Справа № 420/20270/24
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 420/20270/24

адміністративне провадження № К/990/3796/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу № 420/20270/24

за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дубок Сергій Миколайович,

на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року (суддя Андрухів В.В.)

та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2025 року (колегія суддів у складі головуючого судді: Бітова А.І., суддів: Лук`янчук О.В., Ступакової І.Г.),

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст обставин справи і рішень судів попередніх інстанцій

1. У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_2 ) (далі - Прикордонний загін, В/ч НОМЕР_2 ) у якому просив:

1.1. визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невидання наказу про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168), у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 19.09.2022 по 31.12.2022;

1.2. зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 виготовити та надати до Прикордонного загону наказ про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розмірі 100 000 гривень у розрахунку на місяць за період з 19.09.2022 по 31.12.2022 з урахуванням виплачених раніше сум;

1.3. зобов`язати Прикордонний загін доплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 19.09.2022 по 31.12.2022 з урахуванням виплачених раніше сум;

1.4. визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невидання наказу про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розмірі 50 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 01.01.2023 по 30.12.2023;

1.5. зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 виготовити та надати до Прикордонного загону наказ про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розмірі 50 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 01.01.2023 по 30.12.2023 з урахуванням виплачених раніше сум;

1.6. зобов`язати Прикордонний загін доплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, у розмірі 50 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 01.01.2023 по 30.12.2023 з урахуванням виплачених раніше сум.

2. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з доказами поважності причин його пропуску.

3. Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до суду із цим позовом визначений у частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), з урахуванням Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-IX) обмежений трьома місяцями. Оскільки позовну заяву було подано до суду засобами поштового зв`язку 17.06.2024, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду, заяву про поновлення строку звернення до суду з цим позовом з доказами поважності причин пропуску такого строку не подав.

4. На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивач надав заяву про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, на обґрунтування якої вказав, що відповідно до положень статті 116 КЗпП України відповідач зобов`язаний був здійснити остаточний розрахунок з позивачем до дня звільнення позивача, тобто до 30.12.2023 та письмово повідомити про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати. Однак про складові грошового забезпечення та додаткової винагороди, які нараховувались та виплачувались позивачу відповідач повідомив лише у червні 2024 року у відповідь на адвокатський запит.

5. Посилаючись на положення частини другої статті 233 КЗпП України, позивач стверджував, що початок строку має обраховуватися саме з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

6. Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 17.07.2024 визнав неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом, адміністративний позов повернув позивачу.

7. Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції вказав, що наказом Голови Державної прикордонної служби України від 20.12.2023 № 1850-ос позивача звільнено з військової служби та наказом начальника Прикордонного загону від 30.12.2023 № 1147-ос - виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 30.12.2023.

8. Суд першої інстанції зауважив, що відповідно до абзацу двадцять першого пункту 13 глави 10 розділу II Інструкції з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2017 № 468, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.08.2017 за № 1011/30879 [у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби (далі - Інструкція № 468)], визначено, що у наказах начальників органів Держприкордонслужби про виключення зі списків особового складу органу Державної прикордонної служби України у зв`язку зі звільненням з військової служби в обов`язковому порядку зазначається, які необхідно здійснити виплати: матеріальної допомоги на оздоровлення, додаткових грошових винагород, одноразової грошової допомоги при звільненні, в якому розмірі та за який термін військової служби. Таким чином, наказом про виключення зі списків особового складу фіксуються всі належні при звільненні військовослужбовцю виплати і їх розмір. Витяг з наказу позивач отримав у день виключення зі списків військової частини 30.12.2023.

9. Крім того, суд вказав, що додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168 виплачується щомісячно на картковий рахунком військовослужбовця, а тому, за висновками суду першої інстанції, про порушення свого права щодо неотримання додаткової винагороди, передбаченої вказаною постановою, позивач повинен був дізнатися при отриманні грошового забезпечення за відповідний місяці у спірні періоди.

10. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що звернувшись до суду вперше 27.04.2024 та повторно у цій справі - 17.06.2024, позивач пропустив визначений статтею 233 КЗпП України строку звернення до суду та не навів поважних причин та обставин, що не залежали від його волевиявлення, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

11. На підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд першої інстанції хвалою від 17.07.2025 повернув адміністративний позов позивачеві.

12. ОСОБА_1 оскаржив це судове рішення до суду апеляційної інстанції.

13. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 - без змін.

14. Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції про те, що отримавши витяг з наказу від 20.12.2023 № 1850-ос у день виключення зі списків особового складу військової частин - 30.12.2023, позивач був повідомлений про належні йому при звільненні виплати, спірна додаткова винагорода виплачується щомісячно, а тому, за доводами суду апеляційної інстанції, позивач повинен був знати про розмір отриманого грошового забезпечення у відповідному місяці спірних періодів.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції

15. ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дубок С.М., звернувся до Верховного Суду (далі - Суд) із касаційною скаргою на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17.07.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2025, у якій просить скасувати вказані судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

16. Скаржник вказує, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення статті 233 КЗпП України, та стверджує, що вказаною нормою передбачено тримісячний строк звернення до суду, що обраховується з моменту коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а саме - з дня одержання ним письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми.

17. Позивач стверджує, що про нараховане йому за час служби грошове забезпечення за спірний період дізнався у квітні 2024 року, тож звернувшись до суду із цим позовом у червні 2024 року він не пропустив тримісячний строк, визначений у статті 233 КЗпП України.

18. Ухвалою Верховного Суду від 18.02.2025 відкрито касаційне провадження № К/990/3796/25.

19. ІНФОРМАЦІЯ_1 та В/ч НОМЕР_2 подали відзиви на касаційну скаргу у яких просять залишити її без задоволення та наводять доводи про пропуск позивачем строку звернення до суду і відсутність підстав для його поновлення.

20. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 22.12.2025 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.

Висновки Верховного Суду, оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

21. Верховний Суд нагадує, що згідно з положеннями статті 341 КАС України як суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

22. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

23. Спір у цій справі виник у зв`язку із не нарахуванням та невиплатою відповідачем додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць за період з 19.09.2022 по 31.12.2022 та у розмірі 50 000 гривень за період з 01.01.2023 по 30.12.2023.

24. Підставою для повернення позовної заяви слугував висновок судів попередніх інстанцій щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, тривалість якого відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України, становить три місяці й обчислюється з дня, коли позивач дізнався про порушення свого права. Позаяк отримавши витяг з наказу від 20.12.2023 № 1850-ос про звільнення у день виключення зі списків особового складу військової частин - 30.12.2023, позивач був повідомлений про належні йому при звільненні виплати, а спірна додаткова винагорода виплачується щомісячно, тому, за висновками судів попередніх інстанцій, позивач повинен був знати про розмір отриманого грошового забезпечення у відповідному місяці спірних періодів.

25. У межах цього касаційного провадження необхідно перевірити правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із цим позовом.

26. Відповідаючи на питання, які порушені у касаційній скарзі, у зіставленні з нормативно-правовим регулюванням цих відносин, перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

27. Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

28. Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

29. Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

30. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

31. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлено статтею 123 КАС України.

32. Частинами першою та другою статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

33. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

34. Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

35. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

36. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

37. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

38. Відповідно до абзацу першого статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

39. Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

40. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство належить застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

41. Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

42. У розглядуваному випадку питання, яке підлягає вирішенню Верховним Судом, стосується правильного застосування норм права щодо строку звернення до адміністративного суду з позовом про нарахування додаткової винагороди передбаченої постановою № 168 за період з 19.09.2022 по 30.12.2023.

43. Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду, тривалість якого, з урахуванням статті 233 КЗпП України у редакції, яка набула чинності з 19.07.2022, становить три місяці й обчислюється з дня, коли він дізнався про порушення свого права.

44. Суд апеляційної інстанції, підтримуючи цей підхід, наголосив, що про належні йому при звільненні виплати позивач дізнався у день виключенні зі списків особового складу військової частини, а грошове забезпечення є щомісячною виплатою, розмір якої особі відомий щомісяця.

45. Суди обох інстанцій вказали, що відповідно до Інструкції № 468 у наказі про виключення зі списків особового складу фіксуються всі належні військовослужбовцю при звільненні виплати та їх розмір. Відтак, за висновками судів попередніх інстанцій, про можливе порушення свого права позивач був обізнаний 30.12.2023 - у день виключення зі списків особового складу та отримання витягу із наказу від 20.12.2023 № 1850-ос про звільнення з військової служби.

