Справа № 160/3821/24
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/3821/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року (суддя В.В. Рянська)

у справі № 160/3821/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасного остаточного розрахунку з позивачем при звільненні, а саме: ненарахування та невиплати компенсації за всі дні невикористаної відпустки як учаснику бойових дій;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку, а саме: ненарахування та невиплати компенсації за всі дні невикористаної відпустки як учаснику бойових дій, за період з 28.12.2017 до 31.01.2024, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 28.12.2017 позивача виключено зі списків особового складу військової частини, однак не виплачено компенсацію за всі дні невикористаної відпустки як учаснику бойових дій. На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 у справі № 160/14649/23 на рахунок позивача 31.01.2024 було зараховано 15724,87 грн компенсації за всі невикористані дні відпусток за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач вважає, що з військової частини НОМЕР_1 на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 28.12.2017 до 31.01.2024.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 до 30.01.2024 в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій;

- стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 29.12.2017 до 30.01.2024 в сумі 70698,39 грн

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби з ним має бути проведено повний розрахунок за всіма видами належного йому на день звільнення продовольчого, речового та грошового забезпечення.

Суд з`ясував, що станом на день виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення відповідач не провів з ним розрахунок у повному обсязі, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України.

За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у сумі 70698,39 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про залишення позову без розгляду.

Скаржник вказує, що згідно змісту наказу про звільнення, на дату звільнення позивача з військової служби з ним не було проведено повного розрахунку грошового забезпечення, а позивач на дату свого звільнення знав, що з ним не проведено остаточного розрахунку. Вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, який сплив 01.10.2023, адже позивач звернувся до суду лише 09.02.2024.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.12.2017 № 274, позивача звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 26.12.2017 № 248 з військової служби у запас відповідно до пункту «а» частини шостої, з урахуванням підпункту «і» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 28.12.2017 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Як зазначено у позовній заяві та не заперечував цієї обставини відповідач, 31.01.2024 на рахунок позивача було перераховано від військової частини НОМЕР_1 15724,87 грн на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 у справі № 160/14649/23.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 у справі № 160/14649/23, що набрало законної сили 19.10.2023, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 у справі № 160/22803/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.06.2024, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 141756,07 грн, та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до дня фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.

Як встановлено судом у вказаному рішенні, при звільненні з позивачем не було здійснено повного розрахунку в частині виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 01.12.2017.

В свою чергу, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного від 03.10.2022 у справі № 160/11063/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.03.2023, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 до 01.12.2017, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 до 01.12.2017 індексацію грошового забезпечення, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

У рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2024 у справі № 160/22803/23 судом встановлено, що 30.08.2023 відповідно до виписки з карткового рахунку та розрахунково-платіжної відомості № 303 позивачу нараховано та виплачено грошові кошти у розмірі 68623,77 грн на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 у справі № 160/11063/22. Відповідно довідки про доходи № 1154 від 28.12.2023 грошове забезпечення позивача за жовтень 2017 року становить 11783,20 грн, за листопад 2017 року - 11783,20 грн, середньоденна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням - 386,33 грн, середньомісячна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням - 11783,20 грн.

Вважаючи, що наявні підстави виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку, а саме ненарахування та невиплати компенсації за всі дні невикористаної відпустки як учаснику бойових дій, за період з 28.12.2017 до 31.01.2024, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Щодо застосування до спірних відносин положень законодавства про працю, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, в якому визначені основні трудові права працівників.

Оскільки спеціальним законодавством, яким врегульовано проходження військової служби, не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, то застосуванню підлягають положення трудового законодавства, якими такі питання врегульовані.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 116 та 117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі військової служби.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року №2352-ІХ текст статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Вказана редакція статті 117 КЗпП України набрала законної сили з 19 липня 2022 року.

Суд враховує, що у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду, з-поміж іншого, зазначила, що статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Отже, грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, на яку мав право позивач, що підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили, повинна була бути виплачена у день звільнення позивача, а факт її несвоєчасної виплати є підставою для застосування наслідків, які передбачені ст. 117 КЗпП України.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи скаржника про те, що у спірному випадку відсутні підстави для застосування ст.117 КЗпП України.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд першої інстанції встановив, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у сумі 70698,39 грн. Заперечення щодо здійсненого судом першої інстанції розрахунку в апеляційній скарзі відсутні, скаржником не наведені, правильність розрахунків суду першої інстанції скаржник не спростовує.

Апеляційний суд звертає увагу, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, а тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується місячним строком (частина п`ята статті 122 КАС України).

Подібний висновок вказано Верховним Судом у постанові від 30 січня 2025 року у справі № 320/26833/23.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу 31.01.2024 виплачена грошова компенсація на виконання рішення суду у справі №160/14649/23. В свою чергу, позивач за допомогою засобу поштового зв`язку звернувся до суду з позовом 08.02.2024.

Отже, строк пред`явлення до суду позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ч.5 ст. 122 КАС України, позивачем дотримано.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року у справі № 160/3821/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко

суддя А.В. Суховаров