Справа № 600/2533/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 грудня 2025 р. м. Чернівці Справа №600/2533/21-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшла заява від ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Заявник просить суд замінити у справі №600/2533/21-а первісного позивача ОСОБА_2 правонаступником ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви зазначено, що під час виконання рішення суду у справі №600/2533/21-а позивач ОСОБА_2 помер, у зв`язку з чим було відкрито спадкову справу, в якій єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_2 є його дочка ОСОБА_1 . Вказані обставини слугували підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з цією заявою.

Ухвалою суду від 12 грудня 2025 року вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження у цій справі призначено до судового розгляду на 22 грудня 2025 року о 10 год. 00 хв.

До суду від заявника та представника Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення розгляду заяви був повідомлений належним чином.

Так, питання заміни сторони виконавчого провадження у адміністративній справі врегульовано статтею 379 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно частини другої якої неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Враховуючи викладене, суд визнає за можливим розглянути подану заяву про заміну сторони виконавчого провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши названу заяву та перевіривши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою-другою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно з частиною першою статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина четверта статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, процесуальним правонаступництвом є заміна сторони або третьої особи іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірних правовідносин, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки сторони або третьої особи.

Разом з цим спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII).

Відповідно до частини першої статті 61 Закону №2262-XII, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Зміст статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» узгоджується з положеннями Цивільного кодексу України.

Так, згідно зі статтями 1218, 1219 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Статтею 1227 Цивільного кодексу України, в свою чергу, визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї.

Отже, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.

Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.

Тобто, у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Суд зауважує, що вимога зобов`язального характеру, яка була заявлена позивачем в адміністративній справі №600/2533/21-а (зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 (із врахуванням раніше виплачених сум) пенсії за вислугу років з 01.04.2019 року згідно довідки від 03.08.2020 року №21/440 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 встановленого станом на 05.03.2019 року, яку підготувало та надало Управління Служби безпеки України в Чернівецькій області), нерозривно пов`язана саме з особою спадкодавця ( ОСОБА_2 ) і не допускає правонаступництва, а тому заміна сторони в виконавчому провадженні, у цьому випадку, не є належним способом захисту прав заявника.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження.

При вирішенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження в цій справі судом у відповідності до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29 листопада 2023 року по справі №420/18680/21, з аналогічних правовідносин (предметом розгляду також була заява про заміну сторони виконавчого провадження, подана сином померлого позивача (батька заявника), якому за рішенням суду було зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Також судом взято до уваги аналогічні наведеним вище правові висновки Верховного Суду у постановах від 16 травня 2023 року по справі №420/288/21 та від 27 вересня 2023 року по справі №420/16546/21.

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом і у постанові від 11 квітня 2024 року (справа №280/737/19).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження.

Суд також зазначає, що заявник не позбавлена права звернутись до відповідного органу Пенсійного фонду України в порядку, передбаченому статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», із заявою щодо отримання сум пенсій, які належали її покійному батьку ОСОБА_2 та залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.

Керуючись статтями 241, 242, 248, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк