Справа № 520/36681/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 р. Справа № 520/36681/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2025, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/36681/23

за позовом ОСОБА_1

до Департамента містобудування та архітектури Харківської міської ради треті особи Приватне підприємство "НВ-Інвест" , Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕСПЕКТПЛЮС" , ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 , апелянт), звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради (надалі відповідач, ДМА ХМР), третя особа Приватне підприємство "НВ-Інвест" (далі також ПП "НВ-Інвест"), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДМА ХМР від 29.09.2023 №537/1а Про присвоєння адреси супермаркету літ. а1-3 з гостьовою автостоянкою по вул. Клочківській (ріг вул. Херсонської) ПП НВ-Інвест у Шевченківському районі.

25.04.2024 рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано наказ ДМА ХМР від 29.09.2023 №537/1а "Про присвоєння адреси супермаркету літ. "а1-3" з гостьовою автостоянкою по вул. Клочківській (ріг вул. Херсонської) ПП "НВ-Інвест" у Шевченківському районі".

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ДМА ХМР судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн 60 коп.

29.07.2024 постановою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційні скарги ДМА ХМР, Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСПЕКТПЛЮС" (надалі ТОВ "РЕСПЕКТПЛЮС") задоволено.

Апеляційну скаргу ПП НВ-Інвест задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 у справі №520/36681/23 скасовано. Прийнято нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.04.2025 у справі №520/36681/23 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2024 скасовано. Справу № 520/36681/23 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

27.05.2025 ухвалою Харківського окружного адміністративного суду прийнято до розгляду адміністративну справу №520/36681/23 за позовом ОСОБА_1 до ДМА ХМР, третя особа: ПП НВ-Інвест про визнання протиправним та скасування наказу. Крім того, залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ "РЕСПЕКТПЛЮС"; ОСОБА_2 .

28.08.2025 рішенням Харківського окружного адміністративного суду у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що за ПП НВ-Інвест визнано права власності на нежитлову будівлю літ «А-3», загальною площею 3581,3 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2010 у справі №29/15-10. Право власності на цю будівлю зареєстровано у реєстрі прав власності 22.04.2010. У подальшому вказане судове рішення було скасовано постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2011, а у задоволенні позову ПП НВ-Інвест відмовлено. Постановою Вищого господарського суду від 07.12.2011 скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2011, а справа направлена на новий розгляд. Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.03.2012 відмовлено у задоволенні позову.

З наведеного стверджує, що набуте, на підставі скасованого рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2010 у справі №29/15-10, право власності на майно є чинним.

При цьому стверджує, що рішення Господарського суду Харківської області від 31.03.2025 безпідставно враховано судом першої інстанції при розгляді цієї справи, оскільки вважає, що це рішення не має преюдиційного значення, оскільки ухвалено після звернення позивача до суду з цим позовом, а тому суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відсутність чинного права власності на спірну будівлю у позивача та третіх осіб у цій справі.

Також покликається на незаконність та протиправність спірного у цій справі рішення ДМА ХМР, з огляду на те, що нежитловій будівлі літ «А-3», загальною площею 3581,3 кв.м., вже присвоєна адреса по вул. Клочківська, 109-А, а тому відповідач не мав права присвоювати цьому об`єкту іншу адресу.

ТОВ «РЕСПЕКТПЛЮС» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення. Стверджує про очевидну відсутність у апелянта законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості) в оскарженні наказу ДМА ХМР від 29.09.2023 №537/1а.

ДМА ХМР також подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування відзиву вказало на відсутність порушеного права позивача, оскільки судовими рішеннями у відповідних господарських справах встановлено відсутність у позивача права власності на зазначене нежитлове приміщення, а відтак спірне рішення не породжує для позивача жодних наслідків.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзивах на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини.

Попередньо, до Департаменту звернулося ПП НВ-Інвест із заявою від 10.08.2023 № 02-27/39 про присвоєння адреси об`єкта нерухомості (далі Заява).

Відповідно до заяви, ПП НВ-Інвест просило присвоїти адресу супермаркету з гостьовою автостоянкою по вул. Клочківській (ріг вул. Херсонської) у м. Харків, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :05:006:0003 у зв`язку із закінченням будівництва об`єкта. Документ, що посвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів зареєстрований за номером ХК 3.

До заяви було додано наступні документи:

- копія договору оренди землі № 75 від 16.07.2007;

- копія дозволу на виконання будівельних робіт від 16.05.2006 № 06/203;

- копія декларації про готовність об`єкта до експлуатації ХК 3 від 20.09.2011;

- копія технічного паспорту;

- копія геодезичної зйомки;

- фотоматеріали;

- копія постанови Господарського суду Харківської області від 26.04.2016 у справі №922/5022/15 та копія ухвали Господарського суду Харківської області від 21.04.2020 у справі №922/5022/15; копія свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

11.08.2023 проведено технічну інвентаризацію нежитлової будівлі літ. а1-3 (супермаркету) з гостьовою автостоянкою по вул. Клочківській (ріг вул. Херсонської), за результатами якої на замовлення ПП НВ-Інвест виготовлено технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (реєстраційний номер документу в Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:6377-7407-3141-8307).

Департаментом містобудування та архітектури Харківської міської ради на підставі вказаних документів прийнято наказ від 29.09.2023 №537/1-а Про присвоєння адреси супермаркету літ.а1-3 з гостьовою автостоянкою по вул. Клочківській (ріг вул.Херсонської) ПП НВ-Інвест у Шевченківському районі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не має права власності на нежитлові приміщення №№1-12 2-го поверху, загальною площею 1287,3 кв.м., та нежитлові приміщення №1-5 3-го поверху загальною площею 101,1 кв.м. у літ. "А-3" по вул. Клочківській 109а у м. Харкові, то ухвалення відповідачем спірного рішення не впливає на права позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Присвоєння, зміна, коригування, анулювання адрес регулюється Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2021 № 690 (далі Порядок) та Порядком присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова, затвердженим рішенням 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 06.07.2011 № 325/11, зі змінами, який використовується ДМА ХМР лише у тих випадках, які не врегульовані Порядком.

Відповідно до частини 1 статті 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» адресою об`єкта нерухомого майна (далі - адреса) є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості.

Частиною 3 статті 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Статтею 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначені особливості присвоєння, коригування адреси після запровадження електронної системи щодо об`єктів, право на виконання будівельних робіт щодо яких отримано до запровадження такої системи.

Під електронною системою, відповідно до частини 1 статті 22-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», мається на увазі Єдина державна електронна система у сфері, що є єдиною інформаційно-комунікаційна система у складі містобудівного кадастру, що забезпечує створення, перегляд, відправлення, прийняття, збирання, внесення, накопичення, обробку, використання, розгляд, зберігання, захист, облік та надання інформації у сфері будівництва, а також електронну взаємодію між фізичними та юридичними особами, державними органами, органами місцевого самоврядування, центрами надання адміністративних послуг з метою отримання визначених цим Законом послуг у сфері будівництва.

Електронна система складається з: 1) Реєстру будівельної діяльності; 2) електронного кабінету користувача електронної системи (далі - електронний кабінет); 3) порталу електронної системи.

Невід`ємною архівною складовою частиною Реєстру будівельної діяльності є єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Так, відповідно до частини 5 статті 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» для присвоєння адреси подаються такі документи:

1) заява про присвоєння адреси щодо об`єкта будівництва або закінченого будівництвом об`єкта із зазначенням прізвища, імені, по батькові заявника та реєстраційного номера облікової картки платника податків (за наявності) - для фізичної особи або найменування та ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - для юридичної особи, відомостей про ідентифікатор закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до подання заяви);

2) копія документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій споруджується (споруджено) об`єкт (крім випадків, встановлених Кабінетом Міністрів України в Порядку присвоєння адрес), - у разі, якщо право власності або користування земельною ділянкою не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

3) генеральний план об`єкта будівництва (у разі спорудження об`єкта на підставі проектної документації на будівництво) - у разі подання заяви про присвоєння адреси щодо об`єкта будівництва; 4) копія документа, що дає право на виконання будівельних робіт, - у разі подання заяви про присвоєння адреси щодо об`єкта будівництва (якщо відомості про такий документ не внесено до електронної системи);

5) копія документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, - у разі подання заяви про присвоєння адреси щодо закінченого будівництвом об`єкта (якщо відомості про такий документ не внесено до електронної системи);

6) копія документа, що посвідчує особу заявника, - у разі подання документів поштовим відправленням;

7) копія документа, що засвідчує повноваження представника, - у разі подання документів представником поштовим відправленням або в електронній формі.

Копії документів, що подаються для присвоєння адреси, засвідчуються замовником (його представником).

Частинами 7 статті 26-4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що орган з присвоєння адреси протягом п`яти робочих днів з дня отримання заяви про присвоєння, коригування адреси:

1) приймає рішення про присвоєння, коригування адреси/відмову у присвоєнні, коригуванні адреси, яке повинно містити відомості про ідентифікатор закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до подання заяви);

2) оприлюднює рішення про присвоєння, коригування/відмову у присвоєнні, коригуванні адреси на своєму офіційному веб-сайті (у разі наявності);

3) вносить інформацію про присвоєння, коригування адреси/відмову у присвоєнні, коригуванні адреси (у тому числі копію рішення про присвоєння, коригування адреси/відмову у присвоєнні, коригуванні адреси) до Реєстру будівельної діяльності.

Рішення про присвоєння/відмову у присвоєнні адреси повинно додатково містити відомості про місце розташування об`єкта згідно з документом, що дає право на виконання будівельних робіт (у разі присвоєння адреси щодо об`єкта будівництва), або документом, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (у разі присвоєння адреси щодо закінченого будівництвом об`єкта).

Рішення про коригування адреси повинно додатково містити відомості про попередню адресу щодо закінченого будівництвом об`єкта.

Рішення про відмову у присвоєнні, коригуванні адреси повинно містити посилання на відповідну норму (пункт, статтю) законодавства із зазначенням, що саме порушено під час оформлення та подання документів, а також відомості про те, яке саме положення поданого заявником документа не відповідає вимогам законодавства.

Підставами для відмови у присвоєнні, коригуванні адреси є:

- подання неповного пакета документів;

- виявлення неповних або недостовірних відомостей у поданих документах, що підтверджено документально;

- подання заяви особою, яка не є замовником, або його представником - у разі подання заяви щодо присвоєння, коригування адреси щодо об`єкта будівництва;

- подання заяви до органу з присвоєння адреси, який не має повноважень приймати рішення про присвоєння, коригування адреси на відповідній території.

Відмова у присвоєнні, коригуванні адреси з підстав, не передбачених цією частиною, не допускається.

Так, до ДМА ХМР звернулося ПП НВ-Інвест із заявою від 10.08.2023 № 02-27/39 про присвоєння адреси об`єкта нерухомості.

Відповідно до заяви ПП НВ-Інвест просило присвоїти адресу супермаркету з гостьовою автостоянкою по вул. Клочківській (ріг вул. Херсонської) у м. Харків, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :05:006:0003 у зв`язку із закінченням будівництва об`єкта. Документ, що посвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів зареєстрований за номером ХК 3.

До заяви додані такі документи:

- копія договору оренди землі № 75 від 16.07.2007;

- копія дозволу на виконання будівельних робіт від 16.05.2006 № 06/203;

- копія декларації про готовність об`єкта до експлуатації ХК 3 від 20.09.2011;

- копія технічного паспорту;

- копія геодезичної зйомки;

- фотоматеріали;

- копія постанови Господарського суду Харківської області від 26.04.2016 у справі №922/5022/15 та копія ухвали Господарського суду Харківської області від 21.04.2020 у справі №922/5022/15; копія свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.02.2010 у справі № 29/15-10 за ПП НВ-Інвест визнано право власності на нежитлову будівлю літ. «А-3» загальною площею 3581,3 кв.м, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 109-А.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.02.2010 у справі № 29/15-10 скасовано постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2011, а у задоволенні позову ПП НВ-Інвест відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.12.2011 у справі № 29/15-10, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2011 скасовано та направлено справу на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

За результатом перегляду справи, рішенням господарського суду Харківської області від 16.03.2012 у справі № 5023/118/12 (н.р. 29/15-10) в задоволенні позовної заяви ПП НВ-Інвест про визнання права власності на нежитлову будівлю відмовлено в повному обсязі.

Так, підставою для реєстрації права власності на нежитлову будівлю літ. «А-3» загальною площею 3581,3 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ПП НВ-Інвест було скасоване рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2010 у справі № 29/15-10.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13).

Щодо посилань про повторне присвоєння нежитловій будівлі, наказом ДМА ХМР від 29.09.2023 № 537/1а «Про присвоєння адреси супермаркету літ. «а1-3» з гостьовою автостоянкою по вул. Клочківській (ріг вул. Херсонської) ПП «НВ-Інвест» у Шевченківському районі».

Колегія суддів встановила, що пошук інформації за кадастровим номером земельної ділянки не могли дати Департаменту жодної інформації, за виключенням даних про реєстрацію права оренди земельної ділянки за ПП «НВ-Інвест». Судом повною мірою було досліджено, що пошук інформації КП «БТІ» в РПВН (Реєстрі прав власності на нерухоме майно) за ідентифікаційними даними юридичної особи міг надати дані виключно про реєстрацію за підприємством об`єкту незавершеного будівництва з реєстраційним номером 22114338, що в тому числі встановлено Центральною колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції при розгляді скарги ОСОБА_1 від 21.12.2023 за № СК-5309-23.

Колегія суддів звертає увагу, що у ДРРП відсутні записи про будь-які права скаржника на будівлю супермаркету, крім того скаржником не наведено жодних доводів та не надано доказів на їх підтвердження, які б свідчили про протилежне, або надали змогу ототожнювати об`єкти нерухомого майна зареєстровані за скаржником та на підставі оскаржуваного рішення. Колегія дійшла висновку, що скаржником не підтверджено факт порушення своїх прав у зв`язку з оскаржуваним рішенням в розумінні реєстраційного законодавства, оскільки в РПВН було зареєстровано права на три окремі самостійні об`єкти нерухомого майна нежитлові приміщення, нежитлові приміщення та об`єкт незавершеного будівництва, зареєстровані за різними суб`єктами та з різними технічними характеристиками. Жодних реєстраційних дій щодо скасування будь-якого з вищевказаних об`єктів нерухомого майна ні в РПВН, ні в ДРРП не зареєстровано. Вказане також підтверджується Висновком Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції при розгляді скарги ОСОБА_1 від 21.12.2023 за №СК-5309-23.

При цьому, рішенням Господарського суду Харківської області від 31.03.2025 у справі №922/5022/15 (922/3376/24), залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10 липня 2025 року, за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «Респектплюс», ПП НВ-Інвест, 3-я особа на стороні позивача приватний заклад «Харківський дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) «Антошка» про витребування майна, яке набрало законної сили 30.05.2025, відмовлено у задоволенні позову. Господарським судом Харківської області під час розгляду справи встановлено:

«Суд зазначає, що відомості з Державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (Див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70).

Таким чином, суд ще раз звертає увагу, ПП "НВ-Інвест" станом на 2010 рік не набуло права власності на нежитлову будівлю літ. "А-3" супермаркету з гостьовою автостоянкою, загальною площею забудови 3581,3 кв.м., по АДРЕСА_1 , а як наслідок ПП "НВ-Інвест" не могло і не передало право власності на окремі нежитлові приміщення у нежитловій будівлі літ. "А-3" по АДРЕСА_2 , іншим фізичними особам, а саме: ОСОБА_2 на нежитлові приміщення №№1-16 1-го поверху, загальною площею 1281,4 кв.м., у літ. "А-3" по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 на нежитлові приміщення №№1-12 2- го поверху, загальною площею 1287,3 кв.м., та нежитлові приміщення №1-5 3-го поверху загальною площею 101,1 кв.м. у літ. "А-3" по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 на нежитлові приміщення 3-го поверху №№6-16 загальною площею 911,5 кв.м. у літ. "А-3" по АДРЕСА_1 .

При цьому, оцінюючи обсяг переданих прав, суд звертає увагу вдруге, на загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100), від 10.02.2021 у справі №6/1-10). Більш того, всі подальші рішення державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що мали наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, державну реєстрацію зміни, припинення речових прав стосовно майна, що зазначене в Державному реєстрі речових прав як об`єкти нерухомого майна, а саме:

нежитлові приміщення №№1-16 1-го поверху, загальною площею 1281,4 кв.м., у літ. "А-3" по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

нежитлові приміщення №№1-12 2-го поверху, загальною площею 1287,3 кв.м., та нежитлові приміщення №1-5 3-го поверху загальною площею 101,1 кв.м. у літ. "А-3" по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

нежитлові приміщення 3-го поверху №№6-16 загальною площею 911,5 кв.м. у літ. "А-3" по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1) не зумовили перехід права власності на вищенаведене майно до інших суб`єктів з тих же підстав.

Тобто, подальше неодноразове відчуження окремих нежитлових приміщень нежитлової будівлі літ. "А-3" по АДРЕСА_1 чи /або по вул. Клочківській 109а у м. Харкові різними юридичними чи фізичними особами, у тому числі позивачами, що не мало наслідком проведення жодних будівельних робіт, оскільки не змінено площу забудови, не змінено площу нерухомого майна в цілому, поверховість, планування, будь-які інші техніко-економічні показники об`єкту нерухомого майна, через проведення формального поділу нежитлової будівлі літ. "А-3" на окремі нежитлові приміщення, внаслідок чого щодо кожної групи нежитлових приміщень було відкрито новий розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та присвоєно новий індивідуальний номер нерухомого майна, не створило нову річ.

Отже, на час розгляду позову, ОСОБА_2 не набув права власності на нежитлові приміщення №№1-16 1-го поверху, загальною площею 1281,4 кв.м., у літ. "А-3" по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_1 не набув права власності на нежитлові приміщення №№1-12 2-го поверху, загальною площею 1287,3 кв.м., та нежитлові приміщення №1-5 3-го поверху загальною площею 101,1 кв.м. у літ. "А-3" по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 не набув права власності на нежитлові приміщення 3-го поверху №№6-16 загальною площею 911,5 кв.м. у літ. "А-3" по АДРЕСА_1 .

Крім того, суд звертає увагу на підтвердження наведеного, що у Постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №922/5022/15 про банкрутство ПП "НВ Інвест", суд касаційної інстанції, вирішуючи заяву ОСОБА_2 в межах справи про банкрутство ПП «НВ-Інвест» про визнання недійсним договору іпотеки від 20.03.2008 № №31/08/12-KLMVI, укладеного між ПАТ "Банк Форум" та ПП "НВ-Інвест" встановив, серед іншого, що право власності на нежитлову будівлю літ. "А-3", розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3581,3 кв.м., ПП «НВ-Інвест» не набуло права власності на нежитлову будівлю літ. «А-3», то й ОСОБА_2 не набув права власності на нежитлові приміщення 3-го поверху №6-16 загальною площею 911,5 кв.м. у нежитловій будівлі літ. «А-3», розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .»

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частинами першою та другою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частина друга статті 129 Конституції визначає основні засади судочинства, тобто ті загальні вимоги (принципи права), забезпечення дотримання яких судами є обов`язковим при здійсненні основної функції правосуддя - судового захисту прав і свобод людини і громадянина (стаття 55 Конституції України), у тому числі у сфері публічно-правових відносин (стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України). Серед цих засад однією з найважливіших є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України). Обов`язок реалізації цієї фундаментальної вимоги частина друга статті 129-1 Основного Закону покладає на державу, від імені якої контрольну функцію за виконанням судового рішення здійснює суд (частина третя зазначеної статті).

Принцип обов`язковості судового рішення (відомий як «принцип res judicata»), як неодноразово роз`яснював Європейський суд з прав людини, є складовою принципу юридичної визначеності - важливого аспекту основоположного принципу верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України; відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, «суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини». Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу у своїх рішеннях на необхідність безумовного дотримання цього принципу у судовій практиці України. Так, наприклад, у рішенні у справі «Лізанець проти України» (заява № 6725/03, 31.05.2007) Європейський суд з прав людини нагадав, що «одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який полягає, inter alia, у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву».

Також Європейський суд з прав людини у справі «Д.Б. проти України» (CASE OF D.B. v. UKRAINE) (Заява №36484/16, рішення від 25 вересня 2025 року) зробив такі висновки:

«Право на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції під час його тлумачення у контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності охоплює вимогу про те, що коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не повинно ставитися під сумнів (див. рішення у справах «Брумареску проти Румунії» [ВП] (Brumгrescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, пункт 61, ЄСПЛ 1999-VII та «Гражулевічюте проти Литви» (Graюuleviиiыtл v. Lithuania), заява № 53176/17, пункт 72, від 14 грудня 2021 року).

Суд також вважає, що ситуація, коли факти, які вже були встановлені остаточним рішенням в одній справі, пізніше були відкинуті судами у новій справі між тими самими сторонами, є аналогічною ситуації, коли після відновлення провадження рішення, яке набрало законної сили та підлягало виконанню, було повністю скасовано. Отже, така ситуація також може становити порушення принципу юридичної визначеності, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (див., наприклад, рішення у справі «Есертас проти Литви» (Esertas v. Lithuania), заява № 50208/06, пункт 25, від 31 травня 2012 року).

Суд зауважує, що в усіх правових системах сила res judicata рішень має обмеження щодо ad personam, а також щодо матеріального обсягу (див., наприклад, рішення у справі «Кехайя та інші проти Болгарії» (Kehaya and Others v. Bulgaria), заяви № 47797/99 та № 68698/01, пункт 66, від 12 січня 2006 року; згадані рішення у справах «Есертас проти Литви» (Esertas v. Lithuania), пункт 22 та «Гражулевічюте проти Литви» (Graюuleviиiыtл v. Lithuania), пункт 74).

Стосовно дії ad personam у цій справі, то Суд зауважує, що апеляційний господарський суд, відмовляючись визнати дію res judicata висновків апеляційного суду в першому провадженні, зазначив без подальших пояснень, що в першому провадженні «були залучені інші сторони» (див. пункт 20).

Проте Суд зауважує, що в обох справах брали участь по суті одні й ті самі сторони. Той факт, що в першому провадженні заявник та один з його партнерів були офіційно названі відповідачами, тоді як у другому банк утримався від їхнього зазначення, як такого, сам собою не може призвести до виключення дії res judicata відповідних рішень (див., наприклад, рішення у справі «Дечева та інші проти Болгарії» (Decheva and Others v. Bulgaria), заява № 43071/06, пункти 41 43, від 26 червня 2012 року, у якому Суд встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, коли сторонами, які виступали проти заявників, були два різні органи муніципальної влади, та рішення у справі «Сігл проти Румунії» (Siegle v. Romania), заява № 23456/04, пункти 36 39, від 16 квітня 2013 року, в якому було встановлено порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, хоча у відповідному провадженні брали участь дві різні особи).».

Отже, факти, встановлені в рішенні суду, що набрало законної сили, під час розгляду справ між цими самими сторонами вважаються преюдиційними та не повинні встановлюватися повторно.

Натомість позивачем не доведено наявності «фундаментальних дефектів» рішення суду господарської юрисдикції, який встановив відсутність у позивача майнових прав на об`єкт, стосовно якого уповноваженим органом ухвалено спірне рішення.

При цьому, факт ухвалення рішення Господарського суду Харківської області від 31.03.2025 у справі №922/5022/15 за два роки до звернення позивача до суду з позовом у цій справі не впливає на обов`язок судів, які розглядають спір у цій справі, визнати дію res judicata висновків у названому рішенні Господарського суду Харківської області.

Отже, колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта про відсутність підстав для врахування обставин, встановлених у рішенні Господарського суду Харківської області від 31.03.2025 у справі №922/5022/15.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ не пов`язаний з прийняттям індивідуального акта, який би стосувався прав, свобод та інтересів як позивача, так і третьої особи ОСОБА_2 .

Як правильно зауважив суд першої інстанції, гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване в законах України право на належний судовий захист прав та інтересів особи передбачає можливість звернення до суду лише, в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції про те, що у зв`язку з відсутності законного інтересу (матеріально-правової заінтересованості) як у позивача ( ОСОБА_1 ), так і у третьої особи ( ОСОБА_2 ) в оскарженні спірного наказу, наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду цієї справи, а тому у її задоволенні належить відмовити.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін та третіх осіб, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року по справі № 520/36681/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін