Справа № 160/29943/25
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 14.12.1988 по 25.12.1990 на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 від 01.07.1987 до страхового стажу;
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує з 14.04.2025 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Під час призначення пенсії до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи з 14.12.1988 по 25.12.1990 на підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.07.1987. З даного питання позивач звернувся до відповідача із заявою. Відповідач листом повідомив про те, що спірний період не було зараховано до страхового стажу позивача, оскільки дати прийняття на роботу та наказу про прийняття на роботу значно різняться. З такою позицією відповідача позивач не погоджується, що стало підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов, доказів на його обґрунтування та належним чином завіреної копії пенсійної справи позивача.
На адресу суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що на підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.07.1987 до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 14.12.1988 по 25.12.1990, оскільки дата прийняття на роботу (14.12.1988) та дата наказу про прийняття на роботу (10.03.1989) значно різняться в часі, що суперечить вимогам діючої на той час Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує з 14.04.2025 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 01.07.1987, копія якої міститься у матеріалах справи, з-поміж інших, наявні наступні записи:
14.12.1988 прийнята в в/о «Металіст» філія №2 інженером-нормувальником в дослідно-експериментальне виробництво, наказ №4-ок від 10.03.1989 (запис №3);
10.05.1989 переведена старшим економістом ФСО, наказ №68 від 28.05.1989 (запис №6);
11.11.1990 переведена у відділ головного бухгалтера на посаду бухгалтера, наказ №169-ок від 11.11.1990 (запис №7);
25.12.1990 звільнена за переведенням із заводу в державну інфекційну лікарню, п. 5 ст. 36 КЗпП УРСР, наказ №176-ок від 25.12.1990 (запис №8).
22.08.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою з питання незарахування до страхового стажу періоду роботи з 14.12.1988 по 25.12.1990 на підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.07.1987.
Позивач із такою позицією відповідача не погоджується, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законі України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) та Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Згідно ст. 1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Наведене кореспондується положеннями ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), передбачено перелік документів, що додаються до заяви для призначення пенсії за віком.
Згідно з п. п. 3 п. 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку № 22-1.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення страхового стажу.
Як вже було встановлено судом, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 01.07.1987, копія якої міститься у матеріалах справи, з-поміж інших, наявні наступні записи, що стосуються незарахованого періоду роботи позивача:
14.12.1988 прийнята в в/о «Металіст» філія №2 інженером-нормувальником в дослідно-експериментальне виробництво, наказ №4-ок від 10.03.1989 (запис №3);
10.05.1989 переведена старшим економістом ФСО, наказ №68 від 28.05.1989 (запис №6);
11.11.1990 переведена у відділ головного бухгалтера на посаду бухгалтера, наказ №169-ок від 11.11.1990 (запис №7);
25.12.1990 звільнена за переведенням із заводу в державну інфекційну лікарню, п. 5 ст. 36 КЗпП УРСР, наказ №176-ок від 25.12.1990 (запис №8).
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що трудова книжка позивача містить неправдиві або недостовірні відомості щодо періодів трудової діяльності позивача. Разом з тим, відсутні докази на підтвердження визнання недійсними відповідних записів трудової книжки позивача.
Щодо незарахування до страхового стажу спірного періоду роботи позивача, суд зазначає наступне.
Суд уважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, документації на підтвердження наявного страхового стажу. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, документації на підтвердження наявного страхового стажу.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні відповідних документів.
Суд зазначає, що дійсно у записі №3 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.07.1987 містяться розбіжності у даті прийняття на роботу 14.12.1988 та даті наказу про прийняття на роботу 10.03.1989.
Проте, такий недолік жодним чином не впливає на можливість зарахувати спірний період роботи позивача до його страхового стажу.
На переконання суду, обов`язок щодо внесення достовірних, повних та правильних записів у документи первинного обліку підприємства про стаж та заробітну плату працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання цих правил не може мати негативні наслідки для особи, якої такі відомості стосуються, та не може впливати на її особисті права.
Отже, невідповідність дати прийняття на роботу даті наказу про прийняття на роботу не є підставою для незарахування спірного періоду до страхового стажу позивача.
Відтак, спірний період трудової діяльності позивача підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу позивача з 14.12.1988 по 25.12.1990 на підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.07.1987.
Разом з тим, суд наголошує, що позовні вимоги в частині перерахунку та виплати пенсії з урахуванням виплачених сум є передчасними, оскільки зазначеним діям передує перерахунок відповідачем страхового стажу позивача, від чого залежатиме розмір відповідних пенсійних виплат позивача.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).
З огляду на викладене, позовні вимоги у цій справі підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що під час звернення до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Відтак, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 періоду роботи з 14.12.1988 по 25.12.1990 на підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.07.1987 до страхового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 14.12.1988 по 25.12.1990 на підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.07.1987.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька