Справа № 463/3751/25
Суддя: Білоус Ю. Б.
Дата ухвалення: 2025-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №463/3751/25
Провадження №2-а/463/53/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м.Львів

Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючий суддя Юрій БІЛОУС,

за участі секретаря судового засідання Оксани КОЗАК,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Львова справу за адміністративним позовом Акціонерного Товариства «Українська залізниця» до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови від 14.04.2025 №3 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, -

учасники справи:

представник позивача Савка В.В., (в режимі відеоконференції),

представник відповідача Арендач М.В.,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про скасування постанови від 14.04.2025 №3 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями.

Просить суд:

скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.04.2025 № 3 про накладення на акціонерне товариство Українська залізниця штрафу у розмірі 142 316 гривень 00 копійок та закрити провадження у справі про правопорушення пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями;

стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження: вул. Єжи Ґедройця, 5, м. Київ, 03680) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Позов мотивує тим, що 16.04.2025 акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - Позивач) отримало від ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач) копію постанови від 14.04.2025 № 3 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями (далі - Постанова).

Зі змісту вказаної Постанови вбачається, що «03.04.2025 о 12 год. 00 хв. в пункті контролю для залізничного сполучення «Львів» прикордонним нарядом «Перевірка документів» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » під час перевірки документів у пасажирів, які перетинали державний кордон у потязі № 706 сполученням «Перемишль-Львів-Київ» (виконується перевізником Акціонерне товариство «Українська залізниця») у вагоні № 1 (на пасажирському місці 22), виявлено пасажира, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перевозилась з Республіка Польща до України та пред`явила на паспортний контроль проїзний документ біженця Чеської Республіки серії НОМЕР_2 , виданий 21.03.2024 року, дійсний до 21.03.2034 року, в якому відсутня віза для в`їзду на територію України».

Представником Відповідача було прийнято рішення про відмову вказаній особі в перетинанні державного кордону України у зв`язку з відсутністю в`їзної візи України.

У зв`язку з наведеним, Відповідач дійшов висновку, що Позивачем не виконано обов`язок перевірки перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, чим порушено вимоги статті 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Відтак, Відповідач виніс постанову, якою наклав на Позивача штраф у розмірі 142 316,00 грн.

З вказаною постановою Позивач не погоджується, вважає оскаржувана постанова є незаконною, такою, що підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм чинного законодавства України.

Так, по-перше, складений представником Відповідача протокол від 03.04.2025 № 440232 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, не може бути підставою для притягнення Позивача до відповідальності згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», позаяк старший стюард ОСОБА_2 , відносно якого було складено такий протокол, не є представником перевізника у розумінні статті 3 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Оскільки визначення поняття «представник перевізника» не міститься у вищезгаданому Законі, то під представником перевізника слід розуміти керівника, члена виконавчого органу юридичної особи-перевізника, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), або представника за довіреністю.

Тобто, особа є лише у тому випадку уповноваженим представником перевізника, якщо у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) чітко визначене її право діяти від імені такого перевізника без додаткового уповноваження.

З аналізу змісту Робочої інструкції старшого стюарда дільниці обслуговування пасажирів в поїздах виробничого підрозділу «Швидкісне депо» філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» № ПКШД ПІ-029/1 від 18.03.2024 випливає, що старший стюард Козюк С.С. не наділений повноваженнями з представництва інтересів АТ «Укрзалізниця» перед третіми особами, а відтак не може бути уповноваженим представником перевізника.

З огляду на зазначене, складений Відповідачем протокол від 03.04.2025 № 440232, який слугував підставою для винесення оскаржуваної Постанови, не можна вважати належним та допустимим доказом у цій справі.

По-друге, з оскаржуваної Постанови вбачається, що підставою для складання протоколу та притягнення Позивача до відповідальності є відсутність у пасажирки поїзда DAUHULEVICH LIZAVETA візи для в`їзду на територію України.

