Справа № 943/2057/25
Суддя: Кос І. Б.
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер №943/2057/25
Провадження № 2-а/943/44/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Буську адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Сумській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним вище позовом, у якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5956369 від 17 жовтня 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що капралом Роменського ВП ГУНП у Сумській області Вівдичем Романом Вікторовичем винесено оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5956369 від 17.10.2025, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. за те, що 17 жовтня 2025 року в с. Овлаші водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes Benz 906», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом ПГМФ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не маючи при цьому відповідної категорії «ВЕ», чим порушив п. 2.1 «а» ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч. 2 ст. 126 КУпАП. Однак, як вважає позивач, що спірна постанова відповідача є незаконною, безпідставною і такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що позивач, будучи волонтером Доровольчого формування Золочівської територіальної громади №1, внаслідок чого він 17 жовтня 2025 року здійснював перевезення транспортного засобу для 103 бригади ТРО, оскільки волонтери із категорією у водійських правах ВЕ у добровольчому формуванні відсутні, а перевезений ним транспортний засіб необхідний був захисникам, а тому позивач діяв у стані крайньої необхідності, про що доводив поліцейському, однак ним це не було взято до уваги. Відтак, позивач вважає, що його дії підпадають під положення статті 18 КУпАП, а тому просив оскаржувану постанову поліцейського скасувати.

Ухвалою судді від 31.10.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без повідомлення сторін і встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу п`ятиденний строк для подання відповіді на відзив. Копії ухвал про відкриття спрощеного позовного провадження надіслано сторонам.

Крім того, сторонам було роз`яснено зміст частини 5 статті 262 КАС України, відповідно до якої суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотань від будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 02.12.2025 року проведено заміну неналежного відповідача Управління патрульної поліції у Сумській області ДПП на належного відповідача Головного управління Національної поліції в Сумській області, якому встановлено п`ятиденний строк для подання відзиву на позов із дня вручення копії цієї ухвали.

Відповідач ГУНП в Сумській області через свого представника за довіреністю Каракуц М.Ю. направив до суду відзив на позовну заяву (вх. №8443 від 09.12.2025), у якому з позовними вимогами представник відповідача не погоджується, оскільки зупинка транспортного засобу під керуванням позивача ОСОБА_1 була законною, під час встановлення адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення на позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, поліцейський діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, а тому винесена постанова є законною. Так, позивач ОСОБА_1 керував автомобілем з причепом ПГМФ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , при цьому не маючи відповідної категорії, що дає право керування транспортним засобом з причіпом, чим порушив п. 2.1 «а» ПДР України, а незнання законів не звільняє від відповідальності, що є фундаментальним принципом права. На підставі викладеного, ГУНП в Сумській області вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необгрунтованими та безпідставними, а позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. Відтак, представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення відмовити в повному обсязі.

Згідно частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім того, згідно положень статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 7 КУпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як убачається із оскаржуваної постанови капрала Роменського Відділу поліції Головного управління Національної поліції у Сумській області Вівдича Романа Вікторовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5956369 від 17.10.2025, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. за те, що 17 жовтня 2025 року о 12:55:17 год. в с. Овлаші водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes Benz 906», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом ПГМФ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не маючи при цьому відповідної категорії «ВЕ», чим порушив п. 2.1 «а» ПДР України (Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом).

Частиною другою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом п. 2.1 «а» ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має водійське посвідчення категорії «В» і «В1», що підтверджується долученою ним копією посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 22.04.1999 року.

Відповідно до п. 2.13 ПДР України транспортні засоби належать до таких категорій, зокрема: транспортні засоби категорії В автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; транспортні засоби категорії С1 призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; транспортні засоби категорії С призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів; категорії BE, C1E, CE, DIE, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, C, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів.

Проте, як убачається із оскаржуваної постанови серії ЕНА №5956369 від 17.10.2025, що поліцейським притягнуто до адміністративної відповідальності позивача ОСОБА_1 за те, що він керував транспортним засобом «Mercedes Benz 906», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом ПГМФ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не маючи при цьому відповідної категорії «ВЕ», однак не встановлено марки та моделі «ПГМФ», його повної маси та маси без навантаження.

Разом із тим, відповідно до п. 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» №340 від 08.05.1993, - водіям транспортних засобів категорій «В, С1, С, D1 і D» дозволяється керувати такими засобами також з причепом, дозволена максимальна маса якого не перевищує 750 кілограмів. При цьому водіям транспортних засобів категорії «В» дозволяється керувати такими засобами з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кілограмів, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа не перевищує 3500 кілограмів.

Окрім того, 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 запроваджено воєнний стан в Україні, який неодноразово продовжений та діє до цього часу.

Так, згідно п. 1-1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» №184 від 03.03.2022 установлено, що у період воєнного стану до керування транспортними засобами категорії C, C1 на території України допускаються особи, які мають посвідчення водія категорії «B».

Зокрема, як убачається із довідки Добровольчого формування Золочівської територіальної громади №1, що позивач ОСОБА_1 із 02 травня 2023 року працює волонтером у цьому формуванні на добровільних засадах, неодноразово їздив на схід країни в найгарячіші напрямки для доставлення волонтерської допомоги різним підрозділам ЗСУ, а також автомобілів для бойових підрозділів. Так, він 17 жовтня 2025 року ОСОБА_1 за дорученням командира ДФТГ Михайла Костика доставляв автомобіль НОМЕР_4 бригаді ТРО, яка дислокується на Сумському напрямку.

При цьому, позивач ОСОБА_1 не заперечує факт відсутності у нього водійського посвідчення категорії «ВЕ», однак зазначає про можливість перевезення вантажу під час дії воєнного стану, а в позовній заяві він покликався також на відсутність його вини, оскільки порушення має місце у стані крайньої необхідності, що згідно з нормами КУпАП виключає можливість притягнення до відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення.

Відповідно до статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

При вчиненні адміністративного правопорушення у стані крайньої необхідності особа звільняється від відповідальності, а такі дії не розглядаються як правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини (ВС/КАС № 686/5225/17 від 21.12.2018).

Як вже було встановлено судом, що позивач ОСОБА_1 є волонтером та транспортний засіб перевозив для 103 бригаді ТРО, для подальшого його використання на фронті, оскільки у вказаній ним волонтерській організації ДФТГ не має водії із посвідченнями категорій «ВЕ», що підтверджується також наявними в матеріалах справи доказами, чого представником відповідача не спростовано.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС).

Проте, працівником відповідача при винесенні оскаржуваної постанови не враховано вищевказаних фактичних обставин події, а також положень п. 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» №340 від 08.05.1993 про те, що водіям транспортних засобів категорій В, С1, С, D1 і D дозволяється керувати такими засобами також з причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів, а також п. 1-1 постанови КМУ «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» №184 від 03.03.2022 про те, що у період воєнного стану до керування транспортними засобами категорії C, C1 на території України допускаються особи, які мають посвідчення водія категорії B, що наявна у позивача Бужовича Б.П.

Тотожні висновки викладені у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду в справі №465/4057/22 від 06 квітня 2023 року.

Разом із тим, оскільки вже згаданий судом пункт 5 постанови КМУ №340 від 08.05.1993 дозволяв позивачу керувати таким транспортним засобом за певних умов, як слідує із оскаржуваної постанови серії ЕНА №5956369 від 17 жовтня 2025 року, що працівником відповідача не встановлено марки та моделі причепу «ПГМФ», його повної маси та маси без навантаження, а згідно частини третьої статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також подібний висновок викладений у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду в справі №947/35813/23 від 25 січня 2024 року, де апеляційний суд не погодився із рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2023 року, скасувавши його та прийняв постанову про задоволення позовних вимог. Ухвалено визнати протиправною та скасувати постанову, винесену інспектором батальйону №2 роти №2 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Стадніковим В.Г., від 03.11.2023 серії ЕАТ № 8072962 про накладення на адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., а справу закрито. При цьому, суд апеляційної інстанції констатував, що автомобіль під керуванням позивача MERCEDES- BENZ 312D, який згідно технічного паспорту має масу без навантаження 1450 кг, а повну масу 3500 кг, відноситься до категорії В. Отже висновки відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, про необхідність позивачу для керування ТЗ MERCEDES- BENZ 312D прав категорії С1Е не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, в оскаржуваній постанові інспектором не зазначено, водійські права якої категорії відсутні у позивача. Більш того, зазначаючи про перевищення причепом маси 750 кг, інспектор жодним чином не встановив загальну масу причепу з вантажем та чи дійсно вона перевищує 750 кг, та чи загальна маса такого складу перевищує 3500 кг, адже категорія В дає право на керування автомобілем категорії В, зчепленим з причепом, дозволена максимальна маса якого перевищує 750 кг, але не перевищує маси автомобіля без навантаження, а загальна дозволена максимальна маса такого складу не перевищує 3500 кг. Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкових висновків про необхідність позивачем мати водійське посвідчення категорії С1Е.

Крім того, представником відповідача в якості доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення долучено після відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 відеозапис із бодікамери поліцейського (оптичний диск), однак не зазначено і не додано таких доказів працівником відповідача до оскаржуваної постанови серії ЕНА №5956369 від 17.10.2025, де в графі 7 «До постанови додаються» не містить зазначення жодного доказу на підтвердження скоєного позивачем адміністративного правопорушення.

При цьому, відповідно до практики Верховного Суду приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення (постанова від 13 лютого 2020 року в справі №524/9716/16-а).

Водночас, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Лише фіксація саме вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Таким чином, відеозапис (оптичний диск), на який покликається відповідач, та який не зазначений в графі 7 оскаржуваної постанови «До постанови додаються», не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Подібні висновки викладені в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду в справі №344/18163/24 від 14 квітня 2025 року.

Крім того, у рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України, Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом» Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Верховним Судом викладена правова позиція у постанові від 26 червня 2019 року в справі №536/1703/17 (провадження №К/9901/3839/17), згідно якої притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 року в справі №463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За наведених обставин суд вважає, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, за відсутності достатніх даних про вчинення нею правопорушення, як і відсутність доказів на порушення позивачем вимог п. 2.1 «а» ПДР України.

Відтак, надаючи правову оцінку аргументам сторін у справі, суд приходить до висновку, що працівник відповідача при винесені оскаржуваної постанови належним чином не задокументував наявність правопорушення, що унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні, а тому оскаржувана постанова серії ЕНА №5956369 від 17 жовтня 2025 року підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, ураховуючи задоволення цього позову на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає відшкодуванню сплачений позивачем судовий збір в сумі 605,60 грн., що підтверджується долученою до справи квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» №1823-5519-9080-4817 від 24.10.2025, який слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача, що відповідатиме положенню частини першої статті 139 КАС України.

Ураховуючи наведене і керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 10, 77, 78, 132, 134, 139, 140, 143, 229, 242-246, 249, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову поліцейського Роменського Відділу поліції Головного управління Національної поліції у Сумській області капрала поліції Вівдича Романа Вікторовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5956369 від 17 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення, - закрити.

Судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок), сплачений ОСОБА_1 , стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Сумській області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Сумській області (40000, місто Суми, вулиця Герасима Кондратьєва, 23; ).

Представник відповідача: Каракуц Марія Юріївна (40000, місто Суми, вулиця Герасима Кондратьєва, 23).

Повний текст судового рішення виготовлено: 23.12.2025 року.

Суддя І. Б. Кос