Справа № 120/14157/24
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 120/14157/24

адміністративне провадження № К/990/32174/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Гриціва М. І.,

суддів: Коваленко Н. В., Стеценка С. Г.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства юстиції України про перегляд рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року (суддя Комар П. А.) та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2025 року (судді: Сапальова Т. В., Ватаманюк Р. В., Капустинський М. М.) в адміністративній справі за позовом приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни (далі також ? приватний нотаріус Скутельник І. А. до Міністерства юстиції України (далі також - Мін`юст, скаржник ), третя особа - Державне підприємство (далі - ДП) "Національні інформаційні системи", про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії, і

ВСТАНОВИВ:

1. Приватний нотаріус Скутельник І. А. звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 09 жовтня 2024 року №2891/5 "Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни". На підставі цього наказу державному реєстратору - приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. тимчасово заблокували доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 місяці. Виконання наказу покладено на ДП "Національні інформаційні системи".

На бачення позивачки, цей наказ є протиправним, що своєю чергою зумовило її потребу звернутися до адміністративного суду з позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 04 листопада 2024 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Мін`юст позов заперечив і просив суд відмовити у його задоволенні. Щодо цього зазначив, що отримав від Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області відомості про можливе порушення порядку вчинення реєстраційних дій приватним нотаріусом Скутельник І. А. Така інформація є достатнім приводом для здійснення заходів контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації, відтак Мін`юст з огляду на фактичні (листи слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 30 серпня 2024 року) та законні (обов`язок та повноваження Мін`юсту реагувати на такого роду звернення відповідно до Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990 (далі - Порядок № 990)) підстави для проведення камеральної перевірки приватного нотаріуса ОСОБА_1 видало наказ від 19 вересня 2024 року №2307/7 про проведення такого виду перевірки.

2. Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 21 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2025 року, позов задовольнив цілком. Визнав протиправним та скасував наказ Мін`юсту №2891/5 від 09 жовтня 2024 року "Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни".

3. Мін`юст не погодилося з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і засобами поштового зв`язку 20 червня 2025 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Верховний Суд ухвалою від 14 липня 2025 року повернув касаційну скаргу її автору, оскільки вона не відповідала вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі ? КАС України). Цю ухвалу Мін`юст отримало 17 липня 2025 року і 23 липня 2025 року засобами поштового зв`язку подало нову касаційну скаргу.

Названі в новій касаційній скарзі Мін`юсту причини пропуску строку Верховний Суд визнав неповажними і ухвалою від 04 серпня 2025 року залишив касаційну скаргу без руху з наданням скаржнику десятиденного строку для усунення недоліків касаційної скарги. 11 серпня 2025 року Мін`юст поштовим зв`язком подало заяву про усунення недоліків касаційної скарги, яку Верховний Суд отримав та зареєстрував 18 серпня 2025 року.

4. Верховний Суд ухвалою від 20 серпня 2025 року відкрив касаційне провадження, витребував із Вінницького окружного адміністративного суду справу № 120/14157/24 та встановив учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

5. 09 вересня 2025 року адвокат Зінченко Д. В., який діє в інтересах приватного нотаріуса Скутельник І. А., подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційний суд скаргу Мін`юсту залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2025 року - без змін.

6. 22 вересня 2025 року скаржник надіслав до Верховного Суду додаткові пояснення, де зауважує, з-поміж іншого, що позивач надіслав відзив з пропуском строку, встановленого судом, а також, що після подання Мін`юстом цієї касаційної скарги Верховний Суд у постанові від 23 липня 2025 року в іншій справі (№ 380/12799/24) уже зробив висновки щодо застосування норм права у подібних до цієї справи правовідносинах, які підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи (№ 120/14157/24).

7. Мін`юст одночасно з вимогами касаційної скарги заявило клопотання про касаційний розгляд цієї справи за участі представника скаржника. Інші учасники справи такі клопотання не заявляли.

02 грудня 2025 року Верховний Суд ухвалою відмовив у задоволенні клопотання про розгляд справи у касаційному порядку в судовому засіданні за участі його представника та призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи.

8. У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що 30 серпня 2024 року листом № 5970-2024 Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області звернулося до директора Департаменту нотаріату Міністерства юстиції України про проведення перевірки законності вчинення приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. 07 березня 2024 року реєстраційної дії щодо реєстрації права приватної власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 3343 кв. м., що знаходиться за адресою: Хмельницька область, місто Старокостянтинів, вулиця Франка, 47/1.