З протоколу від 03.04.2025 № 440232 та оскаржуваної Постанови слідує, що на паспортному контролі DAUHULEVICH LIZAVETA пред`явила Відповідачу проїзний документ біженця Чеської Республіки серії НОМЕР_2 , виданий 21.03.2024, дійсний до 21.03.2034.

При цьому, Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не вимагає від особи, яка має проїзний документ біженця, візи для в`їзду на територію України у разі звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Утім, з оскаржуваної постанови незрозуміло, чи зверталася DAUHULEVICH LIZAVETA, яка має статус біженця відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року, з такою заявою до органів державного прикордонного контролю. Подача такої заяви унеможливлює прийняття рішення Відповідачем про відмову вказаній особі в перетинанні державного кордону України у зв`язку з відсутністю в`їзної візи України та відповідно притягнення Позивача до відповідальності.

Крім того, Відповідачем не складався щодо DAUHULEVICH LIZAVETA протокол про адміністративне правопорушення за статтею 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення за спробу незаконного перетину державного кордону України, що також виключає можливість притягнення Позивача до відповідальності за статтею 1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

По-третє, варто зауважити, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягає Угода про міжнародне пасажирське сполучення від 01.11.1951 року, стороною якої є Україна.

Відповідно до статті 42 Угоди про міжнародне пасажирське сполучення від 01.11.1951 року (зі змінами і доповненнями від 01.05.2023) пасажир, відправник і отримувач багажу або товаробагажу зобов`язані дотримуватися паспортноадміністративних (у тому числі візових), митних та інших правил, встановлених при проїзді залізничним транспортом в міжнародному 2 сполученні, як відносно себе, так і відносно своєї ручної поклажі, багажу та товаробагажу. Перевізник не вправі контролювати дотримання вказаних правил, за винятком встановлених міжнародними угодами в галузі залізничного транспорту, та не несе відповідальності за невиконання цих правил пасажиром, відправником та отримувачем багажу або товаробагажу.

Отже, положення Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» в частині покладення на перевізника обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту та, відповідно, відповідальності за невиконання такого обов`язку, суперечить положенням Угоди про міжнародне пасажирське сполучення.

Аналіз вказаного законодавства свідчить про те, що у перевізника відсутній обов`язок перевіряти перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в`їзду до держави прямування.

Отже, повноваження працівників АТ «Укрзалізниця» обмежуються перевіркою наявності у пасажира лише паспортного документа, що посвідчує його особу.

Крім того, згідно з пунктами 2.5, 2.6 «Технології прикордонного та митного контролю у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон для залізничного сполучення», затвердженої спільним наказом Державної прикордонної служби України, Державної митної служби та Міністерства транспорту та зв`язку України від 06.10.2009 № 745/926/1032 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.11.2009 за № 1036/17052, до обов`язків працівника залізниці входить лише попередження пасажирів під час посадки у вагон про необхідність мати паспортні документи, у т.ч. документи на право перетину державного кордону України та опитування пасажирів під час поїздки щодо їх громадянства, роздача імміграційних карток, митних декларацій забезпечення бланками яких здійснюють органи охорони державного кордону та митних органів.

На думку Позивача, обов`язок з перевірки у пасажирів наявність паспортного документа, візи або інших документів, необхідних для в`їзду до України належить до повноважень органів Державної прикордонної служби України, а не Позивача.

З цих міркувань, винесена Відповідачем Постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, підлягає закриттю.

Короткий зміст заперечень відповідача

16.07.2025 року представником відповідача через систему «Електронний суд» подано відзив на позов, згідно якого просить суд: у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування постанови від 14.04.2025 року №3 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями - відмовити повністю. Постанову від 14.04.2025 року №3 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями - залишити без змін.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог представник відповідача зазначив про наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_4 вимоги позивача не визнає повністю і вважає, що вони не ґрунтуються на законі, є безпідставними і тому не підлягають задоволенню з наступних причин.

03 квітня 2025 року, о 12 годині 00 хвилин, в пункті контролю для залізничного сполучення «Львів» прикордонним нарядом «Перевірка документів» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », під час перевірки документів у пасажирів, які перетинали державний кордон у потязі №706 сполученням «Перемишль-Київ» (виконується перевізником Акціонерне товариство «Українська залізниця») у вагоні №1 (на місці № 22) виявлено пасажира, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перевозилась з Республіки Польща до України та пред`явила на паспортний контроль проїзний документ біженця Чеської Республіки серії НОМЕР_2 , виданий 21.03.2024 року, дійсний до 21.03.2034 року, в якому відсутня віза для в`їзду на територію України.

03 квітня 2025 року стосовно вищевказаної особи-пасажира, на підставі ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» уповноваженим представником Державної прикордонної служби України прийнято рішення про відмову в пропуску через державний кордон при в`їзді в Україну, у зв`язку із відсутністю в`їзної візи.

Даний факт також підтверджує те, що вищевказана особа не мала необхідних документів для перетинання державного кордону на в`їзд в Україну.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про встановлення безвізового режиму для громадян держав - членів Європейського Союзу, Швейцарської Конфедерації та Князівства Ліхтенштейн» постановлено, що з 1 вересня 2005 року безвізовий режим в`їзду в Україну та транзитного проїзду через територію України для громадян держав - членів Європейського Союзу, Швейцарської Конфедерації та Князівства Ліхтенштейн, якщо термін перебування їх в Україні не перевищує 90 днів. Проте, варто зазначити, що оскільки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебуває у громадянстві Чеської Республіки, а має статус біженця у Чеській Республіці, відповідно до вимог абзацу 2 частини 1 статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та частини 1 статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль» в`їзд в Україну здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи.

Цього ж дня, посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями №440232.

Щодо тверджень позивача відносно того, що ОСОБА_2 не уповноважували підписувати протокол та бути присутнім, як представник, при розгляді справи, варто зазначити, що враховуючи вимоги статті 3 ЗУ «Про відповідальність перевізників» протокол від 03.04.2025 року №440232 був складений саме на юридичну особу в формі товариства, а саме - «Акціонерне товариство «Українська залізниця»», яка здійснює міжнародні пасажирські перевезення (та забезпечує перевезення осіб потягом № 706 сполученням «Перемишль - Львів - Київ»), а не на фізичну особу ОСОБА_2 (зі змістом відповідного протоколу ОСОБА_2 ознайомлений (наявний підпис)). У протоколі було зазначено, що розгляд справи відбудеться 14 квітня 2025 року о 15 год 00 хв у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте ОСОБА_2 відмовився від отримання його другого примірника.

Також (після надходження протоколу про правопорушення та інших матеріалів справи), ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до вимог статті 3 ЗУ «Про відповідальність перевізників», додатково 07.04.2025 року до Акціонерного товариства «Українська залізниця» направлено перший примірник протоколу разом з іншими документами, що стосуються справи. Також, у змісті даного листа додатково зазначено (в протоколі теж зазначено) дату та час розгляду справи.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про відповідальність перевізників» справа про правопорушення розглядається в присутності представника перевізника. В разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне сповіщення представника про місце і час розгляду справи і якщо від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду. Оскільки представник був сповіщений про місце і час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило, як наслідок справу було розглянуто за відсутності представника, а копія постанови №3, відповідно до статті 12 Закону України «Про відповідальність перевізників» надіслана перевізнику, який її отримав, міститься в додатках до позовної заяви.

Доводи позивача, що статтею 10 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено, що саме передбачає прикордонний контроль іноземця під час його виїзду з України є неактуальними оскільки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 слідував на в`їзд в Україну, відтак, під час здійснення прикордонного контролю керувались вимогами статті 8 цього Закону (в т.ч. про наявність в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України).