46. У касаційній скарзі позивач заперечує такі висновки, вважаючи їх помилковими. Він наполягає, що про порушення своїх прав щодо невиплати додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168 дізнався у квітні 2024 року із листа відповідача від 21.04.2024 № 09/4363-24-Вих про відмову у виплаті спірних сум.

47. Перевіряючи правильність застосування судами норм процесуального права в частині застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду з позовом, Суд зазначає таке.

48. Як зазначено раніше положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, що перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

49. Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема частиною другою цієї статті.

50. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

51. Частинами першою та другою статті 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

51.1. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

52. Отже визначення моменту, коли саме позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, як початку перебігу строку у цій справі, відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності.

53. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

54. Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

55. День, коли особа дізналася про порушення свого права - це установлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

56. Якщо цей день установити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

57. Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби військовослужбовцями [накази по особовому складу (з кадрових питань)] Державної прикордонної служби України визначений у главі 10 розділу ІІ Інструкції № 468.

58. Так, абзацом 19 пунктом 13 глави 10 розділу II Інструкції № 468 передбачено, що у наказах начальників органів Держприкордонслужби в обов`язковому порядку зазначається: про звільнення з військової служби в запас (відставку) Збройних Сил України (додаток 44) - пункт, його зміст, частина, стаття Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якої здійснюється звільнення військовослужбовця (куди звільняється - в запас чи у відставку), військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, особистий номер військовослужбовця, займана посада та рішення щодо надання права носіння військової форми одягу.

59. У наказах начальників органів Держприкордонслужби в обов`язковому порядку зазначається: про виключення зі списків особового складу органу Державної прикордонної служби України у зв`язку зі звільненням з військової служби (додаток 46) - військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, особистий номер, посада, ким виданий наказ про звільнення з військової служби, його дата, номер, із зазначенням статті звільнення, вислуга років у календарному, пільговому і загальному обчисленні на день звільнення, час на здавання справ і посади, термін відпустки, з якого часу надати, інформація про використання щорічних основних та додаткових відпусток, грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей, або відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця, які необхідно здійснити виплати: матеріальної допомоги на оздоровлення, додаткових грошових винагород, одноразової грошової допомоги при звільненні, в якому розмірі та за який термін військової служби, остаточна дата закінчення проходження військової служби, до якого територіального центру комплектування та соціальної підтримки направити на військовий облік, доцільність зарахування до військового оперативного резерву (у разі відповідності вимогам зарахування) (абзац 21 пунктом 13 глави 10 розділу II Інструкції № 468).

60. Натомість, як убачається з витягу з наказу Голови ДПС України від 20.12.2023 № 1850-ос (том 1 а.с. 118), який позивач додав до позовної заяви, та згідно з яким ОСОБА_1 звільнено з військової служби [припинено (розірвано) контракт] на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У цьому наказі вказано: виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 26 повних календарних років, відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік за 14 календарних днів. Також у цьому наказів зазначено, що допомогу для оздоровлення за 2023 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік позивач отримав.

61. Верховний Суд звертає увагу на те, що у наказі Голови ДПС України від 20.12.2023 № 1850-ос про звільнення із військової служби не вказано про суми, нараховані та виплачені ОСОБА_1 при звільненні.

62. Однак у матеріалах справи відсутній наказ начальника Прикордонного загону від 30.12.2023 № 1147-ос про виключення позивача зі списків особового складу військової частини та інші докази на підтвердження обізнаності позивача про виплачені йому при звільненні суми.

63. За таких обставин є передчасними висновки судів попередніх інстанцій про те, що ознайомившись із наказам Голови ДПС України від 20.12.2023 № 1850-ос у день виключення зі списків особового складу військової частини (30.12.2023) ОСОБА_1 набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, з чим пов`язано початок перебігу строку звернення до суду у цій справі відповідно до вимог частини другої статті 233 КЗпП України.

64. Водночас, питання щодо застосування статті 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати вирішувалося Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, у якій Верховний Суд указав про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.

65. Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для повернення позовної ОСОБА_1 у зв`язку із пропуском строку звернення до суду є передчасними.

66. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

67. Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

68. З огляду на положення статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій - скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

69. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дубок Сергій Миколайович, задовольнити.

2. Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2025 року скасувати, а справу № 420/20270/24 направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько А.Г. Загороднюк
В.М. Соколов