Той самий адресант ? Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, листом від 30 серпня 2024 року № 5975-2024 звернувся до директора Департаменту нотаріату Міністерства юстиції України щодо проведення перевірки законності вчинення приватним нотаріусом Скутельник І. А. 07 березня 2024 року реєстраційної дії з реєстрації права приватної власності на комплекс будівель та споруд, загальною площею 1053,5 кв. м., що розташовані за адресою: Хмельницька область, Шепетівський район, селище міського типу Гриців, урочище Тростянець, квартал №57.

Мін`юст видав наказ від 19 вересня 2024 року № 2307/7 "Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького нотаріального округу Скутельник Інни Анатоліївни", яким утворив комісію для проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Скутельник І. А. щодо реєстраційних дій за заявами, зареєстрованими в базі даних заяв Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №№59829321, 60280966.

Листом від 20 вересня 2024 року №130310//19.1.1 Мін`юст запропонував позивачці надати свої пояснення на адресу Мін`юсту.

Після проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Скутельник І. А., комісія склала акт від 09 жовтня 2024 року № 5095/19.1.1/24, яким встановила таке:

- 1) За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав від 07 березня 2024 року № 59829321 (далі - Заява), яку подав ОСОБА_2 , приватний нотаріус Скутельник І. А. вирішила провести державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 березня 2024 року № 71961716, на підставі якого у розділі Державного реєстру прав № 040, відкритому на об`єкт нерухомого майна - комплекс будівель та споруд, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Комплекс будівель та споруд), внесений запис про перехід права власності від Державного агентства лісових ресурсів України (запис про право власності 47665521) до ОСОБА_2 (запис про право власності 54030597).

Згідно з відомостями Державного реєстру прав до Заяви додано договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - окремого майна - будівля сушільної камери з ремонтно-механічною майстернею "В-ІІ", загальною площею 1330,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що обліковується на балансі філії "Старокостянтинівське лісове господарство" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", , за результатами електронного аукціону без умов від 07 березня 2024 року, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій та Хмельницькій областях (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець), посвідчений приватним нотаріусом Скутельник І.А. 0 березня 2024 року за реєстровим номером 1891.

Пунктом 2.1 Розділу 2 названого договору купівлі-продажу визначено, що право власності на Об`єкт приватизації переходить до Покупця після укладення цього договору, його нотаріального посвідчення та підписання акта приймання-передачі Об`єкта приватизації.

Під час перевірки було встановлено, зокрема, що Заявник ( ОСОБА_2 ) придбав Об`єкт приватизації - будівлю сушильної камери з ремонтно-механічною майстернею "B-II", загальною площею 1330,5 кв. м. Натомість приватний нотаріус Скутельник І. А. у Державному реєстрі прав внесла запис про перехід права власності на Комплекс будівель та споруд загальною площею 3343 кв. м.

Було встановлено також, що для проведення державної реєстрації права власності, Заявник ( ОСОБА_2 ) на виконання вимог пункту 2.1 Розділу 2 договору купівлі-продажу не подав приватному нотаріусу Скутельник I. A. документ, який підтверджує факт передачі Об`єкта приватизації (акт приймання-передачі Об`єкта приватизації). Через брак цього документа комісія вирішила, що подані документи не дають змоги встановити набуття Заявником права власності на Комплекс будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Приватний нотаріус Скутельник I. A. рішення за результатом розгляду Заяви винесла без здійснення будь-яких пошуків як у базі даних заяв, так і відомостей Державного реєстру прав та його невід`ємних архівних складових частин.

Зрештою, комісія дійшла висновку, що приватний нотаріус Скутельник І. А порушила: вимоги статей 3, 10, 18, 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), пункти 12, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127), пункти 20-22 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (далі - Порядок №1141), оскільки провела державну реєстрацію прав на підставі документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; без встановлення черговості розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно та без здійснення пошуку відомостей у Державному реєстрі прав, обтяжень таких прав, зокрема, в його невід`ємній архівній складовій частині щодо майна, відомості якого змінено; без документа, що підтверджує виконання умов правочину.

2). За результатами розгляду заяви № 60280966, яку подала ОСОБА_3 , приватний нотаріус Скутельник I. A. винесла відповідне рішення, відкрила розділ та здійснила державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 .

До заяви був доданий "ідентичний" за обсягом пакет документів для державної реєстрації права власності щодо будівлі цеху переробки, "А-ІІ" загальною площею 434 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , щодо яких приватний нотаріус Скутельник І. А. допустила аналогічні порушення вимог статей 3, 10, 18, 24 Закону № 1952-IV, пунктів 12, 57 Порядку №1127, пунктів 20-22 Порядку №1141.

За результатами камеральної перевірки (у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Скутельник І. А. комісія склала акт від 09 жовтня 2024 року № 5095/19.1.1/24, на підставі якого Мін`юст наказом № 2891/5 від 09 жовтня 2024 року тимчасово заблокував державному реєстратору - приватному нотаріусу Скутельник І. А. доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 місяці.

Приватний нотаріус Скутельник І. А. не погодилась з таким наказом Мін`юсту та звернулась до суду з позовом про визнання його протиправним і про його скасування.

9. Вінницький окружний адміністративний суд, коли ухвалював рішення від 21 січня 2025 року про задоволення позову, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що законодавець визначив перелік документів, які є підставою для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав, а також визначив обов`язок, за яким державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, чи немає суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

10. За наслідками встановлених обставин справи суди попередніх інстанцій підсумували, що під час проведення камеральної перевірки відповідач у повному обсязі не дослідив документи щодо реєстрації прав та їх обтяжень на об`єкти нерухомого майна, не перевірив належним чином усі наявні документи як в електронній, так і в паперовій формі. Комісія для проведення камеральної перевірки не скористалась наданим їй правом витребувати усі належні документи щодо предмета перевірки. Під час проведення камеральної перевірки приватного нотаріуса ОСОБА_1 комісія дослідила лише відомості Державного реєстру прав, внаслідок чого дійшла до "однобічних", обмежених висновків про порушення позивачем вимог законодавства.

Суд апеляційної інстанції, як мовилося раніше, підтримав висновки суду першої інстанції та, оцінюючи доводи апеляційної скарги Мін`юсту, зокрема про те, що камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних Державного реєстру прав, визнав їх помилковими з покликанням на пункт 12 Порядку № 990 (Мін`юст не пізніше ніж через два робочих дні з дня прийняття ним рішення про проведення камеральної перевірки надсилає суб`єкту державної реєстрації, у трудових відносинах з яким перебуває державний реєстратор, уповноважена особа, чи нотаріусу примірник відповідного рішення Мін`юсту в електронній формі з використанням системи електронного документообігу чи у разі відсутності такої системи - на електронну адресу, розміщену на офіційному веб-сайті суб`єкта державної реєстрації, до якого в разі потреби додається запит про надання копій документів та іншої інформації, що стосується предмета перевірки). До того ж апеляційний суд зазначив, що в матеріалах справи знаходиться лист Мін`юсту, яким той з посиланням на пункт 13 Порядку № 990 запропонував ОСОБА_1 надати пояснення та додаткову інформацію, що стосується предмета перевірки, хоча лист не містить запитів щодо надання документів для перевірки правильності внесення реєстраційних записів. Окрім того, відповідних запитів згідно з вимогами пункту 12 Порядку №990 відповідач не направляв і під час проведення такої перевірки.

11. Суди першої та апеляційної інстанції також виснували, що встановлення в акті перевірки обставин подання заявником неповного пакету документів без належної перевірки таких обставин свідчить про недотримання суб`єктами контролю під час камеральної перевірки правил щодо необхідності вчинення усіх дій, визначених Порядком № 990 на виконання делегованих повноважень за статтею 371 Закону № 1952-IV.

Суди закцентували увагу на тому, що в акті камеральної перевірки комісія на виконання вимог пункту 131 Порядку № 990 має викладати пропозиції стосовно змісту рішення за результатами такої перевірки, а за пунктом 14 цього самого Порядку Мін`юст повинно видати відповідне рішення, яке має бути вмотивованим і враховує усі обставини, що впливають на ухвалення рішення.

Покликаючись на постанову Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 640/25601/19, суди підкреслили, що оскільки законодавець наділяє Мін`юст функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначає порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів, то Мін`юст, як контролюючий орган, зобов`язане мотивувати таке рішення таким чином, щоб у ньому були наведені підстави прийняття такого рішення, зазначені належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу, та повинно обґрунтувати строки його застосування. На противагу [правозастосовним] висновкам цієї постанови Верховного Суду, Мін`юст, як бачиться зі змісту оскаржуваного позивачкою наказу, не навів інформації, з якого можна було виснувати, що Мін`юст здійснив належне дослідження та перевірку фактів, повну та всебічну перевірку вчинених реєстраційних дій.

Далі суди зазначили, що Мін`юст не спростовує наявності у позивача матеріалів реєстраційної справи у паперовому вигляді, які не отримали об`єктивного дослідження, але мали бути досліджені, щоб вважати, що наявні та зазначені в акті порушення були встановлені за результатами належного та повного дослідження обставин та основуються на наявних документах та доказах, здобутих під час проведення перевірки. Оскільки комісія для проведення камеральної перевірки не скористалась наданим їй правом витребувати усі належні документи щодо предмета перевірки, а обмежилась під час проведення такої (камеральної) перевірки лише дослідженням відомостей (даних) з Державного реєстру речових прав, то звідси й випливає висновок, що така перевірка була здійснена без повного дослідження підстав здійснення реєстраційних записів, про які зазначалось в листах слідчого управління Головного управління Національної поліції у Хмельницької області від 30 серпня 2024 року, що своєю чергою свідчить про необґрунтованість виданого оскарженого наказу Мін`юсту.

Як вже згадувалося вище у цій постанові, Мін`юст не погодилося з цими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

12. У касаційній скарзі скаржник описує фактичні передумови звернення до касаційного суду, зазначає нормативно-правове регулювання спірних правовідносин і, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, визначає підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені пунктами 3, 4 частини четвертої та підпунктом "а" частини п`ятої статті 328 КАС України), оскільки вважає, що бракує висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а також те, що суди не дослідили зібрані у справі докази в частині відповідності документів, поданих для державної реєстрації прав. Такого роду дії та рішення є порушеннями норм процесуального права, які своєю чергою утворюють підстави для скасування судових рішень, передбачені пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України. Зокрема, Мін`юст наголошує, що суд апеляційної інстанції під час перегляду судового рішення суду першої інстанції ухвалив оскаржувану постанову без врахування вимог статті 242 КАС України щодо повного та всебічного розгляду справи, а саме: не надав правничої оцінки доводам Мін`юсту щодо всіх встановлених камеральною перевіркою порушень позивача у сфері державної реєстрації та обмежився лише доводами позивача, з посиланням на які задовольнив його позовні вимоги без належного обґрунтування.

12.1. Скаржник у скарзі зазначає, що натепер бракує єдиної правозастосовної практики у правовідносинах, які виникають у зв`язку з проведенням камеральної перевірки винятково на підставі даних Державного реєстру прав з дослідженням матеріалів реєстраційних прав в електронній формі.

12.2. Як гадає скаржник, у цій справі суди попередніх інстанцій дійшли хибного висновку про те, що під час проведення камеральної перевірки контролюючий уповноважений орган перед тим як констатувати порушення в діях приватного нотаріуса в сфері реєстраційних дій, повинен зважати на реєстраційну справу в паперовій формі, оскільки це суперечить нормам пункту 10 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV), пункту 5 Порядку № 990 та призводить до того, що за такого змісту присудами Мін`юст вимушений буде під час здійснення контролю за діяльністю приватних нотаріусів у царині реєстраційної діяльності застосовувати приписи, які прямо суперечать щойно згаданим правилам законодавства.

13. У відзиві на касаційну скаргу, поданому адвокатом Зінченком Д. В., який діє в інтересах приватного нотаріуса Скутельник І. А., не заперечується, що є діюча законодавча норма, визначена в пункті 10 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV, де зазначено, що камеральна перевірка - це перевірка, що проводиться у приміщенні Міністерства юстиції України виключно на підставі даних Державного реєстру прав. Натомість, на переконання позивачки, ця норма не може тлумачитись ізольовано, тому її інтерпретація повинна здійснюватися в системному зв`язку з іншими нормами права, а фраза "виключно на підставі даних Державного реєстру прав" цієї норми не означає, що Мін`юст обмежений лише виключно електронними документами, які містяться в реєстрі і має бути "сліпим" у процесі здійснення камеральної перевірки до інших документів та відомостей, які були підставою для державної реєстрації прав.

Автор відзиву погоджується з тим доводом Мін`юсту, що приватний нотаріус Скутельник І. А. дійсно виготовила електронні копії не з усіх документів, що були їй подані заявниками в паперовій формі і відповідно не всі ці документи розмістила в Державному реєстрі прав, водночас фокусує увагу на тому, що відповідач не ставив цього за провину приватному нотаріусу Скутельник І. А. та не притягував її до відповідальності за таке порушення. Натомість оскаржуваним наказом притягнув її до відповідальності за вчинення реєстраційних дій без відповідних документів. Автор відзиву вважає касаційну скаргу безпідставною, тому просить Суд залишити її без задоволення, а судові рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року та Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2025 року - без змін.

14. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача, заперечення позивачки щодо вимог касаційної скарги, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

15. Відповідно до частин першої - третьої статті 341 КАС суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Касаційний суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон № 1952-IV регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

За частинами першою, другою та четвертою статті 371 цього Закону (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Мін`юстом, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Мін`юст у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про: 1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав; 4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; 5) направлення на обов`язкове підвищення кваліфікації державного реєстратора, крім нотаріусів, які здійснюють державну реєстрацію прав відповідно до покладених на них законом обов`язків.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV під камеральною перевіркою розуміється перевірка, що проводиться у приміщенні Мін`юсту виключно на підставі даних Державного реєстру прав.

Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок № 909 визначає процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - сфера державної реєстрації), критерії, за якими здійснюється моніторинг реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та визначається ступінь відповідальності за порушення у сфері державної реєстрації.

Під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації відповідні посадові особи Мін`юсту мають право доступу до реєстрів, зокрема, до реєстраційних справ в електронній формі (пункт 5 Порядку № 909).

Камеральна перевірка під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (пункт 9 Порядку № 909).

У рішенні Мін`юсту про проведення камеральної перевірки зазначаються прізвище, ім`я, по батькові державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації, стосовно яких прийнято рішення про проведення камеральної перевірки, та підстава проведення камеральної перевірки.

Відповідним рішенням утворюється комісія з проведення камеральної перевірки у складі не менше як трьох посадових осіб Мін`юсту (пункт 10 Порядку № 909).

Строк проведення камеральної перевірки становить не більш як п`ятнадцять робочих днів з дня винесення Мін`юстом рішення про проведення такої перевірки (пункт 11 Порядку № 909).

Під час проведення камеральної перевірки державний реєстратор, уповноважена особа суб`єкта державної реєстрації мають право подавати Мін`юсту свої пояснення та додаткову інформацію, що стосується предмета перевірки, які додаються до матеріалів перевірки (пункт 13 Порядку № 909).

Результати камеральної перевірки викладаються у формі акта або довідки, які підписується усіма членами комісії. У разі наявності порушень установленого законом порядку державної реєстрації складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка (пункт 131 Порядку № 909 ).

За результатами проведення камеральної перевірки у разі наявності порушень встановленого законом порядку державної реєстрації на підставі акта комісії про проведення камеральної перевірки Мін`юстом приймає вмотивоване рішення про результати проведення камеральної перевірки та [про] притягнення державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації до передбаченої законом відповідальності з урахуванням вчинених одноразового грубого чи неодноразових істотних порушень законів під час проведення реєстраційних дій в реєстрах, а також з урахуванням наявних у Мін`юсті відомостей щодо неодноразового застосування до відповідного державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців заходів, пов`язаних з тимчасовим блокуванням чи анулюванням доступу до реєстрів (пункт 14 Порядку № 909).

16. Аналіз вищезазначених законодавчих норм дозволяє виснувати, що ці правничі правила не містять прямого припису про зазначення мотивів саме у рішенні уповноваженого органу про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора. Проте вони вимагають, що таке рішення має бути вмотивованим.

Вмотивоване рішення - це рішення, видане на підставі належної оцінки фактів та доказів, з урахуванням усіх заявлених аргументів сторін, з подальшим застосуванням відповідних норм законодавства. Тобто уповноважений орган має оцінити висновок комісії з проведення камеральної перевірки, викладений в акті перевірки у формі пропозиції, його мотивацію, обґрунтованість, і за результатами розгляду винести відповідне рішення.

Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 02 липня 2025 року у справі № 320/11900/24.

Суди попередніх інстанцій у цій справі зазначили, що зі змісту оскаржуваного наказу не вбачається інформації про те, що відповідач здійснив належне дослідження та перевірку фактів, повну та всебічну перевірку вчинених реєстраційних дій по об`єктах нерухомості. Ці твердження обґрунтовують, зокрема тим, що під час проведення камеральної перевірки відповідач у повному обсязі не дослідив документи щодо реєстрації прав та їх обтяжень на об`єкти нерухомого майна, не перевірив належним чином усі наявні документи як в електронній, так і в паперовій справі.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішили, що відповідач чинив протиправно відносно реєстраційної діяльності приватного нотаріуса Скутельник І. А., оскільки висновки про порушення останньої в сфері реєстраційної діяльності формував не на базі повного дослідження документів щодо реєстрації прав та їх обтяжень на об`єкти нерухомого майна, зокрема, не зважив на відомості щодо цих дій, відображених в паперовій справі.

Частини перша - третя статті 17 Закону № 1952-IV передбачають, що реєстраційна справа формується у паперовій та електронній формі після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі прав та внесення до нього відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження та зберігається протягом всього часу існування об`єкта.

Реєстраційна справа включає заяви на проведення реєстраційних дій, документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, а також відомості з реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав, запити державного реєстратора та документи, отримані із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

Реєстраційна справа ведеться в електронній формі та формується автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, до якої за результатом проведення кожної реєстраційної дії щодо об`єкта нерухомого майна автоматично включаються заяви, сформовані або подані в електронній формі, електронні копії документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, поданих у паперовій формі, документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії, подані в електронній формі, документи в електронній формі, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, а також відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав, електронні копії запитів державного реєстратора в паперовій формі та документів, отриманих із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

Реєстраційна справа в електронній формі зберігається в Державному реєстрі речових прав постійно.

Таким чином, під час проведення камеральної перевірки Мін`юст дійсно перевіряє дані Державного реєстру прав та не має обов`язку витребувати будь-які інші документи, яких у цьому реєстрі нема. До того ж державний реєстратор зобов`язаний формувати реєстраційні справи в електронній формі, зокрема шляхом виготовлення електронних копій документів, поданих у паперовій формі.

17. Натомість, Верховний Суд не може не погодитися з висновком судів попередніх інстанцій щодо того, що на виконання пункту 14 Порядку № 990 Мін`юст повинно було видати відповідне рішення, яке має бути вмотивованим, з врахуванням усіх обставин, що впливають на ухвалення рішення, а оскільки у цій справі Мін`юст під час перевірки не врахував наявність та зміст реєстраційних документів державного реєстратора - приватного нотаріуса Скутельник І. А. в паперовій формі, він допустив неповноту з встановлення ознак протиправної діяльності приватного нотаріуса Скутельник І. А. як реєстратора, що в свою чергу вплинуло на неповноту встановлених перевіркою обставин і врешті -решт на невмотивованість прийнятого рішення, в тому числі і щодо обрання заходу реагування на порушення.

18. Верховний Суд враховує законодавчу норму, визначену в пункті 10 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV, де зазначено, що камеральна перевірка - це перевірка, що проводиться у приміщенні Міністерства юстиції України виключно на підставі даних Державного реєстру прав. Проте, заради досягнення мети перевірки та встановлення повноти її обставин Мін`юст не обмежений лише електронними документами, які містяться в реєстрі, тим більше, якщо наявні паперові реєстраційні документи, які були підставою для державної реєстрації прав, і мають додаткове вагоме значення для встановлення порушень державного реєстратора та обрання йому заходу реагування на ці порушення як міру відповідальності за вчинені порушення.

19. У контексті доводів скаржника з приводу того, що після подання Мін`юстом касаційної скарги Верховний Суд у постанові від 23 липня 2025 року в іншій справі (№ 380/12799/24) уже зробив висновки щодо застосування норм права у подібних до цієї справи правовідносинах, які підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи (№ 120/14157/24) Суд зазначає, що порівнювальні справи не є подібними в контексті підстав касаційного оскарження, доказової бази та обставин спору і тому висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 23 липня 2025 року в справі № 380/12799/24 не є повністю правозастовними до правовідносин цієї адміністративної справи.

До того ж, необхідно нагадати, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року у справі №154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі.

20. Таким чином, можна підсумувати, що ключові доводи касаційної скарги Мін`юсту, які стали предметом оскарження судових рішень попередніх інстанцій, не знайшли свого підтвердження і тому не можуть бути використані як підстави для задоволення касаційної скарги. Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильності правових висновків судів першої та апеляційної інстанцій, не містять підстав для втручання в оскаржувані судові рішення та зводяться до переоцінки доказів, що в силу норм статті 341 КАС України виходить за межі перегляду судом касаційної інстанції.

21. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, беруться до уваги Верховним Судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

Верховний Суд керується принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Науменко проти України», від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою -домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

22. Отже, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків і допущення порушень норм матеріального чи процесуального права не вбачаються.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки суд касаційної інстанції не встановив неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи порушення норм процесуального права, оскаржені судові рішення треба залишити без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2025 року в адміністративній справі № 120/14157/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач М. І. Гриців

Судді Н. В. Коваленко

С. Г. Стеценко