Щодо тверджень позивача в частині того, що Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі Закон України «Про біженців») не вимагає від особи, яка має проїзний документ біженця, візи для в`їзду на територію України у разі звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту варто зазначити, що цей Закон визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, а особа, яка слідувала на в`їзд в Україну отримала відповідний статус в Чеській Республіці.

Також, відповідно до статті 5 Закону України «Про біженців», визначено, що органи Державної прикордонної служби України не приймають заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та не пропускають на територію України іноземців та осіб без громадянства, стосовно яких уповноваженим органом прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну, а також у разі перетинання заявником державного кордону України безпосередньо з території держави, в якій його життю або свободі не загрожує небезпека, а так само не приймають зазначені заяви у разі їх подання іноземцями або особами без громадянства під час дії воєнного стану, під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону на виїзд з України до інших держав або особами, прийнятими в Україну відповідно до міжнародних договорів про реадмісію.

Пунктом 7 Статуту визначено, що одним із предметів діяльності товариства є надання послуг з перевезення пасажирів, вантажів, зокрема небезпечних вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні.

Також пунктом 14 Статуту визначено, що товариство має цивільні права та обов`язки, у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, цим Статутом та внутрішніми документами товариства, прийнятими відповідно до цього Статуту.

Відповідно до ст. 22-1 Закону України «Про залізничний транспорт», під час перевезення у міжнародному залізничному сполученні пасажир зобов`язаний мати належним чином оформлені документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред`явити їх перевізникові на його вимогу, а перевізник при перевезенні пасажира у міжнародному залізничному сполученні зобов`язаний до початку такого перевезення перевірити наявність у пасажира паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документ, що його замінює, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред`явив необхідні документи.

За невиконання обов`язку перевірити перед початком перевезення пасажира у міжнародному залізничному сполученні наявність у нього паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документа, що його замінює, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, перевізник несе відповідальність, передбачену законом.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність перевізників» також визначено, що підприємства (їх об`єднання), установи, організації та фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення, за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира паспортного документа, візи або інших документів, необхідних для в`їзду до держави прямування або транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без таких документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу в розмірі сорока семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленому на 1 січня календарного року, за кожного такого пасажира, але не більше шестисот таких прожиткових мінімумів за одне перевезення, а за ненадання або надання недостовірних даних реєстрації пасажирів - у розмірі п`ятдесяти таких прожиткових мінімумів за кожне перевезення.

Враховуючи вищезгадані норми Законів перевізник був зобов`язаний, перед початком здійснення міжнародного пасажирського перевезення (на станції у Перемишлі) перевірити у пасажира - DAUHULEVICH LIZAVETA, 15.12.1998 року народження, наявність належним чином оформлених документів, які необхідні для в`їзду до України, тобто наявність візи (додаток №6).

Також, у позовній заяві позивачем зазначені доводи, що працівники АТ «Українська залізниця» дотримувались і діяли у відповідності до вимог пунктів 2.5 та 2.6 Технології прикордонного та митного контролю у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон для залізничного сполучення, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної митної служби України, Міністерства транспорту та зв`язку України 06.10.2009 року №745/926/1032, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 листопада 2009 року за №1036/17052 (далі - Технологія).

Однак варто зазначити, що ця Технологія застосовується безпосердньо під час здійснення прикордонного та митного контролю пасажирських поїздів міжнародного сполучення у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон для залізничного сполучення і спрямована на удосконалення рівня взаємодії органів охорони державного кордону та митних органів, структурних підрозділів залізничного транспорту України, дотримання графіку руху пасажирських поїздів, скорочення часу проведення прикордонного та митного контролю осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Також позивачем зазначено, що згідно з вимогами пункту 6 частини 1 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» та статті 7 Закону України «Про прикордонний контроль» тільки представники Держприкордонслужби України наділені повноваженнями, при здійсненні прикордонного контролю, встановлювати наявність належно оформлених документів.

Однак, в цьому контексті варто зазначити, що фраза «належно оформлених документів» враховуючи вимогу пункту 6 частини 1 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» стосується не тільки осіб, а транспортних засобів та вантажів: в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю.

Преамбулою Закону України «Про відповідальність перевізників» визначено, що цей Закон встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.

Проте, позивачем не здійснено обов`язок перевірити саме наявність документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, а не їх справжність, оскільки віза в проїзному документі біженця Чеської Республіки була відсутня, а не підроблена.

Всі процесуальні документи, а саме: рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, рапорти військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідчать саме про те, що в особи були відсутні документи, що надають право на перетинання державного кордону України.

Пунктом 1.2 Розділу І Інструкції з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, затвердженої наказом Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.06.2012 року №407, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 червня 2012 року за №1083/21395 (далі Інструкція №407) визначено: перевірка документів - дослідження уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України паспортних та інших документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі; стандартна перевірка документів - дослідження паспортних та інших документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства в обсязі, необхідному для визначення законних підстав для перетинання ними державного кордону.

Пунктом 2.5 Розділу ІІ Інструкції №407 передбачено, що під час проведення стандартної перевірки документів прикордонний наряд «Перевірка документів» повинен оглянути паспортний документ, що пред`являється, визначити його вид і відповідність установленому зразку.

Також відповідно до 2.8 Розділу ІІ Інструкції №407 під час здійснення стандартної перевірки документів іноземців та осіб без громадянства потрібно додатково перевіряти: документи, передбачені частиною першою статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», інші документи, передбачені законодавством, відповідність відомостей, зазначених у візі або іншому документі, пред`явленому паспортному документу, чи всі особи, вписані в паспортний документ і візу, прямують через державний кордон, виконання вимог щодо дотримання встановлених законодавством правил і строків перебування на території України (підраховується автоматизовано відповідно до Положення про базу даних «Відомості про іноземців та осіб без громадянства, які перевищили термін реєстрації паспортних документів в Україні», затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 травня 2008 року № 444, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 2008 року за № 549/15240.

Враховуючи те, що в DAUHULEVICH LIZAVETA в проїзному документі біженця Чеської Республіки відсутня віза, як наслідок не здійснювалась поглиблена перевірка з метою підтвердження або спростування ознак її підробки (фальсифікації).

Позивач відповіді на відзив не подавав та відповідно відповідач не подавав заперечень на відповідь на відзив.

Короткий зміст та узагальнені доводи і позиції учасників справи

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що зазначені у позові, просила позов задовольнити.

Представника відповідача проти позову заперечила, підтримала викладені у відзиві на позов доводи, просила відмовити в задоволенні позову.

Рух справи в суді

23.04.2025 року через систему «Електронний суд» представник Акціонерного Товариства «Українська залізниця» - адвокат Куруц Віталій Миколайович звернувся до суду з позовом про скасування постанови від 14.04.2025 №3 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 24.04.2025 року матеріали адміністративного позову Акціонерного Товариства «Українська залізниця» (місце знаходження: 03680, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про скасування постанови від 14.04.2025 №3 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями передано за предметною підсудністю на розгляд Львівському окружному адміністративному суду.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 року справу передано за предметною підсудністю на розгляд Личаківського районного суду м.Львова.

На підставі протоколу розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі від 09.07.2025 року справу передано в провадження судді Білоуса Ю.Б.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 09.07.2025 року відкрито провадження у справі, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Суду

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно статті 19 Конституції України та статті 4 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» посадові особи Державної прикордонної служби України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо поняття адміністративного правопорушення - то адміністративне право України та Кодекс України про адміністративне правопорушення роз`яснює (далі - КУпАП), що адміністративне правопорушення - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність тобто це конкретне діяння (факт, явище, подія), що відбулося (мало місце) у реальній дійсності.

У відповідності до вимог абзацу 6 частини 1 статті 2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» однією з основних функцій прикордонної служби України - є участь у боротьбі з організованою злочинністю та протидія незаконній міграції на державному кордоні України та в межах контрольованих прикордонних районів. Відповідно до повноважень, визначених пунктом 5 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу покладаються завдання щодо організація запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами.

Статтею 83 Цивільного кодексу України визначено, що товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Встановлені судом обставини. Мотиви, з яких виходить Суд, та застосовані норми права

Судом встановлено, що 03 квітня 2025 року, о 12 годині 00 хвилин, в пункті контролю для залізничного сполучення «Львів» прикордонним нарядом «Перевірка документів» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », під час перевірки документів у пасажирів, які перетинали державний кордон у потязі №706 сполученням «Перемишль-Київ» (виконується перевізником Акціонерне товариство «Українська залізниця») у вагоні №1 (на місці № 22) виявлено пасажира, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перевозилась з Республіки Польща до України та пред`явила на паспортний контроль проїзний документ біженця Чеської Республіки серії НОМЕР_2 , виданий 21.03.2024 року, дійсний до 21.03.2034 року, в якому відсутня віза для в`їзду на територію України.

03 квітня 2025 року стосовно вищевказаної особи-пасажира, на підставі ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» уповноваженим представником Державної прикордонної служби України прийнято рішення про відмову в пропуску через державний кордон при в`їзді в Україну, у зв`язку із відсутністю в`їзної візи.

Як стверджує сторона відповідача і позивачем вказаної обставини не спростовано, даний факт також підтверджує те, що вищевказана особа не мала необхідних документів для перетинання державного кордону на в`їзд в Україну.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про встановлення безвізового режиму для громадян держав - членів Європейського Союзу, Швейцарської Конфедерації та Князівства Ліхтенштейн» постановлено, що з 1 вересня 2005 року безвізовий режим в`їзду в Україну та транзитного проїзду через територію України для громадян держав - членів Європейського Союзу, Швейцарської Конфедерації та Князівства Ліхтенштейн, якщо термін перебування їх в Україні не перевищує 90 днів.

Оскільки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебуває у громадянстві Чеської Республіки, а має статус біженця у Чеській Республіці, відповідно до вимог абзацу 2 частини 1 статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та частини 1 статті 8 Закону України «Про прикордонний контроль» в`їзд в Україну здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи.

Цього ж дня, посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями №440232.

Суд вважає неспроможними твердження позивача про те, що ОСОБА_2 не уповноважували підписувати протокол та бути присутнім, як представник, при розгляді справи, оскільки враховуючи вимоги статті 3 ЗУ «Про відповідальність перевізників» протокол від 03.04.2025 року №440232 був складений саме на юридичну особу в формі товариства, а саме - «Акціонерне товариство «Українська залізниця»», яка здійснює міжнародні пасажирські перевезення (та забезпечує перевезення осіб потягом № 706 сполученням «Перемишль - Львів - Київ»), а не на фізичну особу ОСОБА_2 (зі змістом відповідного протоколу ОСОБА_2 ознайомлений (наявний підпис)). У протоколі було зазначено, що розгляд справи відбудеться 14 квітня 2025 року о 15 год 00 хв у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте ОСОБА_2 відмовився від отримання його другого примірника.

Більше того, також (після надходження протоколу про правопорушення та інших матеріалів справи), ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до вимог статті 3 ЗУ «Про відповідальність перевізників», додатково 07.04.2025 року до Акціонерного товариства «Українська залізниця» направлено перший примірник протоколу разом з іншими документами, що стосуються справи. Також, у змісті даного листа додатково зазначено (в протоколі теж зазначено) дату та час розгляду справи.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про відповідальність перевізників» справа про правопорушення розглядається в присутності представника перевізника. В разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне сповіщення представника про місце і час розгляду справи і якщо від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду.

Оскільки представник був сповіщений про місце і час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило, як наслідок справу було розглянуто за відсутності представника, а копія постанови №3, відповідно до статті 12 Закону України «Про відповідальність перевізників» надіслана перевізнику, який її отримав, міститься в додатках до позовної заяви.

