Справа № 644/8734/25
Суддя: Паляничко Д. Г.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя Паляничко Д. Г.
Справа № 644/8734/25
Провадження № 2-а/644/224/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Паляничко Д.Г.,

за участю секретаря судового засідання Костильова О.В.,

одноособово, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад:

1.1.1. позиції позивача

22 вересня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі за текстом ОСОБА_1 /позивач), звернувся до Індустріального районного суду м. Харкова з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі за текстом ІНФОРМАЦІЯ_3 /відповідач) про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2617-4п від 12.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 17 000 грн 00 коп.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначив, що постановою № 2617-4п від 12.09.2025 винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, його притягнуто до адміністративної відповідальності, проте всупереч вимогам ст. 245, 280 КУпАП не було належним чином з`ясовано чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи наявна вина у вчиненні такого правопорушення та не дотримано процедуру розгляду справи (а.с. 1, 8-13).

1.2.заперечень відповідача

Відповідач пропозицію Індустріального районного суду м. Харкова викладену в ухвалі від 29.09.2025 (а.с. 30) щодо подання відзиву на позов не використав, не скористався процесуальним правом спростувати наведені позивачем аргументи та доводи у позовній заяві.

2.заяви, клопотання

26 вересня 2025 року через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова від ОСОБА_1 надійшов уточнений адміністративний позов (а.с. 7а-29).

06.11.2025 через канцелярію суду надійшла заява від ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (а.с. 37-46).

28 листопада 2025 року через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність (а.с. 47). Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, сторони до суду не подавали.

3.інші процесуальні дії у справі

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 22.09.2025 справа № 644/8734/25 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 6).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 29.09.2025 відкрито провадження по справі № 644/8734/25, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 30).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою, у якій просять провести розгляд справи у його відсутність (а.с. 47).

Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток через систему «Електронний суд» до особистого кабінету ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с. 31а, 33, 47а, 50), що вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду.

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 124 КАС України визначено, що судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється за наявності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки до її електронного кабінету.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

4. Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та докази

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли адміністративні правовідносини у сфері законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також щодо порушенням призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил проходження медичного огляду.

Судом досліджено позов, проаналізовано матеріали судової справи № 644/8734/25, досліджено та оцінено докази на належність, допустимість, достовірність, а також достатність як кожного окремо, так у їх сукупності та встановлено.

01.09.2025 офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 ст. лейтенантом ОСОБА_3 складено протокол № 2617-4 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, скоєне ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , 17.08.1992 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у військовий час, з дня набрання чинності Законом від 21.03.2024 № 3621-IX протягом встановленого терміну з 04.05.2024 по 05.06.2025 самостійно не звернувся до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на ВЛК для проходження медичного огляду та не пройшов повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, чим порушив вимоги п. 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 21.03.2024 № 3621-IX та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оборону України», якою закріплені права та обов`язки громадян України в сфері оброни (а.с. 4-5, 17-18).

Згідно пояснень ОСОБА_1 у графі «Пояснення та зауваження щодо змісту протоколу…», останнім зазначено, що він проходив лікування по заміні суглоба, у зв`язку з чим не міг пройти ВЛК (а.с. 5, 18).

12.09.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № 2617-4п про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн 00 коп за порушення п. 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 21.03.2024 № 3621-IX та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оборону України» (а.с. 2-3, 19-20).

За інформацією з довідки № 5237 (взамін військового квитка) ОСОБА_1 знято з військового обліку 17.11.2011 відповідно до наказу МОУ № 342. Крім цього, вбачається, що 17.06.1992 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_5 за гр. І ст. 20в Розладу хвороб (Наказ МО України 1987 № 260). ОСОБА_1 військову службу не проходив, присвоєне військове звання рядовий; перебуває у запасі категорії обліку 2, група обліку НПО, склад солдат. Номер ВОС 662, код ВОС 662 995 А, військово-облікова спеціальність- електрик низьковольтних мереж (а.с. 14-15).

Матеріали справи містять зняток з «Резерв+» сформованого 15.09.2025, з якого вбачається, що ОСОБА_1 дані уточнено вчасно, дата ВЛК 17.08.1992, відповідно до Постанови ВЛК непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (а.с. 16).

Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 112/1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на стаціонарному лікуванні з 05.11.2024 по 07.11.2024 з діагнозом кіста Бейкера зліва, заразом вбачається, що 05.11.2024 проведено оперативне лікування, а саме: видалення кістки Бейкера (а.с. 21-22).

Відповідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 105469, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 06.01.2025 по 21.02.2025. Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): лівобічний бактеріальний гоніт (E.Coli). Асептичний некроз медіального виростка лівої стегнової кістки. Змішана контрактура лівого колінного суглобу. Стійкий больовий синдром. Виражене порушення функції лівої нижньої кінцівки, акту ходи (а.с. 23-24).

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 105469 вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 10.06.2025 по 18.06.2025. Повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): Асептичний некроз медіального виростка лівої стегнової кістки. Лівобічний бактеріальний гоніт (E.Coli). Фаза стійкої ремісії. Стан після тотального цементного сидопротезування лівого колінного суглобу системою AKM PS (11.06.2025). Змішана контрактура лівого колінного суглобу. Стійкий больовий синдром. Виражене порушення функції лівої нижньої кінцівки, акту ходи (а.с. 25-26).

Згідно консультаційного висновку спеціаліста ортопеда-травматолога від 18.08.2025, ОСОБА_1 установлено діагноз, а саме: М87 05 Асептичний некроз медіального виростка лівої стегнової кістки. Лівобічний бактеріальний гоніт (E.Coli). Фаза стійкої ремісії. Стан після тотального цементного сидопротезування лівого колінного суглобу системою AKM PS (11.06.2025). Змішана контрактура лівого колінного суглобу. Стійкий больовий синдром. Виражене порушення функції лівої нижньої кінцівки, акту ходи (а.с. 27).

За інформацією з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 від 19.09.2025 вбачається, що згідно записів в амбулаторній карті ОСОБА_1 24.06.2024 звернувся до лікаря терапевта, діагноз: остеохондроз поперекового відділу хребта. Гіпертонічна хвороба «ІІ ступеня», пройшов амбулаторне лікування. 27.06.2024 оглянутий терапевтом, лікування продовжено. 02.07.2024 лікарем невропатологом установлено діагноз: остеохондроз грудного та поперекового відділів хребта, визначено амбулаторне лікування. З 05.11.2024 по 07.11.2024 перебував на стаціонарному лікуванні, 05.11.2024 проведення оперативне втручання з видалення кістки Бейкера. Після оперативного лікування кістки Бейкера пересувався за допомогою милиць, рекомендовано виключення фізичних навантажень протягом 6 місяців. 25.12.2024 пройшов МРТ, 30.12.2024 виявлено ознаки бактеріального гоніту. У період з 06.01.2025 по 21.02.2025, та 10.06.2025 по 18.06.2025 перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. М.І. Ситенка Національної академії медичних наук України». 11.06.2025 операція тотального цементного сидопротезування лівого колінного суглобу. З 07.07.2025 по 21.08.2025 проходив курс лікування у відділенні фізичної і медичної реабілітації КНП «Міська клінічна лікарня № 18» (а.с. 28-29).

Зазначене вище також підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 від 19.09.2025 та є за своїм змістом тотожним. Заразом вбачається, у період з 22.01.2025 по 06.06.2025 перебував на амбулаторному лікуванні у лікаря травматолога та лікаря хірурга (а.с. 44).

Відповідно до Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 35/25/1822/В від 05.11.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено третю (ІІІ) групу інвалідності з 09.09.2025, основний діагноз наявність імплантату колінного суглобу (а.с. 38-39).

Матеріали справи містять рекомендації, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, № витягу: 35/25/1822/І (а.с. 40-41), та витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України № витягу: 35/25/1822/ВП (а.с. 43).

Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів № витягу: 35/25/1822/ВТ від 05.11.205, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено третю (ІІІ) групу інвалідності, дата повторного оцінювання повсякденного функціонування особи 01.10.2026 (а.с. 42).

