Справа № 600/5936/24-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/5936/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач або ГУ ПФУ у Вінницькій області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 19.11.2024 року №93 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» частини першої статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області здійснити нарахування та виплачувати ОСОБА_1 з 01.11.2024 року підвищення до пенсії в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням проведених платежів.

1.2. Ухвалою суду від 24.12.2024 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та повідомлено сторони про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

2.1. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області, як пенсіонер за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

2.2. Вказує, що комісією з питань поновлення прав реабілітованих прийнято рішення про визнання її реабілітованою та 14 січня 2009 року видано довідку №16, згодом також було видано посвідчення серія НОМЕР_2 від 19.11.2019 року, відповідно до якого вона має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Виходячи з вищезазначеного ОСОБА_1 являється членом сім`ї - репресованої особи.

2.4. Керуючись статтею 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», позивач 12 листопада 2024 року звернулась до відділу обслуговування громадян №2 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зі заявою про перерахунок пенсії. Однак, відділом обслуговування громадян №2 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом від 22.11.2024 року за №113170 повідомлено, що Головним управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області в ході розгляду заяви прийнято рішення №93 від 19.11.2024 року про відмову в перерахунку пенсії.

2.6. Наголошує, що їй, як примусово переселеному члену сім`ї, особи, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом була реабілітована, належить виплачувати підвищення до пенсії в розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Позиція відповідача

2.7. До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з огляду на наступне.

2.8. Так зазначає, що ОСОБА_1 12.11.2024 року звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою щодо проведення перерахунку пенсії та встановлення підвищення пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Заява Позивача від 12.11.2024, відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України Вінницькій області. Розглянувши заяву Позивача та надані документи, Головним управлінням прийнято рішення № 93 від 19.11.2024 року про відмову у перерахунку пенсії Позивачу з встановленням підвищення членам сімей громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані.

2.9. До заяви ОСОБА_1 долучила довідку № 3/7-14744;21851 від 13.11.2008 р., видану Головним управлінням внутрішніх справ по Тюменській області, про реабілітацію, в якій відсутні відомості про факт застосування репресій до заявниці. Відтак, Головним управлінням прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову Позивачу в перерахунку пенсії та встановлення підвищення пенсії, відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю на те законних підстав.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11.08.2001 року перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду та отримує пенсію за віком призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV).

3.2. Відповідно до довідки Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Хотинської міської ради №16 від 14 січня 2009 року ОСОБА_1 є реабілітованою за статтею 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» і згідно рішення XVII сесії Хотинської районної ради IV скликання від 11.08.2005 року користується пільгами зниження оплати житлової площі, комунальних послуг, спожитого природного газу та електроенергії на 50% в межах норм передбачених чинним законодавством.

3.3. 12.11.2024 року ОСОБА_1 звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою щодо проведення перерахунку пенсії та встановлення підвищення пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Заява позивача від 12.11.2024 року , відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась ГУ ПФУ у Вінницькій області.

3.4. Розглянувши заяву позивача та надані документи, ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення № 93 від 19.11.2024 року про відмову у перерахунку пенсії Позивачу з встановленням підвищення членам сімей громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані.

Згідно рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області констатовано, що до заяви ОСОБА_1 долучила довідку № 3/7-14744;21851 від 13.11.2008 р., видану Головним управлінням внутрішніх справ по Тюменській області, про реабілітацію, в якій відсутні відомості про факт застосування репресій до заявниці. Відтак, позивачу відмовлено в перерахунку пенсії та встановлення підвищення пенсії, у зв`язку з відсутністю підстав.

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ

4.1. Згідно змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

4.2. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

4.3. Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

4.4. За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

4.5. Згідно вимог статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" (в редакції, чинній на час визнання позивача реабілітованою особою) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

4.6. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" №2325-VIII від 13.03.2018 року (далі - Закон №2325-VIII) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

4.7. Так, серед іншого, змінено назву закону на: "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", а також викладено в новій редакції преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону №962-XII, визнано такою, що втратила чинність Постанову Верховної Ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні".

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом №962-XII.

4.8. Відповідно до статті 1-2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17.04.1991 №962-XII (далі - Закон №962-XII) реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

4.9. Статтею 4 Закону №962-XII передбачено "поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей".

4.10. Згідно з пунктом 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі Порядок №22-1), за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається посвідчення реабілітованого. Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7 статті 2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

4.11. Згідно з пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції, яка почала діяти з 05.05.2018 (далі - Закон №1788-XII), призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

4.12. Громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі (стаття 58 Закону №1788-XII).

4.13. Відповідно до пункту 6 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 1058-IV), до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення. Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

4.14. Підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян від 16 липня 2008 року № 654, з наступними змінами та доповненнями (далі - Постанова № 654), установлено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 грн.

4.15. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

4.16. Стаття 28 Закону № 1058-IV визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

4.17. Відповідно до вимог частини 1 статті 2 Закону України Про прожитковий мінімум від 15 липня 1999 року № 966-XIV з наступними змінами та доповненнями, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

4.18. Згідно із частиною 4 статті 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами 1 - 3 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

4.19. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону № 1788-XII, який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 пункту 4 Постанови № 654, зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

4.20. Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом в постановах від 10 жовтня 2018 року у справі № 446/1549/16-а, від 27 листопада 2018 року у справі №446/1515/16-а та від 06 лютого 2019 року у справі № 446/1848/16-а, яку суд враховує в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України.

4.21. Аналізуючи співвідношення підпункту 2 пункту 4 Постанови № 654 та пункту г статті 77 Закону № 1788-XII, суд виходить з пріоритетності застосування до спірних правовідносин положень згаданого Закону, як нормативно-правового акту вищої юридичної сили.

4.22. Як наголошує позивач, та не заперечується відповідачем, батьки позивача були виселені в Тюменську область, де знаходились на спецпоселенні з 1941 року. Під час перебування батьків на спецпоселенні ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою від 11.11.2008 року № 3/7-14744;21851 виданої ГУВД по Тюменской області та свідоцтвом про народження. 11 листопада 1975 року ОСОБА_2 уклала шлюб та змінила своє прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », про що свідчить свідоцтво про шлюб.

У подальшому, як встановлено судом, згідно довідки Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Хотинської міської ради №16 від 14 січня 2009 року ОСОБА_1 визнана реабілітованою за статтею 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» і згідно рішення XVII сесії Хотинської районної ради IV скликання від 11.08.2005 року користується пільгами зниження оплати житлової площі, комунальних послуг, спожитого природного газу та електроенергії на 50% в межах норм передбачених чинним законодавством.

4.23. Тобто, позивач є членом сім`ї репресованої особи, визнаний реабілітованим, а відповідно до посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні. Відтак, позивач є особою, яка знаходилася на спецпоселенні разом, а саме була виселена разом із репресованими по політичним мотивам батьками.

4.24. За таких обставин та з огляду на наведені вище норми, суд дійшов висновку про необґрунтованість та протиправність відмови відповідача у призначенні та виплаті позивачу підвищення пенсії згідно пункту г частини 1 статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

4.25. Статтею 1-1 Законом України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років визначено:

- репресованою особою - є особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом;

- вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР;

- заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення;

- члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю були пов`язані спільним побутом.

4.26. Отже, враховуючи вказане, позивач позивач є членом сім`ї репресованої особи в розумінні Закону №962-ХІІ із змінами, внесеними Законом №2325-VIII.

4.27. У постанові від 13.05.2024 року у справі № 500/5507/23 Верховний Суд у подібних правовідносинах дійшов висновку про належність до членів сімей, яких було примусово переселено, дітей, які народилися на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю та наявність у таких дітей права на підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г статті 77 Закону №1788-XII.

4.28. За вказаних обставин та враховуючи висновки Верховного Суду у справі №500/5507/23, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом г статті 77 Закону № 1788-XII із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, як члену сім`ї репресованої особи.

4.29. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо не проведення позивачу підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г частини 1 статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення із зобов`язанням здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з підвищенням на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г частини 1 статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення.

V. ВИСНОВКИ СУДУ

5.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

5.2. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач, відмовляючи позивачу у проведенні розрахунку підвищення пенсії та невиплати підвищення пенсії як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому пунктом г статті 77 Закону № 1788-XII із розрахунку 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, діяв не на підставі Конституції та законів України.

5.3. За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначений позов підлягає задоволенню з підстав, викладених у його мотивувальній частині.

5.4. Окремо суд зауважує, щодо дати, з якої належить здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії. Так, згідно частини 4 статті 45 Закону №1058-ІV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

- у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

- у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

5.5. Враховуючи те, що позивач 12.11.2024 року звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою щодо проведення перерахунку пенсії та встановлення підвищення пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то таке підвищення до пенсії належить нарахувати та виплатити з першого числа місяця, в якому позивач звернулась за перерахунком пенсії, тобто з 01.11.2024 року.

5.6. При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

6.2. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією №19 від 19.12.2024 року.

6.3. Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 19.11.2024 року №93 про відмову у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року № 1788-XII.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 01.11.2024 року підвищення до пенсії в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням проведених платежів.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції №19 від 19.12.2024 року судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, ).

Суддя О.В. Анісімов