Справа № 640/15952/22
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Київ № 640/15952/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 489 від 13.06.2022 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області майора поліції ОСОБА_1 та накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 337 о/с від 29.06.2022 в частині звільнення оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області майора поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції;

поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області днем винесення наказу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 337о/с від 29.06.2022;

стягнути з Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, а саме з 21.03.2022 до дня подання позовної заяви;

стягнути з Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 додаткову щомісячну грошову винагороду в розмірі 30000,00 грн, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за період вимушеного прогулу, а саме з 21.03.2022 до дня подання позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що оскаржуваним наказом на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення за порушення вимог ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. ст. 1, 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Присяги працівника поліції, що виявилося у самоусуненню з 24.02.2022 від виконання своїх службових обов`язків, як поліцейського від захисту Українського народу території дислокації підрозділу (м. Чернігів). Однак позивач зауважує, що він не порушував службову дисципліну, будь-яких належних та допустимих доказів не перебування позивача на робочому місці не встановлено. За доводами позивача, з 21.02.2022 по 25.02.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Чернігівська міська лікарня № 3» ЧМР у зв`язку з перенесеним оперативним (хірургічним) втручанням, а з 21.02.2022 по 26.02.2022 був звільненим від службових обов`язків через хворобу, що підтверджується довідкою № 9 про тимчасову втрату працездатності особи рядового і начальницького складу, а також Випискою-епікризом № 1032 на ім`я ОСОБА_1 . Водночас, після початку повномасштабного військового вторгнення рф на територію України, тобто з 24.02.2022 і по 24.03.2022 позивач зі своєю сім`єю перебував в селі Михайло-Коцюбинське Чернігівеького району Чернігівської області, яке перебувало під окупацією військ рф, а сполучення з містом Чернігів було відсутнє у зв`язку з окупацією села, що підтверджується довідкою Михайло-Коцюбинської селищної ради № 02137457 від 20.04.2022. Так, перебуваючи в населеному пункті під окупацією військ рф, незважаючи на

різке погіршення здоров`я та втрату працездатності, позивач співпрацював зі Збройними Силами України та виконував завдання з оборони України та, зокрема, території Чернігівщини, від збройної агресії російської федерації. Позивачу не надходило жодних письмових чи усних наказів, організаційно-розпорядчих документів, телефонограм чи повідомлень будь-якими каналами зв`язку від керівництва; не доводилося керівництвом наказів чи інструкцій щодо вчинення конкретних дій, явки чи перебування у конкретному місці, слідчому відділі поліції, встановлення обмежень та заборон.

Після цього, а саме 24.03.2022 позивач вивіз сім`ю до міста Києва, де залишився за адресою реєстрації свого місця проживання, та повернутися до м. Чернігів позивач змоги не мав, у зв`язку з повним блокуванням околиць міста Чернігова військами рф, в тому числі зі сторони міста Києва. Проте, у зв`язку з необхідністю здійснювати захист Батьківщини від збройної агресії рф, позивач відразу по прибуттю до міста Києва, вступив у добровольчий батальйон «Київщина», де проходив службу на час активних бойових дій на території Київської області, що підтверджується контрактом добровольця територіальної оборони від 01.04.2022. Згодом (під час проходження служби в добровольчому батальйоні), позивача було мобілізовано для проходження війеькової служби у Силах спеціальних операцій Збройних Сил України на час воєнного стану, що підтверджується листом військової частини НОМЕР_1 № 1106 від 19.04.2022, Тимчасовим військовим посвідчення військовозобов`язаного № 4/293 на ім`я ОСОБА_1 , а також витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 64 від 26.04.2022. Позивач вважає своє звільнення зі служби незаконним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду у місті Києві від 27.09.2022 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

15.12.2022 набрав чинності Закон України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду».

Відповідно до абзаців 1-3 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного закону, Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя, а до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Відтак, розгляд зазначеної справи підпадає під територіальну юрисдикцію Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2023 прийнято справу до провадження, ухвалено здійснювати подальший розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).

До суду від Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив про те, що позовні вимоги є безпідставними, з підстав, що під час проведеного службового розслідування встановлено факт грубого порушення службової дисципліни, невиконання службових обов`язків, недотримання вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції у частині самоусунення від виконання своїх службових обов`язків, як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема на території Чернігівської області, самовільному залишенню території дислокації особового складу м. Чернігів. З огляду на викладене, відповідач вважає обґрунтованим висновок про порушення позивачем вимог керівних нормативно-правових актів та наявність підстав для притягнення його до відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України. При цьому ГУНП в Чернігівській області зазначило, що службове розслідування проведено з дотриманням процедури та врахуванням всіх обставин, а доводи позовної заяви спрямовані на уникнення відповідальності.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2022 начальнику ГУНП в Чернігівській області було подано рапорт начальника УКЗ ГУНП в Чернігівській області майора поліції Ігоря Папченка за фактами відсутності окремих поліцейських на стройовому огляді.

Наказом ГУНП в Чернігівській області № 502 від 21.03.2022, за фактами викладеними в рапорті, призначено службове розслідування відносно позивача та інших поліцейських.

Наказом ГУНП в Чернігівській області № 389 від 21.03.2022, оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області майора поліції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної

відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», а саме за грубе порушення службової дисципліни, неналежне виконання посадових, функціональних обов`язків, недотримання норм ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», присяги працівника поліції, у частині відсутності на службі та невиконання службових обов`язків під час воєнного стану на території України, зокрема, на території дислокації підрозділу.

Наказом ГУНП в Чернігівській області №120 о/с від 21.03.2022, позивача було звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

13.05.2022 начальнику ГУНП в Чернігівській області було подано доповідну записку начальника відділу правового забезпечення ГУНП в Чернігівській області капітана поліції Олега Роєнка, з обґрунтуванням та пропозицією скасування, як передчасних наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських та наказів по особовому складу ГУНП в Чернігівській області, які були видані в процесі реалізації висновків службових розслідувань, проведених дисциплінарними комісіями, в тому, числі наказ ГУНП в Чернігівській області від 21.03.2022 № 383 та № 120 о/с від 21.03.2022 відносно позивача.

Наказом ГУНП в Чернігівській області № 424 від 13.05.2022 скасовано пункти наказу ГУНП в Чернігівській області № 383 від 21.03.2022 та наказ ГУНП в Чернігівській області № 120 о/с у частині звільнення зі служби в поліції.

За фактами викладеними у доповідній записці начальника відділу правового забезпечення капітана поліції Олега Роєнка від 13.05.2022, наказом ГУНП в Чернігівській області № 595 від 13.05.2022 призначено службове розслідування.

Опитаний в ході службового розслідування майор поліції ОСОБА_1 пояснив, що перебуває на посаді оперуповноваженого ВКП Чернігівського РУП, його безпосереднім керівником є майор поліції ОСОБА_2 .

16.02.2022 повернувся із відрядження з м. Маріуполь, де перебував на стажуванні, по поверненню здав черговому добового наряду ЧРУП ТВЗ а саме: пістолет Макарова БУ 5571-1986 р.в., два магазини та 16 (шістнадцять) набоїв до нього, після цього, зустрівся із безпосереднім керівником: ОСОБА_2 , та повідомив останньому шо терміново потрібно хірургічне втручання, оскільки на протязі тривалого часу під час відрядження в м. Маріуполь були проблеми зі здоров`ям а саме: турбувала підшлункова, під час проходження обстеження виявилося те, що потрібно терміново видаляти слизовий міхур, після чого 17.02.2022 в поліклініці МВС проходив обстеження по направленню сімейного лікаря, після 21.02.2022 прооперували в лікарні № 3 м. Чернігів, після чого, знаходився на стаціонарному лікуванні.

24.02.2022 з початком військової агресії рф проти України знаходився в лікарні, особисто йому в той день жодних дзвінків на мобільний від керівництва не надходило, після чого було прийнято рішення з дружиною в телефонному режимі, щоб вона збирала речі, дитину та автомобіль, та забирала його з лікарні, щодо від`їзду до її родичів в с.м.т. Михайло-Коцюбинське, Чернігівського району Чернігівської області, в зв`язку з тим що розумів що за місцем проживання його родина в небезпеці оскільки поряд знаходяться військові частини. В с.м.т. Михайло-Коцюбинське разом з родиною перебував в період часу з 24.02.2022 по 24.03.2022, при цьому, зателефонував співробітниці ВКП ЧРУП ОСОБА_3 та повідомив що знаходиться за вищевказаною адресою та попросив щоб остання повідомила про це керівника ОСОБА_2 . Після цього, ОСОБА_2 телефонував на мобільний під час чого він повідомляв останньому що йому необхідна його ТВЗ, на що ОСОБА_2 відповів що на той момент видати ТВЗ не має можливості.

У період знаходження на території с.м.т. ОСОБА_4 тісно співпрацював з ЗСУ та військовою контррозвідкою, а 26.02.2022 від них отримав інформацію про те що міст який прямує на Чернігів заміновано.

23.03.2022 на своєму автомобілі із сім`єю виїхали в напрямку через м. Славутич Київської області до с. Тараса Шевченка Чернігівської області, після чого, виїхав до м. Київ через м. Славутич. По прибуттю до м. Київ сім`я перебувала за місцем реєстрації АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що повернутися до м. Чернігів не було змоги, про що в телефонному режимі повідомив свого керівника ОСОБА_2 .

Стосовно неприбуття на стройовий огляд до ГУНП в Чернігівської області ніхто не повідомляв, що до даної інформації, а також так, як вони з сім`єю знаходились в тимчасовій окупації то прибути до м. Чернігів не було можливості, при цьому, на той час мобільний зв`язок був відсутній та були постійні проблеми із енергопостачанням.

23.03.2022 вступив в добровольчій батальйон «Київщина», де проходив службу на час активних бойових дій на території України. З 26.04.2022 прийнятий на службу до Сил спеціальних операцій Збройних Сил України на час військового стану.

Заступник начальника ЧРУП ГУНП в Чернігівській області - начальник КП підполковник поліції ОСОБА_2 пояснив, що поліцейський ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на посаді оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи, майор поліції на початок бойових дій перебував на лікарняному і протягом лютого та березня місяців 2022 року не виходив на зв`язок. Де був поліцейський ОСОБА_1 під час бойових дій вказати не може.

Беручи до уваги пояснення ОСОБА_2 та розпорядчі документи ГУНП в Чернігівській області, дисциплінарна комісія встановила, що ОСОБА_1 під час дії правового режиму воєнного стану на території України з 24.02.2022 без будь якого погодження та отримання відповідного дозволу, як безпосереднього керівника так і керівництва ГУНП в Чернігівській області виїхав за межі міста Чернігова, чим всупереч Присязі поліцейського самоусунувся від виконання своїх службових, функціональних обов`язків, як поліцейського, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», та в подальшому, жодних дій спрямованих на повернення до місця дислокації підрозділу та несення служби, не вчинив.

Начальник сектору розкриття злочинів проти особи ВКП ЧРУП ГУНП в Чернігівській області ЧРУП ГУНП в Чернігівській області, капітан поліції ОСОБА_5 пояснив, що майор поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на початок бойових дій перебував на лікарняному і протягом лютого та березня місяців 2022 року не виходив на зв`язок. Де був поліцейський ОСОБА_1 під час бойових дій вказати не може.

Аналізуючи вищевказані пояснення ОСОБА_1 та надані ним документи, дисциплінарна комісія встановила, що відповідно до довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу № 9 (видана 25.02.2022) у період з 21.02.2022 по 28.02.2022, перебував на лікуванні в КПП «Чернігівська міська лікарня №3» ЧМР, вул. 1- го Травня 170, водночас у графі «приступити до виконання службових обв`язків» проставлено «продовжує хворіти». У той же час, він продовжив лікування вже в іншому лікувальному закладі, а саме КНП «ЧМЛ №2» ЧМР, проспект Миру, де перебував на лікуванні у період з 01.03.2022 по 24.03.2022 згідно наданої довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу № 299, видана 20.04.2022, тобто довідка видана майже через місяць після завершення лікування, при цьому, відповідно до пояснення ОСОБА_1 , з 23.03.2022 він перебував у м. Київ та можливості доїхати до м. Чернігова не мав. Водночас, відповідно до записів проставлених у цій довідці, ОСОБА_1 10.03.2022, 20.03.2022 та 24.03.2022 (у той час коли з 23.03.2022 він перебував в м. Київ), відвідував лікувальний заклад, та йому продовжувався лікарняний на наступні періоди.

У червні 2022 року, Дисциплінарною комісією був надісланий запит на КНП Чернігівська міська лікарня №2 Чернігівської міської ради щодо обставин та підстав за яких ОСОБА_1 звертався до лікувального закладу за медичною допомогою та чи видавалася ОСОБА_1 довідка за № 299 від 20.04.2022. Станом на час проведення службового розслідування, запитувана інформація на адресу ГУНП в Чернігівській області не надійшла.

Одночасно з цим, ОСОБА_1 надав дисциплінарній комісії довідку № 0213/457 від 20.04.2022, видану секретарем Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про те, що він з 24.02.2022 по 24.03.2022 проживав за адресою: АДРЕСА_2 , а також про те, що транспортне сполучення до м. Чернігів було відсутнє у зв`язку з окупацією території селища.

Таким чином, дисциплінарна комісія надала критичну оцінку діям ОСОБА_1 та наданим довідкам про тимчасову непрацездатність, оскільки постало питання, яким чином він перебуваючи в смт. Михайло-Коцюбинське, відвідував, лікувальні заклади м. Чернігова для продовження лікарняних на наступні періоди, за відсутності транспортного сполучення між смт. Михайло-Коцюбинське та м. Чернігів.

Вказані довідки про тимчасову непрацездатність дисциплінарною комісією не були визнані належними документами, які підтверджують факт законності відсутності ОСОБА_1 за місцем проходження служби.

Дисциплінарна комісія прийшла до висновку, що такі дії ОСОБА_6 , є спробою ухилення від виконання обов`язків поліцейського під час дії правового режиму воєнного стану та уникнення в подальшому дисциплінарної відповідальності.

Проведеним службовим розслідуванням було встановлено факт грубого порушення службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків, недотримання вимог ст. ст. 1, 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги поліцейського, у частині самоусунення з 24.02.2022 від виконання своїх службових обов`язків як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема на території Чернігівської області, невиконання наказів керівництва ГУНП в Чернігівській області та Національної поліції України, а також самовільному залишенню, без будь якого погодження з керівництвом, території дислокації підрозділу (м. Чернігів).

Наказом ГУ НП в Чернігівській області № 489 від 13.06.2022, за вищевказані порушення службової дисципліни, ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Реалізовано вищевказаний наказ у відповідності до норм Дисциплінарного статуту Національної поліції, шляхом видання наказу ГУНП в Чернігівській області № 337 о/с від 28.06.2022, яким майора поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській

області, було звільнено 29.06.2022 зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Не погоджуючись з свої звільненням зі служби в поліції, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами скасувати накази ГУНП в Чернігівській області № 489 від 13.06.2022 та № 337 о/с від 28.06.2022, стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 (зі змінами) в Україні, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому продовжено та діє і на даний час.

Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2025 № 389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, за змістом ч. 1 ст. 16 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону № 580-VIII визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (ч. 3 ст. 11 Закону).

Згідно з нормами ч. 1 ст. 59 Закону № 580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 17 Закону № 580 поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону № 580 визначено обов`язки поліцейських. Зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до норм п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 580-VIII).

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно приписів ч. 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень (ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Отже, проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст. 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до положень ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Частиною 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно із ст. ст. 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

З аналізу наведених норм Дисциплінарного статуту слідує, що підставою для призначення службового розслідування, є повідомлення поліцейських, рапорти про вчинення порушення поліцейським, що має ознаки дисциплінарного проступку.

З матеріалів справи слідує, що за фактами викладеними у доповідній записці начальника відділу правового забезпечення капітана поліції Олега Роєнка від 13.05.2022, наказом ГУНП в Чернігівській області № 595 від 13.05.2022, було призначено службове розслідування.

Беручи до уваги пояснення ОСОБА_2 та розпорядчі документи ГУНП в Чернігівській області, дисциплінарна комісія встановила, що ОСОБА_1 під час дії правового режиму воєнного стану на території України з 24.02.2022 без будь якого погодження та отримання відповідного дозволу, як безпосереднього керівника так і керівництва ГУНП в Чернігівській області виїхав за межі міста Чернігова, чим всупереч Присязі поліцейського самоусунувся від виконання своїх службових, функціональних обов`язків, як поліцейського, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», та в подальшому, жодних дій спрямованих на повернення до місця дислокації підрозділу та несення служби, не вчинив.

Аналізуючи вищевказані пояснення ОСОБА_1 та надані ним документи, дисциплінарна комісія встановила, що відповідно до довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу № 9 (видана 25.02.2022) у період з 21.02.2022 по 28.02.2022, перебував на лікуванні в КПП «Чернігівська міська лікарня №3» ЧМР, вул. 1- го Травня 170, водночас у графі «приступити до виконання службових обв`язків» проставлено «продовжує хворіти». У той же час, він продовжив лікування вже в іншому лікувальному закладі, а саме КНП «ЧМЛ №2» ЧМР, проспект Миру, де перебував на лікуванні у період з 01.03.2022 по 24.03.2022 згідно наданої довідки про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу № 299, видана 20.04.2022, тобто довідка видана майже через місяць після завершення лікування, при цьому, відповідно до пояснення ОСОБА_1 , з 23.03.2022 він перебував у м. Київ та можливості доїхати до м. Чернігова не мав. Водночас, відповідно до записів проставлених у цій довідці, ОСОБА_1 10.03.2022, 20.03.2022 та 24.03.2022 (у той час коли з 23.03.2022 він перебував в м. Київ), відвідував лікувальний заклад, та йому продовжувався лікарняний на наступні періоди.

У червні 2022 року, Дисциплінарною комісією був надісланий запит на КНП Чернігівська міська лікарня №2 Чернігівської міської ради щодо обставин та підстав за яких ОСОБА_1 звертався до лікувального закладу за медичною допомогою та чи видавалася ОСОБА_1 довідка за № 299 від 20.04.2022. Станом на час проведення службового розслідування, запитувана інформація на адресу ГУНП в Чернігівській області не надійшла.

Одночасно з цим, ОСОБА_1 надав дисциплінарній комісії довідку № 0213/457 від 20.04.2022, видану секретарем Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про те, що він з 24.02.2022 по 24.03.2022 проживав за адресою: АДРЕСА_2 , а також про те, що транспортне сполучення до м. Чернігів було відсутнє у зв`язку з окупацією території селища.

Таким чином, дисциплінарна комісія надала критичну оцінку діям ОСОБА_1 та наданим довідкам про тимчасову непрацездатність, оскільки постало питання, яким чином він перебуваючи в смт. Михайло-Коцюбинське, відвідував, лікувальні заклади м. Чернігова для продовження лікарняних на наступні періоди, за відсутності транспортного сполучення між смт. Михайло-Коцюбинське та м. Чернігів.

Вказані довідки про тимчасову непрацездатність дисциплінарною комісією не були визнані належними документами, які підтверджують факт законності відсутності ОСОБА_1 за місцем проходження служби.

Дисциплінарна комісія прийшла до висновку, що такі дії ОСОБА_6 , є спробою ухилення від виконання обов`язків поліцейського під час дії правового режиму воєнного стану та уникнення в подальшому дисциплінарної відповідальності.

Проведеним службовим розслідуванням було встановлено факт грубого порушення службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків, недотримання вимог ст. ст. 1, 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги поліцейського, у частині самоусунення з 24.02.2022 від виконання своїх службових обов`язків як поліцейського від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема на території Чернігівської області, невиконання наказів керівництва ГУНП в Чернігівській області та Національної поліції України, а також самовільному залишенню, без будь якого погодження з керівництвом, території дислокації підрозділу (м. Чернігів).

Наказом ГУ НП в Чернігівській області № 489 від 13.06.2022, за вищевказані порушення службової дисципліни, ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Реалізовано вищевказаний наказ у відповідності до норм Дисциплінарного статуту Національної поліції, шляхом видання наказу ГУНП в Чернігівській області № 337 о/с від 28.06.2022, яким майора поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській

області, було звільнено 29.06.2022 зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до наказу Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності» особовий склад Головного управління Національної поліції в Чернігівській області переведено на посилений варіант службової діяльності.

Статтею 24 Закону № 580 установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Суд наголошує на тому, що всі поліцейські з 24.02.2022 були зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі і завдань щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України. Судом враховується перебування позивача на лікарняному та проведення оперативного втручання, проте, і у подальшому, позивач був відсутній на робочому місці за адресою місця дислокації підрозділу, де служив або інших визначених місць для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам в період, що підтверджується матеріалами справи, про своє місцезнаходження керівництво не повідомляв у встановленому порядку не доповідав.

Як вбачається з змісту позовної заяви, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та протиправність оскаржуваних наказів тим, що: 1) в період часу з 01.03.2022 по 24.03.2022 він перебував на лікарняному та на службу не повинен був виходити; 2) в період часу з 24.02.20222 по 24.03.2022 він перебував у смт. Михайло-Коцюбинське Чернігівського району Чернігівської області під окупацією та не мав змоги прибути до Чернігова; 3) в період часу з 24.03.2022 разом з родиною перебував у місті Києві та не міг потрапити до міста Чернігів; 4) З 24.02.2022 по 24.03.2022 позивач захищав Батьківщину в смт. Михайло-Коцюбинське Чернігівського району Чернігівської області; 5) безпідставно було застосовано найсуворіше дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зв служби в поліції.

Так, позивачем в ході проведення службового розслідування було надано дисциплінарній комісії копію медичної довідки, яка підтверджує про тимчасову втрату працездатності ОСОБА_1 . ГУНП аналізуючи медичну довідку КНП «ЧМЛ» ЧМР від 20.04.2022, яка міститься в матеріалах службового розслідування оцінила її критично, що дана довідка є документом, який викликає сумніви, через те, яким чином позивач відвідував

лікувальний заклад у період з 01.03.2022 по 24.03.2022, перебуваючи на окупованій території в смт Михайло - Коцюбинське Чернігівського району, яка згідно з інформацією наданою в листі № 502/2/9/1238 від 28.12.2023 Міністерства оборони України ОУВ «Чернігів» з 28.02.2022 по 02.04.2022 перебувало в окупації рф. Тобто, виходячи з вищевказаного та зі змісту листа МОУ ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та аналізуючи довідку № 9 про тимчасову непрацездатність виданою КНП «Чернігівська міська лікарня №3» від 25.02.2022, позивач мав можливість прибути у місце дислокації підрозділу (Чернігівський РУП) для виконання службових та функціональних обов`язків.

Також, листом УКЗ ГУНП в Чернігівській області від 29.12.2023 № 4604/124/20/01-2023 зазначено періоди перебування на лікарняному ОСОБА_1 , які наявні на порталі електронних послуг Пенсійного фонду України: 1) з 17.02.2022 по 20.02.2022 - лікувальний заклад КНП «ЧМЛ №2» ЧМР; 2) з 21.02.2022 по 25.02.2022 - лікувальний заклад КНП «ЧМЛ №3»ЧМР;

Вищевказаний лист УКЗ ГУНП в Чернігівській області № 4604/124/20/01-2023 від 29.12.2023 спростовує наявність лікарняного у ОСОБА_1 в період з 01.03.2022 по 25.03.2022.

Позивач в свої поясненнях повідомив, що він разом з родиною виїхав 24.02.2022 до родичів дружини в смт Михайло-Коцюбинське Чернігівського району, де перебував там по 24.03.2022. В подальшому, 26.02.2022 позивач дізнався від ЗСУ та військової контррозвідки, що міст, який прямує на Чернігів заміновано.

Воночас, позивач мав можливість повернутися з смт. Михайло-Коцюбинського до місяця дислокації підрозділу в м. Чернігів, так як сполучення між цими населеними пунктами перебувало вільним до 28.02.2022, що підтверджується листом Міністерства оборони України ОУВ «Чернігів» від 28.12.2023 № 502/2/9/1238, де вказано, що в період з 24.02.2022 по 28.02.2022, сполучення з Михайло-Коцюбинське, Чернігівського району Чернігівської області (поштовий індекс 15552-53) та сполучення з ним з міста Чернігів перебувало вільним.

Слід звернути увагу на те, що позивач вказує на те, що він 24.03.2022 вивіз сім`ю з смт. Михайло-Коцюбинського до міста Києва, де залишився за місцем власної реєстрації. Також у своїх поясненнях зазначає, що після повернення з смт. Михайло-Коцюбинського до

Києва, він не мав змоги повернутися до міста Чернігова у зв`язку з повним блокуванням околиць міста Чернігова військами рф, в тому числі з міста Києва.

Суд вважає, що такі доводи є суб`єктивними та не спростовують обов`язку приступити до служби, адже позивач мав змогу повернутися до місця постійної дислокації підрозділу (м. Чернігів), але активних дій для повернення на службу не вчиняв.

Позивачем не надано доказів того, що він безпосередньо захищав територіальну цілісність та народ України у вищевказаний період та яким чином він тісно співпрацював зі Збройними Силами України та військовою контррозвідкою та які він завдання виконував. Також, дані твердження позивача спростовується наданою ним дисциплінарній комісії довідкою, копію якої було надано позивачем дисциплінарній комісії під час проведення службового розслідування в якій вказано, що ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 01.03.2022 до 25.03.2022.

Отже, судом достовірно встановлено, та підтверджується матеріалами справи факт відсутності позивача на службі в робочий час, у період воєнного стану в Державі, а відтак, висновок відповідача про відсутність на службі без поважних причин, у значний період, на думку суду, є обґрунтованим, а оскаржувані накази правомірними.

Відтак, невихід позивача на службу свідчить про безвідповідальне ставлення останнього до долі тих осіб, які залишались на території міста Чернігова та які опинились у безпорадному стані, потребуючи надання допомоги після обстрілів, переміщення в укриття до та під час бомбардувань території Чернігова, супроводу поранених, надання гуманітарної допомоги тощо, в тому числі і щодо своїх колег, які несли службу в м. Чернігові. Наведені позивачем доводи, у сукупності, на переконання суду, не узгоджуються між собою та спрямовані на ухилення від дисциплінарної відповідальності.

Отже, хоча рішення про виїзд було прийняте позивачем саме у зв`язку з військовою збройною агресією проти України, зазначене, не є для поліцейського поважною причиною для самовільного залишення місця служби та дислокації підрозділу, де служив позивач.

При цьому, суд звертає увагу, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

Будь-яких належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам відсутності позивача на службі позивачем не наведено, а судом під час розгляду справи не встановлено.

Суд звертає увагу, що дотримання вимог Дисциплінарного статуту, є обов`язком кожного поліцейського не залежно від того перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.

Крім того з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача, порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17).

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції, є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Пунктом 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення зі служби в поліції.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580 встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Таким чином, матеріалами службового розслідування повно встановлено факти порушення позивачем службової дисципліни у частині самоусунення позивача з 24.02.2022 від виконання своїх службових, функціональних обов`язків як поліцейського від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» під час дії правового режиму воєнного стану на території України, виїзду (без належного погодження керівництва ГУНП в Чернігівській області) за межі м. Чернігова, зокрема місця дислокації підрозділу, що стало підставою для видання оскаржуваних позивачем наказів ГУНП в Чернігівській області про звільнення позивача зі служби в поліції, які були видані у відповідності до вимог законодавства, в межах наданих повноважень та в спосіб, визначений Законом.

Суд зауважує, що на позивача, який проходить службу особливого характеру та склав Присягу поліцейського, була покладена додаткова відповідальність щодо захисту інтересів держави під час воєнного стану, проте сукупність доводів та поясень, ставлять під сумнів його відношення до служби під час найтяжчих для країни подій, з урахуванням також відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження отримання позивачем дозволу на залишення території дислокації підрозділу (м. Чернігів). Закон України «Про Національну поліцію», не наділяє поліцейського повноваженнями самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

За сукупності встановлених у цій справі обставин - безспірності відсутності позивача на службі протягом періоду, неповернення до місця служби, безумовно вказує на те, що наведені позивачем доводи не спростовують правильність висновків відповідача про доведеність обставин недотримання позивачем службової дисципліни та наявності правових підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому суд погоджується з аргументами відповідача про те, що спірні накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, є співмірним до вчиненого проступку.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування наказів ГУНП в Чернігівській області і відмови позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині. Вимоги позовної заяви щодо поновлення його на службі в поліції та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог про визнання протиправним звільнення та поновлення на посаді, у задоволенні яких судом відмовлено.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення». Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем місячного строку на звернення до суду з даним позовом та наявність підстав для залишення позову без розгляду, суд їх не приймає до уваги, оскільки такі обставини оцінювались судом при відкритті провадження у справі, з урахуванням заяви про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом, при цьому, що нових обставин, аніж ті, що були вже оцінені судом, не було надано.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідком розгляду даного спору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки доводи позовної заяви не знайшли свого підтвердження під час розгляду спору.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.