Справа № 440/9072/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 р. Справа № 440/9072/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО 2012" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/9072/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО 2012"

до Державної служби України з безпеки на транспорті , Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО 2012» (далі ТОВ «АГРО 2012», позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі ДСУ з безпеки на транспорті, відповідач1), Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області (далі відповідач2), в якому просило суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову ПШ №063095 від 11.06.2024 про накладення адміністративно-господарського штрафу на ТОВ «АГРО 2012»;

- стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті () на користь ТОВ «АГРО 2012» понесені судові витрати;

- стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті () на користь ТОВ «АГРО 2012» понесені витрати на оплату послуг адвоката з надання професійної правничої допомоги у сумі 24 000 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 в задоволенні адміністративного позову ТОВ "АГРО 2012" відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати Полтавського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач наполягав на протиправності спірної постанови з підстав недопустимості доказів про результати зважування транспортного засобу, як таких, що отримані за наслідками використання неналежного пристрою, який не призначений для зважування транспортного засобу в русі. Пояснив, що зафіксоване водієм на місці зважування транспортного засобу свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, посвідчувало, що такий засіб, відповідно до вказаних в ньому вимог ДСТУ ЕН 45501, застосовується виключно в статичному режимі, в той час як зважування транспортного засобу, належного позивачу, за його словами, відбувалось в динамічному режимі. Вказує, що з метою отримання належним чином завіреної копії, зокрема, свідоцтва про повірку щодо вагового обладнання, за допомогою якого було здійснено зважування автомобіля позивача, представник позивача направив до другого відповідача адвокатський запит, у відповіді на який було вказано відомості про зовсім інший засіб вимірювальної техніки, а саме №№2366/1 віз 22.08.2023 «Ваги автомобільні 20 ВА-Д (заводський номер 2130) ДСТУ OIMLR 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь. Частина 1. Загальні технічні вимоги та методи випробування (OIMLR 134-1:2010, IDT)», який призначений для зважування транспортних засобів в русі.

Наведені обставини, на переконання апелянта, ставлять під сумнів факт належної повірки вагового комплексу «Ваги автомобільні 20 ВА-Д (заводський номер 2130), який використовувався посадовими особами Укртрансбезпеки в Черкаській області.

У зв`язку із викладеним, стверджує, що відповідач використав недостовірні відомості про вагові параметри транспортного засобу при здійснений вагового контролю 01.05.2024, що стали підставою для визначення ТОВ «АГРО 2012» відповідальною особою у порушення правил перевезення вантажів та винесення оскаржуваної постанови ПШ №063095 від 11.06.2024. оскільки в результаті використання неналежного пристрою, який не призначений для зважування транспортного засобу у русі, в спірних актах та довідці були відображені недостовірні показники вагових параметрів, що призвело до некоректності та неточності обрахувань граничною допустимого ступеню перевищення вагових параметрів.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції зазначаючи в оскаржуваному рішенні про те, що під час видачі свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №2366 від 22.08.2023 ТОВ «Повірочна лабораторія» було допущено технічну помилку у визначенні найменування державного стандарту, яку було усунуто шляхом видачі свідоцтва № 2366/1 від 22.08.2023, чим за висновком суду спростовано доводи позивача про використання неналежного вимірювального обладнання, врахував при цьому лише позицію відповідача, не розглянувши клопотання позивача про витребування у ТОВ «Повірочна лабораторія» відомостей щодо умов проведення перевірки вагів автомобільних «20-ВА-Д» №2130 у 2023 році, обставин виявлення та виправлення помилки у свідоцтві про повірку таких вагів тощо. Тобто, суд не використав, надані законодавством процесуальні повноваження та не перевірив відповідні доводи відповідача.

Відповідач1 у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. З приводу доводів позивача про наявність сумнівів щодо належної повірки вагового обладнання зазначив, що ваги автомобільні 20-ВА-Д зав.№2130, що використовувалися під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача та відомості про які зазначено безпосередньо в талоні про результати зважування, пройшли періодичну повірку, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №2366/1 від 22.08.2023 (чинне до 22.08.2024, копія додавалася до відзиву на позовну заяву та наявна в матеріалах справи). Свідоцтво видане ТОВ «Повірочна лабораторія», підписане державним повірителем Т.В. Мороз. та має відбиток повірочного тавра, тому станом на 01.05.2024 (дата проведення зважування транспортного засобу) метрологічна характеристика вимірювальної техніки відповідала вимогам нормативно-технічної документації.

Відтак, перший відповідач наполягає, що зважування транспортного засобу позивача проводилось належною вимірювальною технікою, яка перебувала в робочому стані, визнана придатною для застосування, що підтверджується чинним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки за належним національним стандартом, і підстав для сумнівів у достовірності результатів зважування не вбачається, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність та необґрунтованість вказаних доводів позивача.

В свою чергу, в частині посилань позивача на відомості свідоцтва №2366 від 22.08.2023, відповідно до якого зазначено про повірку вагів 20-ВА-Д зав. №2130 згідно ДСТУ 45501 Метрологічні аспекти неавтоматичних зважувальних приладів та яке, нібито, надавалося посадовими особами відповідача на вимогу водія належного позивачу транспортного засобу, зазначив, що при оформленні повірочною лабораторією свідоцтва по повірку за результатами проведення періодичних випробувань засобу вимірювальної техніки (вагів автомобільних 20-ВА-Д зав.№2130) було допущено технічну помилку в зазначенні найменування національного стандарту, відповідно до якого проводилася повірка, яку було оперативно усунуто та видано свідоцтво про повірку №2366/1 від 22.08.2023 із зазначенням правильного ДСТУ OIML R 134-1:2010.

Крім того, зауважив, що питання допущеної технічної помилки при видачі свідоцтва про повірку в зазначенні найменування національного стандарту, відповідно до якого проводилася повірка, уже було предметом дослідження судами під час розгляду інших справи з аналогічними обґрунтуваннями позовних вимог, зокрема Кіровоградського окружного адміністративного суду в рішеннях від 23.01.2024 по справі №340/8496/23, від 11.10.2024 по справі № 340/7480/24.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.

01.05.2024 на підставі направлення на проведення перевірки (перевірку на дорозі) №НР001061 від 26.04.2024, відповідно до графіку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) /а.с.56/ посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом щодо транспортного засобу MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 ), з напівпричепом KOEGEL, державний номерний знак НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4 ), за результатами якої встановлено порушення перевізником ТОВ «Агро 2012» вимог законодавства про автомобільний транспорт, про що складений відповідний Акт проведення перевірки №АР054840 від 01.05.2024 /а.с.57/.

За змістом Акту проведення перевірки №АР054840 від 01.05.2024 посадовою особою виявлено порушення ТОВ «Агро 2012» вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме «згідно талона зважування навантаження на одинарну вісь становить 12370 кг при дозволеній 11500 кг, що на 7,56% перевищує норму, чим порушено п. 22.5 ПДР України», відповідальність за яке передбачена абзацом 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водій транспортного засобу зі змістом Акту перевірки №АР054840 від 01.05.2024 ознайомлений, що засвідчив власним підписом, надав пояснення: «Недоліки усунув на місці».

Відповідачем2 23.05.2024, рекомендованим листом з повідомленням про вручення №800 на адресу ТОВ «Агро 2012» 37633, Полтавська обл., Миргородський р-н, с. Попівка, вул. Степанівська, 36, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлене повідомлення №45055/34/24-24 від 23.05.2024 про призначення розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. На розгляд справи позивач у призначені дату та час не з`явився.

Відповідачем2, за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт прийнята постанова від 11.06.2024 №063095 про застосування до ТОВ «Агро 2012» адміністративно-господарського штрафу в розмірі 8 500,00 грн за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу і із супровідним листом №50427/34/24-24 від 12.06.2024 надіслана позивачу.

Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності спірної постанови №063095 від 11.06.2024. При цьому, судом встановлено, що зважування транспортного засобу проводилось належною вимірювальною технікою, яка перебувала в робочому стані, визнана придатною для застосування, що підтверджується чинним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки за належним національним стандартом. Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.08.2022 у справі №340/4673/20, суд першої інстанції погодився з висновком перевірки про перевищення позивачем вагових обмежень на одинарну вісь на 7.5%, оскільки абзац 14 частини першої статті 60 Закону Закон №2344-ІІІ, відповідно до якого було накладено штраф, не містить посилань на будь- яку величину похибки, а прямо вказує на наслідки перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, та не передбачає іншого трактування.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту, відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано положеннями Закону України від 5 квітня 2001 року № 2344-III Про автомобільний транспорт, з змінами і доповненнями (далі - Закон № 2344-III).

Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (частина 4 статті 6 Закону № 2344-III).

До повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, серед іншого віднесено здійснення: державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контролю за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів (частини 6, 7 статті 6 Закону № 2344-III)

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету міністрів України № 1567 від 08.11.2006 р. (далі Порядок № 1567).

Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26 червня 2015 року «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» установлено, що правонаступником майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Державна служба з безпеки на транспорті та утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3.

Отже, з огляду на викладене, відповідач ( територіальні органи) під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Згідно з пунктом 14 Порядку № 1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України «Про автомобільний транспорт».

В пункті 16 Порядку № 1567 серед іншого встановлено, що під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у ході рейдової перевірки здійснено габаритно-ваговий контроль та складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 01.05.2024 № 0068795, згідно якого встановлено, що при перевезенні подільного вантажу, а саме кукурудзи (згідно ТТН № 10 від 30.04.2024), належним на праві власності позивачу вантажним автомобілем MAN реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 з спеціалізованим напівпричепом «KOEGEL», реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_1 , зафіксовано наступне порушення: навантаження на одиночну вісь транспортного засобу становить 12370 кг при дозволеній 11500 кг.

Зі змісту вказаного акту судом встановлено, що водій транспортного засобу був ознайомлений з цим актом, про що свідчить відповідний підпис, його прізвище та ініціали. При цьому, водієм в акті не відображено наявність будь-яких зауважень. Крім того, вказаний акт підписаний посадовою особою, яка проводили перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт (а.с. 12).

Колегія суддів зазначає, що механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі Порядок № 879).

У силу вимог пунктом 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль (п. 16 Порядку № 879).

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу та місця його здійснення (п. 18 Порядку № 879).

За наслідками габаритно-вагового контролю транспортного засобу складено довідку від 01.05.2024 № 006578 (а.с. 13) та сформовано чек результатів зважування від 01.05.2024 (а.с. 14), згідно яких повна маса транспортного засобу становила 42150 кг, фактичні осьові навантаження становили: 1) 6,64 т; 2) 12,37 т; 3) 7,99 т; 4) 7,83 т; 5) 7,32 т. Тобто, загальна маса транспортного засобу та вантажу становила 42,15 т при нормативно допустимому 42 т; навантаження на першу одиночну вісь транспортного засобу становить 6,64 т при нормативно допустимому 11,5 т; навантаження на другу одиночну вісь транспортного засобу становить 12,37 т при нормативно допустимому 11,5 т.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог частини першої та другої статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків (частина четверта статті 48 Закону № 2344-III).

Відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Слід зазначити, що обов`язок отримати дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а також внести плату за проїзд такого великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування покладається на перевізника.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Згідно з частиною 1 статті 33 Закону 2344-ІІІ автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Наявною в матеріалах справи копією товарно-транспортної накладної № 10 від 30.04.2024 підтверджується, що автомобільним перевізником є ТОВ «АГРО 2012», а перевезення здійснювалося транспортним засобом MAN TGX 18.400, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом KOEGEL, державний номерний знак НОМЕР_3 власником якого є позивач, отже, останній є автомобільним перевізником в розумінні Закону № 2344-III та у разі недотримання законодавства про автомобільний транспорт несе адміністративно-господарську відповідальність.

Процедуру взаємодії посадових осіб Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів (далі - посадові особи Укртрансінспекції), працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху (далі - відповідні підрозділи МВС), а також служб автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі та підприємств, визначених у встановленому законодавством порядку (далі - служби автомобільних доріг), під час організації та проведення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - транспортні засоби) під час проїзду автомобільними дорогами загального користування визначено Порядком № 1007/1207.

Згідно з пунктом 4 даного Порядку № 1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю, серед іншого, визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів; видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1); складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку. Пунктами 5 6 даного Порядку регламентовано повноваження працівників підрозділів МВС та Служби автомобільних доріг.

Здійснення габаритно-вагового контролю регламентовано Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі Порядок № 879).

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху; робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Виходячи зі змісту пунктів 16, 18, 19 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль. За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення. Під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правил дорожнього руху) в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачено що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема: в) навантаження на вісь: на одинарну вісь для доріг державного значення, 11,5 тонн, місцевого значення 7 тонн.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75).

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

На ділянках автомобільних доріг загального користування місцевого значення, на яких створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більшими фактичною масою та навантаженням на вісь, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, можуть встановлюватися дорожні знаки 3.15 та 3.16 із параметрами, визначеними для автомобільних доріг загального користування державного значення.

З наявної в матеріалах справи постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 063095 від 11.06.2024 вбачається, що до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф на підставі абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III за здійснення перевезення вантажів з перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, відповідно до довідки від 01.05.2021 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, складеною посадовою особою Укртрансбезпеки, що проводила габаритно-ваговий контроль, акту від 01.05.2024 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та акту проведення перевірки № АР054840 від 01.05.2024, за результатами вимірювання вагових параметрів автомобіля MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом KOEGEL, державний номерний знак НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_1 , встановлено перевищення транспортним засобом встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 5% - на 7,56%.

Колегія суддів зазначає, що під час встановлення наявності або відсутності факту перевищення допустимого навантаження на одиничну вісь ТЗ ключовою обставиною, яка підлягає з`ясуванню, є саме віднесення такої осі до одиничних, здвоєних або строєних.

При цьому, як слідує зі змісту пункт 22.5 ПДР осі транспортного засобу є здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м, тобто одиничними є осі, якщо відстань між ними понад 2,5 м. Відтак важливим є встановлення відстані між осями транспортного засобу позивача.

Суд апеляційної інстанції враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.08.2023 у справі № П/320/513/20, згідно з якими, вирішуючи питання щодо правомірності прийняття відносно позивача постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, за фактом здійснення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень на здвоєну вісь, в порушення вимог п. 22.5. ПДР України, суди мали з`ясувати чи мало місце перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, якщо так, то яке його відсоткове значення, чи є вісь здвоєною, а також вирішити питання щодо необхідності наявності дозволу на перевезення відповідної ваги вантажу, з огляду на його подільність.

Як встановлено під час судового розгляду, посадовими особами контролюючого органу було проведено вимірювання відстані між осями ТЗ позивача, про що внесено відомості до акту № 0068795 від 01.05.2024, так, відстані між осями (метрів): 3,5, 5.9, 1.32, 1.32 (а.с. 12).

Осьові навантаження (тонн): 6.64 (нормативно допустиме 11.5), 12,37 (нормативно допустиме 11.5); 23,14 (нормативно допустиме 11.5), 12,37 (нормативно допустиме 24) , загальна маса 42.15 (нормативно допустима 42), що відповідає відомостям талону зважувального пристрою від 01.05.2024 (а.с. 14).

Враховуючи, що відповідно до акту проведення перевірки № АР 0548 від 01.05.2024 виявлено порушення вимог Закону № 2344-ІІІ, а саме навантаження на одиночну вісь становить 12,37 т при допустимій 11,5 т, колегія суддів вважає доведеним той факт, що водієм ТОВ «АГРО 2012» допущено перевищення на одиничну вісь транспортного засобу більше ніж допустимий ваговий показник, передбачений п. 22.5 ПДР України, за що позивача було притягнуто до адміністративно-господарської відповідальності у відповідності до абзацу 14 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III.

Відповідно до пункту 11-14 Порядку № 879 місце та режим роботи пересувного пункту встановлюється Укртрансбезпекою за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції. Забороняється експлуатація пересувних пунктів у темну пору доби, крім випадків, коли такий пункт розташовано на освітлених ділянках автомобільних доріг, у морських, річкових портах, вантажних терміналах, місцях формування вантажопотоків.

Вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

Із аналізу наведених положень слідує, що зважування транспортних засобів здійснюється за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, яке повинне утримуватись у робочому стані, періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Вимоги, яким повинні відповідати засоби вимірювальної техніки, які призначені для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - засоби вимірювальної техніки), коли вони надаються на ринку та/або вводяться в експлуатацію для виконання завдань, пов`язаних з вимірюваннями закріплені у Технічному регламенті законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою КМ України від 13.01.2016 № 94 (далі - Технічний регламент).

Відповідно до пункту 2 вказаного акту, дія цього Технічного регламенту поширюється на засоби вимірювальної техніки, перелік яких наведено у додатку 1.

У Додатку 1 Технічного регламенту закріплений перелік засобів вимірювальної техніки, призначених для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології, на які поширюється дія Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, зокрема у п. 52 закріплено прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь

Згідно з пунктом 10 Технічного регламенту засоби вимірювальної техніки можуть бути надані на ринку та/або введені в експлуатацію тільки у разі, коли вони відповідають вимогам цього Технічного регламенту.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідачем було використано недостовірні відомості про вагові параметри ТЗ при здійсненні вагового контролю 01.05.2024, що стали підставою для винесення спірної постанови. До вказаний висновків позивач дійшов ознайомившись зі свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №2366 від 22.08.2023, виданого ТОВ "Повірочна Лабораторія", яке було пред`явлено на вимогу водія (позивача) посадовими особами Укртрансбезпеки, які проводили габаритно-ваговий контроль і яке водій, за твердженням позивача, зафіксував на свій особистий телефон.

Заперечуючи проти доводів позивача в цій частині, представник відповідача1, у поданих до суду відзиві на апеляційну скаргу, посилався на те, що зважування ТЗ позивача проводилось належною вимірювальною технікою, яка перебувала у робочому стані та визнана придатною до застосування, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №2366/1 від 22.08.2023, виданого ТОВ "Повірочна Лабораторія", згідно змісту якого засіб вимірювальної техніки Ваги 20-ВА-Д зав.№2130 є пересувними автомобільними вагами для зважування в русі, які відповідають чинному національному стандарту ДСТУ OIML R 134-1:2010 (а.с.61).

Вимоги до пересувного пункту габаритно-вагового контролю визначені розділом ІІ Вимог до облаштування та технічного оснащення зон габаритно-вагового контролю, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 №255 (далі Вимоги №255, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та на даний час) та передбачають, зокрема, що пересувний пункт габаритно-вагового контролю повинен бути укомплектований: 1) вимірювальним (зважувальним) обладнанням вагових параметрів повної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу; 2) вимірювальним обладнанням для вимірювання габаритних параметрів великогабаритних транспортних засобів; 3) комп`ютерною технікою; 4) засобами зовнішнього освітлення; 5) джерелом автономного живлення для забезпечення роботи транспортного засобу спеціалізованого призначення; 6) документом про відповідність та/або свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.

Згідно вимог пунктів 12, 13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сферіметрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

У відповідності до статті 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки. Законодавством чітко встановлено, що ваги, як засіб вимірювальної техніки використовуються або у випадку якщо пройшли повірку, або ж коли пройшли державну метрологічну атестацію.

Відповідно до положень частини 5 статі 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» повірка законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, проводиться: науковими метрологічними центрами, які мають міжнародно визнані калібрувальні та вимірювальні можливості за відповідними видами та підвидами вимірювань, та/або із застосуванням національних еталонів; науковими метрологічними центрами, метрологічними центрами та повірочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки відповідних засобів.

Відповідно, здійснення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, у тому числі вагового обладнання для зважування транспортних засобів, виходить за межі повноважень Укртрансбезпеки.

Так, з наданих відповідачем до матеріалів справи листів ТОВ "Повірочна Лабораторія" вих.№21-24 від 20.06.2023, вих.№23-24 від 01.08.2024, вбачається, що, що свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №№2366 та 2366/1 від 22.08.2023 видано ТОВ "Компанія Ваговимірювальні системи" після проведення робіт з повірки згідно з Договором субпідряду №01-03-23 від 01.03.2023 року.

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №2366/1 від 22.08.2023, яке чинне до 22.08.2024, ваги автомобільні 20 ВА-Д, зав.№2060, відповідають вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010 "Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь. Загальні технічні вимоги та методи випробування.

Таким чином, засіб зважувальної техніки (ваги автомобільні для зважування у русі 20 ВА-Д-2-1 №2060), за допомогою якого здійснювалося зважування транспортного засобу позивача, дозволяє проводити зважування транспортного засобу у русі, є сертифікованим, має свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки та є технічно справним (доказів протилежного не надано).

Колегія суддів зауважує, що під час видачі свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №2366 від 22.08.2023 ТОВ «Повірочна лабораторія» було допущено технічну помилку у визначенні найменування державного стандарту, яка усунута за видачі свідоцтва №2366/1 від 22.08.2023.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зважування транспортного засобу проводилось належною вимірювальною технікою, яка перебувала в робочому стані, визнана придатною для застосування, що підтверджується чинним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки за належним національним стандартом.

Зважаючи на викладене, посилання позивача про використання в ході проведення габаритно-вагового контролю 01.05.2024 неналежного вимірювального обладнання є безпідставним.

З приводу доводів ТОВ «Агро 2012», викладених в позовній заяві про те, що відповідач, приймаючи спірне рішення, не врахував похибку вагового пристрою при обрахуванні гранично допустимого ступеня перевищення нормативних вагових параметрів, що, на думку позивача, призвело до застосування невідповідної норми матеріального права, слід зазначити наступне.

Так, наказом Міністерства транспорту України №363 від 14 жовтня 2014 року «Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні» (надалі також - Правил перевезення) на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу.

Відповідно до підпунктів 8.14-8.15 розділу 8 Правил перевезення, навантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.

Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

Згідно з пунктом 12.1 розділу 12 Правил перевезення, при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.

Пунктом 12.5 розділу 12 вказаних Правил перевезення передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Згідно з приписами пункту 8.20 розділу 8 зазначених Правил водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу.

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема рухомого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху, а тому суд вважає, що доводи позивача щодо рухомості вантажу і, як наслідок, неможливості забезпечення його сталості в різних точках автомобіля, є безпідставними.

Також законодавцем передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що еквівалентно 0,23 т на одинарну вісь, що дозволяє перевізнику самостійно враховувати специфіку вантажу, який під час транспортування здатний зміщуватись та розподілятись нерівномірно.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, встановлено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: в) навантаження на вісь: на одинарну вісь - максимального значення для автомобільних доріг державного значення 11,5 т, максимального значення для автомобільних доріг місцевого значення - 7 т.

Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від18.01.2001 №30, допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

З аналізу зазначеної вище норми вбачається, що законодавцем наведений розмір похибки вагового обладнання (до 2%), за перевищення якого не настає відповідальність, передбачена приписами Закону України «Про автомобільний транспорт» (з 5% відсотків).

Тобто, передбачене пунктом 4 Правил №30 допустиме перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу на 2% стосується саме відсутності обов`язку щодо отримання дозволу на рух великовагового транспортного засобу у такому випадку, а не похибки вимірювального обладнання.

Відтак, рух транспортного засобу із перевищенням хоча б одного нормативного допустимого вагового параметру за відсутності спеціального дозволу тягне за собою відповідальність суб`єкта господарювання у вигляді адміністративно-господарського штрафу, до якого і був притягнутий позивач.

При цьому, для цілей встановлення відповідальності за порушення автомобільного законодавства не потрібно отриманий результат за наслідком зважування зменшувати на розмір «похибки», встановленої інструкцією до вагів, адже законодавством наведений розмір похибки вагового обладнання (до 2%) за перевищення якого не настає відповідальність.

Таким чином, відповідальність за порушення нормативних вагових норм, яка встановлюється від 5%, уже включає в себе похибку у 2%.

Відповідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.08.2022 у справі №340/4673/20, абзац 14 частини першої статті 60 Закону Закон №2344-ІІІ, відповідно до якого було накладено штраф, не містить посилань на будь- яку величину похибки, а прямо вказує на наслідки перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, та не передбачає іншого трактування.

З урахуванням викладеного, вірним є висновок проведеної відповідачем перевірки щодо перевищення позивачем вагових обмежень на одинарну вісь на 7.5%.

Наведені вище доводи апелянта колегія суддів вважає такими, що грунтуються на хибному розумінні норм, які регулюють спірні правовідносини.

На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО 2012" - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року по справі № 440/9072/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк