Справа № 686/27866/25
Суддя: Палінчак О. М.
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/686/575/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

при секретарі судового засідання Цибульській Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

29 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,в якому зазначив, що він з моменту досягнення повноліття, тобто починаючи з 26.12.2007 року і до сьогодні є військовозобов`язаною особою призовного віку, перебуває на військовому обліку, що відображено у його військово-обліковому документі Військово-обліковому документі сформованому в електронному застосунку «Резерв+» № 7, із датою проходження ВЛК 14.02.2024 року, як придатний та з статусом відстрочки бронювання до 05 лютого 2026 року.

Згідно з цим документом він перебуває на військовому обліку не у відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3 , а з 20 травня 2024 року, як вимушено переселена особа (довідка переселенця №6825- від 11.04.2022 року) в ІНФОРМАЦІЯ_4 , що окрім вищезгаданого ВОД з «Резерв+» підтверджується і витягом з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сформованим 19 вересня 2025 року.

На виконання вимог чинного законодавства України, позивач вчасно оновив свої військово-облікові данні, що підтверджує електронний застосунок «Резерв+», що підтверджується розширеним Витягом з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 19.08.2025 року за єдиним №7, у відповідності до якого його дані військового обліку уточнені та пройдено ВЛК, а також йому присвоєно вищезгаданий номер запису в цьому реєстрі, який є унікальним та ідентифікує його особу, як військовозобов`язаного, який належним чином оновив та уточнив свої анкетні дані, відображається на штрихкоді його ВОД.

Таким чином, відомості про перебування позивача на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 були внесені до електронного порталу «Оберіг» Міністерства оборони України згідно до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що підтверджується військово-обліковим документом, згенерованим із за стосунку «Резерв+», наявним у мене станом на 16 та 19 вересня 2025 року відповідно.

Більш того, у відповідності до інформації електронного порталу «Оберіг» ОСОБА_1 була надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.1 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до 05 лютого 2026 року включно, як заброньованому працівнику критично важливого підприємства, оскільки я працюю монтажником СК «Еверест».

Незважаючи не це, 29 травня 2025 року позивача було примусово доставлено в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 під супроводом працівників поліції, де на нього було складено протокол №597 у зв`язку з тим, що нібито ним допущені порушення правил військового обліку, зокрема - не повідомив органам у яких перебуває на обліку про результати його медичних оглядів, що поводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку.

У цьому протоколі було повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15.30 год. 09 червня 2025 року чомусь в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , каб. №1, до якого як уже мною повідомлялось позивач не має жодного відношення.

З цих підстав в поясненнях і зауваженнях до протоколу позивач написав: «не знав, що мав щорічно проходити огляд ВЛК при районному ТЦК та СП», що відповідало дійсності, оскільки він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , де є заброньованим до лютого 2026 року та який володіє усією інформацією про місце знаходження позивача, його анкетні дані, стан здоров`я та ін., і який не викликав його повісткою для вчинення тих чи інших дій, в тому числі проходження щорічної військово-лікарської комісії, оскільки це не передбачено законодавством України для осіб, визнаних придатними до військової служби.

Після цього, відповідачем постановою № 7720 від 09 червня 2025 року на ОСОБА_1 було накладено штраф в розмірі 17 000 грн. за правопорушення, якого він не вчиняв, однак яке передбачено санкцією ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

ОСОБА_1 вважає зазначену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню в судовому порядку, оскільки ним були виконанні всі вимоги чинного законодавства України,він набув право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», використав його за рішеннями не відповідача, а ІНФОРМАЦІЯ_5 , на обліку якого перебуває. Очевидним є те, що при вивченні його документів про відстрочку за бронюванням, ІНФОРМАЦІЯ_6 були отримані, перевірені та уточнені усі його дані, оскільки за інших обставин йому не була б надана відстрочка від призову на військову службу.

Щодо строку оскарження постанови відповідача № 7720 від 09 червня 2025 року, то позивач дізнався про її існування лише всередині вересня 2025 року, оскільки Другим відділом ДВС м. Хмельницького були накладені грошові обмеження на банківські рахунки позивача.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить суд поновити пропущений з поважних причин строк на оскарження рішення суб`єкту владних повноважень, визначений частиною 2 статті 286 КАС України і прийняти до розгляду позовну заяву, скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 №7720 від 09 червня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. 00 коп.; провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП на підставі постанови № 7720 від 09 червня2025 року закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; стягнути з відповідача усі понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року по справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

04 листопада 2025 року представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 подав до подав до суду копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник Молчанюк О.О. 10 грудня 2025 року подав до суду заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності, вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши й дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, доходить наступного висновку.

Частина перша статті 2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 2 КАС України однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права. Згідно із вказаним принципом людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частинами першою та другою статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У копії постанови № 7720 від 09 червня 2025 року, винесеній начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , що міститься в матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зазначено, що розглянувши протокол про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП від 29.05.2025 року № 597, про те, що 29.05.2025 року о 17 год. 55 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , 1989 р.н., у період проведення мобілізації та протягом дії правового режиму воєнного стану особисто не повідомив органам, в яких перебуває на військовому обліку, відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку, які визначені пунктом 17-1 частини першої статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників військовозобов`язаних та резервістів» що підтверджується відомостями ЄДРПВР, порушив вимоги частини 11 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП під час дії особливого періоду. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується підписом в протоколі, статтю 63 Конституції України та статтю 26 Кодексу України про адміністративні правопорушення роз`яснено. Жодних доказів проходження ВЛК не надав. Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, що передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, постановив: накласти на ОСОБА_1 штраф у розмірі 17 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Так, оскаржувану постанову відповідачем було винесено 09 червня 2025 року, а позов до суду ОСОБА_1 подав 25.09.2025 року (зареєстровано у суді 29.09.2025 року), з пропуском встановленого законом 10-денного строку.

Частиною 6 ст.161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Оскільки відповідачем не надано суду докази отримання стороною позивача копії оскаржуваної постанови, разом з тим, позивач зазначає, що тримав її копію у вересні 2025 року в межах ознайомлення з документами виконавчого провадження по її виконанню, суд вважає, що строк оскарження постанови № 7720 від 09 червня 2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_2 позивачем пропущено з поважних причин, а саме, у зв`язку з необізнаністю про її існування.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, в рішенні «Іліан проти Туреччини», що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У зв`язку з наведеним, суд висновує про задоволення клопотання позивача щодо поновлення строку на оскарження постанови № 7720 від 09 червня 2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність .

Відповідно до частини першої статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Згідно частини першої статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до частини першої статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно частини першої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно з матеріалами справи, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, яка передбачає, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 591 від 29.05.2025 року та оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення № 7720 від 09.06.2025 року, відповідач стверджує, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП, тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку вчинене в особливий період у вигляді: не повідомив особисто персональні дані, передбачені п. 17-1 ч. 1ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» - відомості про результати медичних оглядів, що проводиться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку.

При цьому оскаржувана постанова,як і матеріали справи,не містять виклад обставин, установлених під час розгляду справи, суті адміністративного правопорушення та відомостей про спробу отримання зазначених відомостей стосовно позивача держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, що не відповідає вимогам, встановленим ст. 283 КУпАП.

Окрім цього, згідно з ч.ч. 1, 3ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», для формування бази даних Реєстру Центральна виборча комісія, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, подають шляхом електронної взаємодії Держателю Реєстру відомості, передбачені статтею 7 цього Закону, стосовно усіх громадян України віком від 18 до 60 років. До Реєстру вносяться відомості, визначені статтею 6 цього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 цього Закону.

Відповідно до ч. 3ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є - державні органи, передбачені цією частиною.

Відповідно до частини 3ст. 14 Закону №1951-VIIIактуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Перелік органів, від яких органи ведення Реєстру одержують відповідну інформації наведено у абзацах 3-12 частини 3статті 14 Закону № 1951-VIII.

Органи ведення Реєстру одержують, серед іншого, в електронному вигляді від:

6) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, - відомості,зазначені у пункті 17-1частини першої статті 7цього Закону (доповнено новим абзацом згідно із Законом № 4497-IX від 17.06.2025 року,набрав чинності з 09.07.2025 року);

Таким чином, згідно з вищевказаними нормами Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», інформацію, яку, як зазначено в оскаржуваній постанові, не оновив позивач, відповідач отримує від уповноважених органів та з реєстрів, до яких має доступ в електронному вигляді (окрім пунктів 23 та 34 ч. 1 ст. 7 Закону № 1951-VIII).

Однак, незважаючи на вищевикладені вимоги законодавства України відповідач в особі керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 при винесені оскаржуваної постанови № 7720 від 09 червня 2025 року жодним чином не перевірив та не довів неможливість отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Жодних доказів неможливості отримання інформації з державних реєстрів відповідачем до справи не долучено, суду не надані.

Також суд звертає увагу на такий доказ -Військово-обліковий документ сформований в електронному застосунку «Резерв+» №7, із датою проходження ВЛК 14.02.2024 року, згідно якого ОСОБА_1 є придатний до військової служби та з статусом відстрочки бронювання до 05 лютого 2026 року.

Отже про відомості щодо результатів медичного огляду позивача, що проводився з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку 14.02.2024 року, відповідач мав отримати від експертної команди, яка проводила такий огляд.

У ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У свою чергу, стаття 247 КУпАП визначає обставини за яких провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин.

Так, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Частиною 2 ст.77 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справі Barbera, MessequeandJabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1)

Оскільки відповідач - суб`єкт владних повноважень не надав доказів, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Отже, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення та, як наслідок, про неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність належних доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 7720 від 09 червня 2025 року має бути скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути сплачений останнім судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 9, 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 № 7720 від 09.06.2025 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері військового обліку, якою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Повне рішення суду складено 10 грудня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса ВПО: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 - код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: О.М. Палінчак