Матеріали справи містять свідоцтво про хворобу № 2025-0903-1700-2484-0 від 04.09.2025, з якого вбачається, що 04.09.2025 «ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 » за розпорядженням начальника районного ТЦК та СП, з метою визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я № 4750389 від 01.09.2025 проведено огляд ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови ВЛК про придатність до військової служби, служби за військово-спеціальністю тощо, на підставі ст. 61а графи ІІ розкладу хвороб, ОСОБА_1 непридатний до військової служби (а.с. 45-46).

5. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Мотивована оцінка.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач у своєму позові, оцінивши надані докази, суд дійшов такого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , підлягають задоволенню та з урахуванням вищевикладених обставин, законним і справедливим буде скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2617-4п по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд бере до уваги твердження позивача, що розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП 12.09.2025 відбувся у його відсутність, тобто з порушенням прав ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 235, 268, 276, 278 КУпАП, оскільки кожна особа має право на справедливий розгляд, особа повинна мати час та можливість для підготовки до захисту, бути присутньою при розгляді своєї справи та захищати себе особисто чи користуватися юридичною допомогою захисника, що відповідатиме завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, зокрема: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи.

Важливо відмітити, що відповідач не скористався своїм правом на відзив, не надав суду доказів на спростування вищевикладених тверджень позивача, заразом за приписами ст. 235 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 210-1 КУпАП, віднесено до компетенції Територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. При цьому порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами),уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України (ст.246КУпАП). Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом ( ), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану ,місця проживання, мови та інших обставин (ст.248КУпАП). Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності та ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення (ст. 7, 8 КУпАП). Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ст. 7 КУпАП).

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України, тому необхідність згідно зі ст. 278 КУпАП проведення належної підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення та обов`язок з`ясування при її розгляді обставин, визначених ст. 280 КУпАП, покладено саме на ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, до адміністративних справ, санкції у яких передбачають покарання значного розміру, які мають окрім запобіжної і каральну мету, застосовуються норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року в їх кримінальному аспекті. Тобто, розгляд адміністративних справ за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, санкція якої передбачає накладення штрафу у розмірі від 17 000 грн до 25 500 грн, що є значним розміром, повинен відбуватися з дотриманням усіх гарантій для особи, яка притягуються до адміністративної відповідальності, як для особи, яка притягується за вчинення кримінального правопорушення.

У контексті цього обов`язку, забезпечуючи право на справедливий судовий розгляд, особа повинна бути негайно і детально поінформована про характер та причини порушень, мати час та можливість для підготовки до захисту, бути присутньою при розгляді своєї справи та захищати себе особисто чи користуватися юридичною допомогою захисника тощо.

У спірних правовідносинах має місце порушення принципів Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977р., зокрема: право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акту, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом.

Варто зазначити, що право бути вислуханим під час розгляду його справи, дійсно віднесено до одного основних складових (принципів) адміністративної процедури.

Право бути почутим, складова частина принципу верховенства права. Суб`єкт владних повноважень повинен застосовувати його, приймаючи рішення, що матиме вплив на права, свободи чи інтереси особи, особливо, якщо це рішення може мати несприятливі наслідки для особи. Особа, щодо якої приймають рішення, має право бути вислуханою суб`єктом владних повноважень: вона може наводити обставини та докази на їх підтвердження, правові аргументи тощо.

Разом з тим, сам по собі цей принцип не є формальним. Порушення права особи бути вислуханою, має наслідком протиправність ухваленого суб`єктом владних повноважень рішення, у тому разі, якщо особа мала повідомити інформацію чи надати пояснення.