Щодо покликань позивача про те, що статтею 10 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено, що саме передбачає прикордонний контроль іноземця під час його виїзду з України, то суд погоджується в цій частині з відповідними твердженнями відповідача про те, що такі є неактуальними, оскільки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 слідував на в`їзд в Україну, відтак, під час здійснення прикордонного контролю керувались вимогами статті 8 цього Закону (в т.ч. про наявність в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України).

Щодо тверджень позивача в частині того, що Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі Закон України «Про біженців») не вимагає від особи, яка має проїзний документ біженця, візи для в`їзду на територію України у разі звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, то суд зазначає про наступне.

Вказаний Закон визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, а особа, яка слідувала на в`їзд в Україну отримала відповідний статус в Чеській Республіці.

Також, відповідно до статті 5 Закону України «Про біженців», визначено, що органи Державної прикордонної служби України не приймають заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та не пропускають на територію України іноземців та осіб без громадянства, стосовно яких уповноваженим органом прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну, а також у разі перетинання заявником державного кордону України безпосередньо з території держави, в якій його життю або свободі не загрожує небезпека, а так само не приймають зазначені заяви у разі їх подання іноземцями або особами без громадянства під час дії воєнного стану, під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону на виїзд з України до інших держав або особами, прийнятими в Україну відповідно до міжнародних договорів про реадмісію.

Пунктом 7 Статуту визначено, що одним із предметів діяльності товариства є надання послуг з перевезення пасажирів, вантажів, зокрема небезпечних вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні.

Також пунктом 14 Статуту визначено, що товариство має цивільні права та обов`язки, у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, цим Статутом та внутрішніми документами товариства, прийнятими відповідно до цього Статуту.

Відповідно до ст. 22-1 Закону України «Про залізничний транспорт», під час перевезення у міжнародному залізничному сполученні пасажир зобов`язаний мати належним чином оформлені документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред`явити їх перевізникові на його вимогу, а перевізник при перевезенні пасажира у міжнародному залізничному сполученні зобов`язаний до початку такого перевезення перевірити наявність у пасажира паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документ, що його замінює, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред`явив необхідні документи.

За невиконання обов`язку перевірити перед початком перевезення пасажира у міжнародному залізничному сполученні наявність у нього паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документа, що його замінює, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, перевізник несе відповідальність, передбачену законом.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність перевізників» також визначено, що підприємства (їх об`єднання), установи, організації та фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення, за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира паспортного документа, візи або інших документів, необхідних для в`їзду до держави прямування або транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без таких документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу в розмірі сорока семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленому на 1 січня календарного року, за кожного такого пасажира, але не більше шестисот таких прожиткових мінімумів за одне перевезення, а за ненадання або надання недостовірних даних реєстрації пасажирів - у розмірі п`ятдесяти таких прожиткових мінімумів за кожне перевезення.

А тому враховуючи вищезгадані норми Законів суд приходить до висновку про те, що перевізник був зобов`язаний, перед початком здійснення міжнародного пасажирського перевезення (на станції у Перемишлі) перевірити у пасажира - DAUHULEVICH LIZAVETA, 15.12.1998 року народження, наявність належним чином оформлених документів, які необхідні для в`їзду до України, тобто наявність візи.

Щодо доводів сторони позивача про те, що працівники АТ «Українська залізниця» дотримувались і діяли у відповідності до вимог пунктів 2.5 та 2.6 Технології прикордонного та митного контролю у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон для залізничного сполучення, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної митної служби України, Міністерства транспорту та зв`язку України 06.10.2009 року №745/926/1032, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 листопада 2009 року, то суд в цій частині вважає обґрунтованими відповідні покликання сторони відповідача.

Як зазначив представник відповідача у скерованому на адресу суду відзиві на позов, вказана Технологія застосовується безпосердньо під час здійснення прикордонного та митного контролю пасажирських поїздів міжнародного сполучення у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон для залізничного сполучення і спрямована на удосконалення рівня взаємодії органів охорони державного кордону та митних органів, структурних підрозділів залізничного транспорту України, дотримання графіку руху пасажирських поїздів, скорочення часу проведення прикордонного та митного контролю осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Щодо покликань позивача про те, що згідно з вимогами пункту 6 частини 1 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» та статті 7 Закону України «Про прикордонний контроль» тільки представники Держприкордонслужби України наділені повноваженнями, при здійсненні прикордонного контролю, встановлювати наявність належно оформлених документів, то слід зазначити, що фраза «належно оформлених документів» враховуючи вимогу пункту 6 частини 1 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» стосується не тільки осіб, а транспортних засобів та вантажів: в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю.

Преамбулою Закону України «Про відповідальність перевізників» визначено, що цей Закон встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.

Проте, позивачем не здійснено обов`язок перевірити саме наявність документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, а не їх справжність, оскільки віза в проїзному документі біженця Чеської Республіки була відсутня, а не підроблена.

Всі процесуальні документи, а саме: рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, рапорти військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідчать саме про те, що в особи були відсутні документи, що надають право на перетинання державного кордону України.

Пунктом 1.2 Розділу І Інструкції з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, затвердженої наказом Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.06.2012 року №407, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 червня 2012 року за №1083/21395 (далі Інструкція №407) визначено: перевірка документів - дослідження уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України паспортних та інших документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі; стандартна перевірка документів - дослідження паспортних та інших документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства в обсязі, необхідному для визначення законних підстав для перетинання ними державного кордону.

Пунктом 2.5 Розділу ІІ Інструкції №407 передбачено, що під час проведення стандартної перевірки документів прикордонний наряд «Перевірка документів» повинен оглянути паспортний документ, що пред`являється, визначити його вид і відповідність установленому зразку.

Також відповідно до 2.8 Розділу ІІ Інструкції №407 під час здійснення стандартної перевірки документів іноземців та осіб без громадянства потрібно додатково перевіряти: документи, передбачені частиною першою статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», інші документи, передбачені законодавством, відповідність відомостей, зазначених у візі або іншому документі, пред`явленому паспортному документу, чи всі особи, вписані в паспортний документ і візу, прямують через державний кордон, виконання вимог щодо дотримання встановлених законодавством правил і строків перебування на території України (підраховується автоматизовано відповідно до Положення про базу даних «Відомості про іноземців та осіб без громадянства, які перевищили термін реєстрації паспортних документів в Україні», затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 травня 2008 року № 444, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 2008 року за № 549/15240.

А тому, як зазначив представник відповідача, зважаючи на те, що в DAUHULEVICH LIZAVETA в проїзному документі біженця Чеської Республіки відсутня віза, як наслідок не здійснювалась поглиблена перевірка з метою підтвердження або спростування ознак її підробки (фальсифікації).

З врахуванням наведеного вище, представник відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, довів суду правомірність своїх дій.

Судом встановлено, що перевізником ПАТ «Українська залізниця» не виконано обов`язок перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, чим порушено вимоги ст.1 Закону України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень та ст.22-1 Закону України Про залізничний транспорт.

Щодо тверджень позивача відносно відсутності відомостей про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності, з матеріалів справи вбачається, що остання не притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 КУпАП, оскільки встановленим порядком їй було відмовлено у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну.

Беручи до уваги усе зазначене вище, суд дійшов висновку, що постанова №3 від 14.04.2025 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями, та накладення на Акціонерне товариство «Українська залізниця» штрафу у розмірі 142 316 гривень є правомірною і підстави для її скасування відсутні.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись статтями 6, 10-12, 94,286,293,295 КАС України, суд

у х в а л и в:

В позові Акціонерного Товариства «Українська залізниця» до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови від 14.04.2025 №3 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Акціонерне Товариство «Українська залізниця» (, місце знаходження: 03680, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5);

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

Суддя Юрій БІЛОУС