимоги п.1 Припису від 11.09.2023 не виконані.

22.07.2024 посадовою особою відповідача прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ПС/ДН/11740/0383/СВ, згідно якому розгляд справи про накладення штрафу за актом від 09.04.2024 призначено на 15.08.2024.

Копія рішення від 22.07.2024 засобами поштового зв`язку відповідачем направлена на адресу позивача листом «Про надання інформації» №ПС/3.1/13262-24 від 23.07.2024, які отримані позивачем 31.07.2024.

На розгляд справи позивач свого представника не направив.

15.08.2024 за результатами розгляду справи уповноваженою особою відповідача прийнята Постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ПС/ДН/11740/0383/СВ-ФС, за змістом якої за порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплату їх не в повному обсязі, на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 КЗпП України на позивача накладено штраф у розмірі 24000 грн.

Не погоджуючись з означеною постановою про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абзацу третього частини другої ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

В спірному випадку позивача притягнуто до відповідальності на підставі абзацу 3 частини 2 статті 265 КЗпП України за порушення строків виплати заробітної плати, інших виплат, передбачених законодавством про працю. При цьому суть виявленого порушення полягає у невиплаті заробітної плати 14 працівникам на момент їх звільнення, чим порушено ч.1 ст.116 КЗпП України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем неправильно застосовано норми КЗпП України при притягненні до відповідальності позивача за не проведення розрахунку при звільненні працівників відповідно до ст. 116 КЗпП України.

Статтею 116 КЗпП України передбачено строки розрахунків при звільненні, в той час як строки виплати заробітної плати передбачені статтею 115 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, недотримання строків, передбачених ч.1 ст.116 КЗпП України, не становить склад правопорушення, передбаченого абзацом 3 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Подібний висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 31.01.2023 у справі № 807/464/17.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постанова ПС/ДН/11740/0383/СВ-ФС від 15.08.2024 є протиправною та підлягає скасуванню.

Разом з тим, з приводу висновків суду першої інстанції, що за змістом оспорюваної постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, позивача (у тому числі, позивача в особі його керівника) притягнуто до юридичної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення двічі, суд апеляційної інстанції зауважує, що ключовою відмінністю ч.2 статті 265 КЗпП та частини статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнута юридична особа як роботодавець (за статтею 265 Кодексу законів про працю України) і посадова особа цієї юридичної особи (за статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Отже, застосування до посадової особи позивача - голови Дніпровської районної ради відповідальності згідно ст.41 КУпАП та застосування відповідальності (фінансової) згідно ч.2 ст.265 КЗпП до позивача, як юридичної особи, не свідчить про застосування до позивача юридичної відповідальності двічі.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо застосування норм матеріального права, покладені в основу рішення про задоволення позовних вимог, що відповідно до ч.4 ст.317 КАС України є підставою для зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Південно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у справі № 160/24442/24 з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко

суддя А.В. Суховаров