При вирішенні спору суд, також, враховує, що у п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Отже, відповідачем не спростовані твердження позивача щодо відсутності останнього під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, тому суд , керуючись ч. 2 ст. 77 КАС України, бере до уваги грубі порушення допущені ІНФОРМАЦІЯ_3 , що виразилось у недотримання процесуального порядку розгляду справи, зокрема, уповноважені особи ІНФОРМАЦІЯ_3 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення без участі позивача, якого без поважних причин недопущено до розгляду справи, допустив суттєве обмеження прав позивача, передбачених ст. 7, 235, 268, 276, 278 КУпАП, а також при винесенні спірної постанови у справі про адміністративне правопорушення від 12.09.2025, не врахував особу порушника, ступінь його вини у вчиненні правопорушень та не з`ясував інших обставин, визначених ст. 280 КУпАП, що суттєво вливають на суть адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідачем неповно досліджено матеріали справи при винесенні оскаржуваної постанови, що є безумовною підставою для її скасування.

Окрім цього, судом установлено, що ОСОБА_1 вчасно уточнив свої облікові дані, про що свідчать наявні в матеріалах справи відомості із системи «Резерв+», що вкотре підтверджує добросовісність його дій. Також, матеріали справи містять направлення на ВЛК для визначення придатності до військової служби та картку обстеження та медичного огляду, а також свідоцтво про хворобу № 2025-0903-1700-2484-0 від 04.09.2025, згідно з висновком якого ОСОБА_1 , визнано непридатним до військової служби (а.с. 45).

Заразом, суд зазначає, що у період починаючи з 24.06.2024 ОСОБА_1 перебував під наглядом лікарів, проходив амбулаторне та стаціонарне лікування, що підтверджується наявними у матеріалах справи медичними документами, при цьому не спростовано відповідачем, заразом, жодного виклику чи повістки ІНФОРМАЦІЯ_3 на адресу ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби (на ВЛК), на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» (у редакції закону від 21.03.2024), що діяв на той час, направлено не було.

Суд бере до уваги, що матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що позивачу направлялась або вручалася повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби (на ВЛК), у період чинності п. 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» у редакції від 21.03.2024, згідно якого обов`язок громадян самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду був відсутній до 15.02.2025.

Так, до набрання чинності п. 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» у редакції від 21.03.2024, а саме до 15.02.2025, процедура проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби (на ВЛК) передбачала обов`язок виклику територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки по повістці військовозобов`язаних для направлення для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії, та була регламентована ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII, де визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, пунктом 1 цієї статті визначені обов`язки громадян, а саме: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Пункт 3 цієї ж статті передбачає, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються:

1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку;

3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

4) місце, день і час явки за викликом;

5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку;

6) реєстраційний номер повістки;

7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Для громадян, які самостійно прибули до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та підлягають направленню на навчання (підготовку) у зв`язку з призовом на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, час явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки встановлюється протягом двох місяців з дня проходження військово-лікарської комісії.

Під час вручення повістки представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки на вимогу громадянина, якому вручається повістка, зобов`язані назвати свої прізвища, ім`я та по батькові, посади, а також пред`явити службові посвідчення.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» доручено місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб-підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу (далі - Указ № 65/2022).

Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном визначено Порядком № 1487.

Згідно з п. 79 Порядку № 1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, у тому числі організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Відповідно до пункту 56 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2002 № 352, повістки громадянам можуть вручатися безпосередньо посадовими особами районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі по тексту Закон № 2232-XII).

Пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону Закон № 2232-XII встановлено: громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Відповідно до пункту 3 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, громадяни, які добровільно вступають на військову службу (далі - військова служба за контрактом) або призиваються, проходять обов`язковий медичний огляд у порядку, що затверджується Міністерством оборони України за погодженням із центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Пунктом 3.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, визначено, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України, на підставі направлення за формою, наведеною у додатку 11 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період (далі Порядок № 560).

Відповідно до абз. 3 п. 69 Порядку № 560, проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.

За приписами пункту 74 Порядку № 560 проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, в тому числі ті, які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю), за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видаються направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформовані відповідно до п. 74-1 цього Порядку.

Направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване відповідно до п. 74-1 та 74-3 цього Порядку, повинно містити таку інформацію: реєстраційний номер та дату направлення, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), дату народження особи, яка направляється на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, мету та дату початку медичного огляду військово-лікарською комісією, назву установи (закладу охорони здоров`я) та її поштову адресу. За бажанням військовозобов`язаних та резервістів такі направлення надсилаються в електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста.

Особам віком до 45 років у направленні для проходження медичного огляду зазначається про необхідність визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та виявили бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ними військовій частині, командиром військової частини або начальником центру рекрутингу Збройних Cил видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11, яке реєструється у письмовій формі у журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається військовозобов`язаному та резервісту під особистий підпис.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що процедура проходження позивачем медичного огляду до 15.02.2025 в обов`язковому порядку передує формування повістки про виклик для проходження відповідного огляду, видача керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період від 16.05.2024 № 560 та реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 до Порядку № 560.

Заразом, суд звертає увагу, що відповідно до п. 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» (у редакції закону від 21.03.2024) установити, що громадяни України, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, протягом дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби.

Згідно аналізу зазначеної вище норми, громадяни України, які були визнані обмежено придатними до військової служби підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби протягом дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом, а саме з 04.05.2024, тобто до 04.02.2025, але жодних повісток позивач не отримував від відповідача для направлення для проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби, з урахуванням обов`язку направлення таких повісток відповідачем до 15.02.2025 року, коли набув чинності Закон України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» № 4235-IX від 12 лютого 2025 року.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Так, зазначеним вище Законом № 4235-IX внесено зміни до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 № 3621-IX та викладено в такій редакції:

«2. Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».

Суд зауважує, що зазначеною вище нормою закону з 15 лютого 2025 року покладено обов`язок на призовника, військовозобов`язаного та резервіста самостійного звернення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Суд звертає увагу, що у період з 12 лютого 2025 до 05 червня 2025 року ОСОБА_1 звернутися самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для подальшого проходження медичного огляду був позбавлений можливості, оскільки у період з 06.01.2025 по 21.02.2025 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 23, 28-29, 44-45), після чого останньому рекомендовано виключити фізичні навантаження протягом 6 місяців. Заразом, з 10.06.2025 ОСОБА_1 знову госпіталізовано на стаціонар за необхідністю в оперативному втручанні через погіршення самопочуття (а.с. 25,28-29, 44, 45-) до 18.06.2025, з 07.07.2025 по 21.08.2025 проходив курс лікування у відділенні фізичної та медичної реабілітації КНП «МП № 18».

Отже, суд бере до уваги, що згідно з випискою з медичної карти амбулаторного хворого від 19.09.2025 (а.с. 44-45) ОСОБА_1 , з 22.01.2025 до 06.06.2025 перебував на амбулаторному лікуванні у лікарів травматолога, хірурга та терапевта, що підтверджується відповідними виписками, довідками, та, дійшов переконання, що зазначене є поважними причинами пропуску строку звернення до ІНФОРМАЦІЯ_3 , поза межами визначеними законодавством, з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в період з 04.05.2024 до 05.06.2025, та фактичного його проходження 04.09.2025 (а.с. 45).

З з системного аналізу законодавства у сфері оборони, моблізації та військового обліку вбачається, що поважні причини неприбуття громадянина до уповноважених органів ТЦК та СП у строк, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Судом не може бути залишено поза увагою свідоцтво про хворобу № 2025-0903-1700-2484-0 від 04.09.2025, з якого вбачається, що 04.09.2025 «ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 » за розпорядженням начальника районного ТЦК та СП з метою визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я № 4750389 від 01.09.2025 проведено огляд ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови ВЛК про придатність до військової служби, служби за військово-спеціальністю тощо, на підставі ст. 61а графи ІІ розкладу хвороб, ОСОБА_1 непридатний до військової служби. Тобто, на момент винесення постанови № 2617-4п по справі про адміністративне правопорушення за ч. 23 ст. 210-1 КУпАП від 12.09.2025, відповідачу було відомо про висновок, щодо непридатності ОСОБА_1 до військової служби, при цьому начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 проігноровано не досліджено у повному обсязі надану медичну документацію ОСОБА_1 на підтвердження поважності пропуску встановленого законом часу для проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби.

Резюмуючи усе викладене вище, суд зазначає, що позивач пропустив строк звернення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки до 05.06.2025, з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, передбачений вимогами п. 2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» у редакції закону від 12.02.2025, з поважних причин, що не було враховано відповідачем під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, та є підставою для скасування постанови № 2617-4п ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.09.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу на суму 17 000 грн, та закриття провадження у справі.

Адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Так, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Враховуючи, що відповідачем не спростовано надані позивачем до суду докази та не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП , суд дійшов переконання, що вимоги ОСОБА_1 , підлягають задоволенню, тому законним і справедливим буде скасувати постанову № 2617-4п ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.09.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу на суму 17 000 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього закрити.

Ухвалюючи судове рішення, суд керується ст. 322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов переконання про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

7.Порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Позивача незаконно, несправедливо та необґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності, чим порушили його права передбачені Конституцією України, а також положеннями чинного законодавства щодо порядку притягнення до адміністративної відповідальності.

Зокрема, відповідачем не спростовано надані позивачем до суду докази та не доведено складу адміністративного правопорушення, а при складанні протоколу та постанови допущено значні порушення вимог закону, зокрема рішення відповідача ґрунтується на загальних нормах права, без врахування обставин справи, проігноровано наявні докази надані позивачем, що підтверджують факт поважності причин невиконання обов`язків покладених на позивача нормами чинного законодавства, чим грубо порушено право на об`єктивний розгляд справи тощо, що стало причиною звернення за захистом до суду, гарантованим ч.4 ст. 32 Конституції України.

8. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Встановленим судом фактам відповідають адміністративним правовідносинам щодо порушенням призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, які регулюються Конституцією України, Закону України «Про оборону України», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» , Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній з 18.05.2024 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку від 11.04.2024 № 3633-ІХ), Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист».

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (у т.ч. передбачені ст.210, 210-1 КУпАП). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як встановлено ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а частиною 3 цієї статті за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній з 18.05.2024 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку від 11.04.2024№ 3633-ІХ) під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Відповідно до абз.2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з абз. 4 п.1 ч. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3633-ІХ 1) під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року № 2105-IX: громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржувана постанова наведеним вимогам не відповідає, оскільки прийнята не на підставі та не у спосіб, що передбачені КУпАП (зокрема, без урахування положень примітки до ст. 210 КУпАП), необґрунтовано, тобто, без урахування всіх обставин, які є важливими для прийняття такого рішення, а відтак, підлягає скасуванню.

При цьому, суд наголошує, що сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності належних доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, адже у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» («Engel and Others v. the. Netherlands», 08.06.1976, no. 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), «Озтюрк проти Німеччини» («Ozturk v. Germany», 21.02.1984, no. 8544/79), «Лутц проти Німеччини» («Lutz v. Germany», 25.08.1987, no. 9912/82), тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

Європейський суд з прав людини по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, у рішеннях яких неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardov. Spain» від 06.12.1998 Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Більш того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення визначені ст. 247 КУпАП. Відповідно до п.1 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

9.Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Суд бере до уваги посилання позивача на ст. 19 Конституції України, ст. 7,9, 235, 268, 279-9, 280, 283 КУпАП, оскільки недотримання процесуального порядку розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення уповноваженим органом в порушення викладених вище норм права під час винесення оскаржуваної постанови у справі є підставою для її скасування.

10.Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 становить 3028 грн 00 коп.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 605,60, що підтверджується квитанцією № 1.326362291.1 від 26.09.2025 (а.с. 7а).

Згідно з п.2 ч.5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.139 КАС України у зв`язку із задоволенням позову, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат по сплаті судового збору у сумі 605,60 гривень.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 2, 6-9, 72-77, 139, ч.4 ст.229, ст. 241-246, 250, 255, 268, 269, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2617-4п від 12.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 17 000 грн 00 коп задовольнити.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2617-4п від 12.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

Повне ім`я/найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_3 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_8

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_9 , юридична адреса: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , тел. НОМЕР_4 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Суддя Д.Г. Паляничко