Справа № 600/4007/25-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/4007/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., за участю: секретаря судового засідання Петрович Я.Ф., представника позивача Поповича В.М., представника відповідача Калініченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер К» до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер К» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.04.2025 року №00000/9730/ж10/24-13-07-06, №00000/9731/ж10/24-13-07-06, №00000/9732/ж10/24-13-07-06, №00000/9733/ж10/24-13-07-06.

Ухвалою суду від 25.08.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання по справі; встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

У ході підготовки даної справи до розгляду по суті судом: з`ясовано зміст заявлених вимог та позицію відповідача; отримано від сторін заяви по суті справи; за клопотанням позивача, відносно якого не заперечував відповідач, долучено до матеріалів справи висновок експерта; вчинено інші дії, передбачені частиною другою статті 180 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 07.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Згідно змісту поданих позивачем заяв по суті справи, письмових пояснень та пояснень, наданих у судовому засіданні, в обґрунтування позову указано про безпідставність та необґрунтованість висновків податкового органу щодо заниження позивачем податку на прибуток, податку на додану вартість та завищення суми від`ємного значення, що враховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду. Позивачем зазначалося про не неврахування податковим органом при проведенні перевірки усіх належних первинних бухгалтерських документів щодо його відносини із контрагентами на постачання гравійно-піщаної суміші, в тому числі отримання цієї сировини внаслідок проведення русло регулюючих робіт на підставі Договору на виконання робіт №1-р від 04.01.2016 року, а також документів, поданих на підтвердження подальшого використання позивачем гравійно-піщаної суміші у своїй діяльності для виробництва бетону, послуг бетононасосу, плитки для замощування, тощо. Також зазначалося про безпідставність та необґрунтованість висновків податкового органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ванкрафт», оскільки до перевірки були надані усі необхідні та належні бухгалтерські документи, що підтверджують реальність цих операцій, а прийняті за результатами проведеної перевірки рішення носять суб`єктивний та оціночний характер. Крім цього, позивачем зазначено про необґрунтованість та необ`єктивність висновків відповідача про те, що у позивача рахувалися значні залишки цементу насипом за відсутності відповідних місць зберігання, та про помилковість висновків відповідача щодо розбіжності між даними бухгалтерського обліку та фінансової звітності позивача, що підтверджується, в тому числі, і висновкам експерта за результатом проведення експертного економічного дослідження.

Відповідно до поданих відповідачем заяв по суті справи, письмових пояснень та пояснень, наданих у судовому засіданні, податковий орган просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на законність оскаржуваних рішень. Зокрема, відповідачем вказано, що позивач за 2020-2023 рр. декларував рентну плату за користування надрами для видобування корисних копалин та відображав видобуток гравійно-піщаної суміші. Так, відповідно до податкових декларацій з рентної плати та додатків 1 до декларації з рентної плати «Розрахунок з рентної плати для видобутку корисних копалин» протягом 2020-2023рр. ТОВ «Партнер К» видобуто гравійно-піщаної суміші 127673,49 м3. Однак перевіркою встановлено що ТОВ «Партнер К» в порушення правил ведення бухгалтерського обліку не оприбутковано на баланс підприємства вищезазначену кількість гравійно-піщаної суміші. Також не встановлено відображення в бухгалтерському обліку та не задекларовано реалізацію ТМЦ в податковій звітності з податку на прибуток та з податку на додану вартість в кількості 127673,49 м. куб. Водночас зроблено висновок про те, що ТОВ «Партнер К» гравійно-піщану суміш кількістю 127673,49 м.куб. реалізовано без складання первинних документів та відображення у бухгалтерському обліку. Отже, позивач у період з 01.04.2017 року по 31.12.2023 року не включив до складу чистого доходу від реалізації товарів (робіт, послуг) в загальній в сумі 10307948,0 грн. Також наголошено на нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ванкрафт» щодо придбання щебеню та піску з гравію різних фракцій, адже під час перевірки при здійсненні аналізу даних ЄРПН було встановлено, що ТОВ «Ванкрафт» протягом листопада-грудня 2018 року здійснювало придбання коробу з гофрокартону, картону для тубуса 1040 кг, послуг перебування та охорона АТЗ, послуг оренди приміщень, послуг вет-саногляд харчових продуктів при вет-сан контролі. Згідно даних ЄРПН за 2018 року ТОВ «Ванкрафт» не здійснювало придбання щебеню та піску. Згідно баз даних ДПС ТОВ «Ванкрафт» здійснювало імпорт з Туреччини жувальних гумок, цукерок-драже, шоколадних виробів з вмістом неїстівних ігор або сувенірів, пластмасових іграшок без механічного приводу, желейних цукерок. Документів щодо походження піску ФР-0-5 мм та щебеню з гравію ФР-5-20мм, придбаного ТОВ «Партнер К» у ТОВ «Ванкрафт», для перевірки не представлено. Наголошено, що ТОВ «Ванкрафт» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам, в тому числі і для ТОВ «Партнер К». Вказано, що якщо фактичного здійснення господарської операції не було, то відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Відповідачем указувалося і про те, що перевіркою встановлено, що у позивача рахувалися значні залишки придбаного позивачем цементу насипом за відсутності відповідних місць зберігання. При цьому у ході проведення планової перевірки на вимогу ГУ ДПС у Чернівецькій області проведено інвентаризацію, в процесі проведення якої встановлено, що у ТОВ «Партнер К» наявні лише 3 ємкості (силоси) для зберігання цементу. Таким чином, цемент рахувався на залишках підприємства без фактичної його наявності. Зазначалося і про встановлення розбіжності між даними бухгалтерського обліку та фінансової звітності позивача.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер К» () зареєстроване як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за місцезнаходженням: вул. В.Лесина, 9-Б, м. Чернівці, Чернівецький район, Чернівецька область; перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Чернівецькій області як платник податку на прибуток, податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб, військового збору, єдиного соціального внеску, орендної плати за землю, екологічного податку, рентної плати на спеціальне використання води та видобування корисних копалин.

Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Партнер К», за наслідком якої складено акт від 18.12.2024 року №34416/ж5/24-13-07-06/32452502, у якому вказано про допущення таких порушень:

1) п.44.1, п.44.2. ст.44 п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, П(С) БО 15 «Дохід», Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, в результаті чого занижено податок на прибуток всього в сумі 9733173,0 грн. в тому числі за 2018 рік в сумі 473327,0 грн., за 2019 рік в сумі 585252,0 грн., за 2020 рік в сумі 2265549,0 грн., за 2021 рік в сумі 3323357,0 грн., за 2022 рік в сумі 1775387,0 грн. та за 2023 рік в сумі 1310301,0 грн;

2) п.44.1, п.44.2 ст. 44, п.185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п. 198.3, 198.5, п. 198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено:

- заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 10 122 972 грн., у тому числі за листопад 2018 року у сумі 215907 грн., за грудень 2018 року у сумі 509142,0 грн., за грудень 2019 року у сумі 161605,0 грн., за березень 2020 року у сумі 877098,0 грн., за червень 2020 року у сумі 305882,0 грн., за вересень 2020 року у сумі 498430,0 грн., за грудень 2020 року у сумі 718700,0 грн., за березень 2021 року у сумі 540654,0 грн., за червень 2021 року у сумі 1055085,0 грн., за вересень 2021 року у сумі 1048456,0 грн., за грудень 2021 року у сумі 934511,0 грн., за січень 2022 року у сумі 1324,0 ірн., за березень у сумі 247889,0 грн., за червень 2022 року у сумі 462779,0 грн., за вересень 2022 року у сумі 510816,0 грн., за грудень 2022 року у сумі 1158957,0 грн., за березень 2023 року у сумі 322524,0 грн., за квітень 2023 року у сумі 52964,0 грн., за травень 2023 року у сумі 7481,0 грн., за червень 2023 року у сумі 172307,0 грн., за грудень 2023 року у сумі 320461,0 грн;

- завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2023 року у сумі 239812,0 грн;

3) п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України - встановлено відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних:

