Справа № 759/12282/25
Суддя: П`ятничук І. В.
Дата ухвалення: 2025-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12282/25

пр. № 2-а/759/223/25

07 листопада 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва П`ятничук І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дії протиправними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210 КУпАП та закриття провадження.

ВСТАНОВИВ:

І. Вимоги Позивача та їх обґрунтування.

03.06.2025 року представник позивача Кишеня В.С. який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та закриття провадження, у якому просив: поновити строк звернення до суду; визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 ; скасувати постанову №1171 від 30.05.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення; стягнути судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

З позовної заяви вбачається, що позивач про оспорювану постанову дізнався лише 15.05.2025 року, з постанови про арешт коштів боржника. Суть адміністративного правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності, полягає в тому, що він не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 по повістці на 11.12.2023 року та не надав підтверджуючих документів про неявку, чим порушив обов`язок, встановлений ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова №1171 від 30.05.2024 року винесена з істотними порушеннями норм матеріального та процесуального права, без належного повідомлення його про розгляд справи, поза межами строків, визначених статтею 38 КУпАП. Постанова також містить неправильне застосування норм статей 210 та 210-1 КУпАП, а також призначення санкції, не передбаченої законом у редакції, чинній на момент інкримінованого правопорушення.

Також позивач зазначив, що копія оскаржуваної постанови йому не вручалась, про її існування він дізнався лише з постанови державного виконавця у травні 2025 року, що є поважною причиною пропуску строку на оскарження.

ІІ. Процесуальні рішення у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2025 року визначено головуючого суддю П`ятничук І.В.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.06.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом, норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів, наведених учасниками справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі по тексту Закон № 3543-XII).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях. У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зокрема зазначаються прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; місце, день і час явки за викликом.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє станом по сьогоднішній день.

Згідно із Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

У статті 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають зокрема справи про такі адміністративні правопорушення, як порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (статті 210, 210-1). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Отже, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення оскаржуваної постанови про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності покладено на Відповідача, як на суб`єкта владних повноважень.

30.05.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 винесено постанову №1171, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу у розмірі 25500 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що у її різних частинах зазначено різні норми КУпАП - частину другу статті 210 та частину другу статті 210-1, а також те, що розмір санкції вибраний з ч.3 цих статей, що свідчить про відсутність чіткої правової кваліфікації дій особи та порушує принцип правової визначеності.

Згідно зі статтею 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно зі ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

У ст. 278 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує зокрема такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний крім іншого з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою статті 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно зі статтею 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що відповідачем не надано доказів належного та своєчасного повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення. Матеріали справи не містять підтверджень вручення повістки чи копії постанови, що є порушенням вимог статей 268, 277-2, 278, 285 КУпАП.

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки: «Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, розгляд справи за відсутності особи можливий виключно за умови доведеного належного повідомлення такої особи, обов`язок доказування покладається на суб`єкта владних повноважень.

Крім того, суд встановив порушення строків притягнення до адміністративної відповідальності. Подія, згідно якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, відбулася 11.12.2023 року, тоді як постанова винесена 30.05.2024 року, тобто поза межами строків, передбачених статтею 38 КУпАП у редакції, чинній на момент події.

Суд встановив, що Відповідач не спростував доводів, які викладені в позовній заяві, не надав суду достатніх, допустимих та належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Застосування відповідачем пізнішої редакції статті 38 КУпАП, яка погіршує становище особи, суперечить вимогам статті 8 КУпАП.

Суд також звертає увагу, що розмір накладеного штрафу не відповідає санкціям, встановленим статтями 210 та 210-1 КУпАП у редакції, чинній на момент інкримінованого правопорушення, що свідчить про незаконність постанови.

Суд зазначає, що застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідає принципу верховенства права, а прийняття рішень про притягнення особи до адміністративної відповідальності повинно ґрунтуватись на повному, всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи та оцінці здобутих доказів.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові у справі № 463/1352/16-а від 08.07.2020 у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відтак оскаржувана постанова є незаконною і на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Додатково суд зазначає про недотримання Відповідачем процедури розгляду справи про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності та незабезпечення дотримання прав ОСОБА_1 як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, з наданих суду доказів не вбачається, що розгляд справи про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відбувся за участю ОСОБА_1 або за умов його належного оповіщення про такий розгляд.

Означені обставини вказують на порушення процедури розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що у свою чергу свідчить про те, що відповідні процесуальні права Позивача (знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання тощо) були знівельовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Ухвалюючи судове рішення, суд ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на положення статей 132, 134, 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням сплати позивачем судового збору за подання адміністративного позову та задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування на користь позивача понесених ним судових витрат, а саме судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. 00 коп. судом встановлено наступне.

Згідно зі ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, надані стороною позивача письмові докази, а також те, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи, суд вважає вказані понесені витрати у розмірі 10000 грн. 00 коп. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статтями 7, 210-1, 245, 247, 268, 277-2, 278, 280 КУпАП, статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 90, 132, 139, 241-242, 244-246, 250-251, 255, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КУпАП та закриття провадження - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 1171 від 30 травня 2025 року, складену відносно ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) за ч. 2 ст. 210 КпАП України про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 гривень.

Провадження у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) за частиною 2 статті 210 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 витрати на правову (правничу) допомогу згідно п. 3 Договору №15/05/25/2 від 15.05.2025 року у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.В. П`ятничук