- рядку 1 колонки Б Декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів» всього в сумі 7226316,0 грн, в тому числі за березень 2020 року в сумі 771005,0 грн., за червень 2020 року в сумі 273491,0 грн., за вересень 2020 року в сумі 450536,0 грн., за грудень 2020 року в сумі 530285,0 грн., за березень 2021 року в сумі 486420,0 грн., за червень 2021 року в сумі 928410,0 грн., за вересень 2021 року в сумі 918063,0 грн., за грудень 2021 року в сумі 599847,0 грн., березень 2022 року в сумі 204764,0 грн., за червень 2022 року в сумі 383287,0 грн., за вересень 2022 року в сумі 436104,0 грн., грудень 2022 року 344577,0 грн., за березень 2023 року в сумі 319337,0 грн,, за червень 2023 року в сумі 163404,0 грн., за вересень 263785,0 грн., за грудень 2023 року в сумі 153004,0 грн.;

- рядку 4 колонки Б Декларацій «Нараховано податкових зобов`язань відповідно до п. 198.5 ст. 198 та п. 199.1 ст. 199 Кодексу за операціями що оподатковуються за основною ставкою» всього в сумі 2610546,0 грн., в тому числі за грудень 2018 року в сумі 199130,0 грн., за грудень 2019 року в сумі 161605,0 грн., за березень 2020 року в сумі 106093,0 грн., за червень 2020 року в сумі 32391,0 грн., за вересень 2020 року в сумі 47894,0 грн., за грудень 2020 року в сумі 188415,0 грн., за березень 2021 року в сумі 54234,0 грн., за червень 2021 року в сумі 126675,0 грн., за вересень 2021 року в сумі 130393,0 грн., за грудень 2021 року в сумі 335988,0 грн., за березень 2022 року в сумі 43125,0 грн., за червень 2022 року в сумі 79492,0 грн., за вересень 2022 року в сумі 74712,0 грн., грудень 814380,0 грн., за березень 2023 року в сумі 63632,0 грн., за червень 2023 року в сумі 8903,0 грн., за вересень 20350,0 грн., за грудень 2023 року в сумі 123134,0 грн;

4) пп.287.1, ст.287, п.288.1 ст.288, п.288.4 ст. 288 Податкового кодексу України - встановлено заниження задекларованих сум з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності в періоді, що перевірявся на загальну суму 67332,12 грн. в.т.ч. за 2022 рік в сумі 67332,12 грн;

5) пп.266.1.1 п.266.1, пп.266.2.1 п. 266.2, пп.266.3.1 п.266.3, пп. 267.7.5 п. 267.7 ст. 266 Податкового кодексу України, в результаті чого неподано декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 та 2023 рік та занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 65881,20 грн., в тому числі за 2022 рік на 32441,5 грн., за 2023 рік на 33439,7 грн;

6) п. 119.2 статті 119 Податкового кодексу України, в результаті чого перевіркою встановлено подання з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги) І-ІІ квартали 2021 року IV квартал 2023 року.

Не погоджуючись із висновками перевірки, ТОВ «Партнер К» подало до податкового органу заперечення на акт перевірки від 18.12.2024 року №34416/ж5/24-13-07-06/32452502, у яких просило не приймати податкових повідомлень-рішень на підставі акту перевірки, врахувати заперечення та додані до них документи, розглянути питання щодо проведення повторної перевірки із зазначених у запереченнях питань, повідомити платника податку про дату та час розгляду заперечення.

До заперечень було надано низку первинних бухгалтерських документів.

За результатом розгляду вказаних заперечень, постійно діючою комісією з розгляду спірних питань Головного управління ДПС у Чернівецькій області прийнято рішення про проведення позапланової документальної перевірки ТОВ «Партнер К» на підставі п.п.78.1.5 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України за період діяльності з 01.04.2017 року по 31.12.2023 року з питань, що стали предметом перевірки.

За результатом проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Партнер К» Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області складено акт від 14.04.2025 року №14906/ж5/24-13-07-06-32452502, у якому вказано про допущення платником податків таких порушень:

1) п.44.1, п.44.2. ст.44 п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, П(С) БО 15 «Дохід», Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, в результаті чого занижено податок на прибуток всього в сумі 2589248,0 грн, в тому числі за 2018 рік в сумі 473327,0 грн., за 2019 рік в сумі 5080,0 грн., за 2020 рік в сумі 442211,0 грн., за 2021 рік в сумі 638518,0 грн., за 2022 рік в сумі 463846,0 грн. та за 2023 рік в сумі 566266,0 грн;

2) п.44.1, п.44.2 ст. 44, п.185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3, 198.5, п.198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено:

- заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 2971399,0 грн., у тому числі за листопад 2018 року у сумі 215907,0 грн., за грудень 2018 року у сумі 310012,0 грн., за березень 2020 року у сумі 181636,0 грн., за червень 2020 року у сумі 64430,0 грн., за вересень 2020 року у сумі 106139,0 грн., за грудень 2020 року у сумі 124926,0 грн., за березень 2021 року у сумі 114592,0 грн., за червень 2021 року у сумі 218718,0 грн., за вересень 2021 року у сумі 216280,0 грн., за грудень 2021 року у сумі 139990,0 грн., за січень 2022 року у сумі 1324,0 грн., за березень у сумі 48239,0 грн., за червень 2022 року у сумі 124155,0 грн., за вересень 2022 року у сумі 141264,0 грн., за грудень 2022 року у сумі 757675,0 грн., за березень 2023 року у сумі 75900,0 грн., за квітень 2023 року у сумі 52964,0 грн., за травень 2023 року у сумі 7481,0 грн., за червень 2023 року у сумі 69767,0 грн;

- завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2023 року у сумі 226665,0 грн;

3) п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України - встановлено відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних:

- рядку 1 колонки Б Декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів» всього в сумі 2061591,0 грн., в тому числі за березень 2020 року в сумі 181636,0 грн., за червень 2020 року в сумі 64430,0 грн., за вересень 2020 року в сумі 106139,0 грн., за грудень 2020 року в сумі 124926,0 грн., за березень 2021 року в сумі 114592,0 грн., за червень 2021 року в сумі 218718,0 грн., за вересень 2021 року в сумі 216280,0 грн., за грудень 2021 року в сумі 141314,0 грн., за березень 2022 року в сумі 48239,0 грн., за червень 2022 року в сумі 124155,0 грн., за вересень 2022 року в сумі 141264,0 грн., грудень 2022 року 147121,0 грн., за березень 2023 року в сумі 136345,0 грн., за червень 2023 року в сумі 69767,0 грн., за вересень 132051,0 грн., за грудень 2023 року в сумі 94614,0 грн;

- рядку 4 колонки Б Декларацій «Нараховано податкових зобов`язань відповідно до п. 198.5 ст. 198 та п. 199.1 ст. 199 Кодексу за операціями що оподатковуються за основною ставкою» на загальну суму 610554,0 грн., в тому числі за грудень 2022 року в сумі 610554,0 грн.

На підставі акту №34416/ж5/24-13-07-06/32452502 від 18.12.2024 року та акту №14906/ж5/24-13-07-06-32452502 від 14.04.2025 року Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області винесені податкові повідомлення-рішення від 21.04.2025 року:

- №00000/9730/ж10/24-13-07-06, яким ТОВ «Партнер К» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 2966377 грн 75 коп., з яких 2589248,00 грн за основним платежем та 377129,75 грн за штрафними санкціями;

- №00000/9731/ж10/24-13-07-06, яким ТОВ «Партнер К» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 3714248 грн 75 коп., з яких за основними платежем 2971399,00 грн та за штрафними санкціями 742849,75 грн;

- №00000/9733/ж10/24-13-07-06 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 226665,00 грн;

- №00000/9732/ж10/24-13-07-06, яким за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201.10 Податкового кодексу України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ, накладено на ТОВ «Партнер К» штрафні санкції у розмірі 1034195 грн 50 коп.

Не погоджуючись із указаними рішеннями, ТОВ «Партнер К» звернулося до ДПС України зі скаргою, за результатом розгляду якої податковим органом прийнято рішення від 02.07.2025 року №19007/6/99-00-06-01-01-06 про залишення скарги без задоволення, а податкових повідомлень-рішень від 21.04.2025 року №00000/9730/ж10/24-13-07-06, №00000/9731/ж10/24-13-07-06, №00000/9732/ж10/24-13-07-06, №00000/9733/ж10/24-13-07-06 - без змін.

За таких обставин ТОВ «Партнер К» звернулося до адміністративного суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Щодо оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень №00000/9730/ж10/24-13-07-06, №00000/9731/ж10/24-13-07-06, №00000/9733/ж10/24-13-07-06, якими збільшено суми грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств та з податку на додану вартість, а також зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, оскільки, на думку податкового органу, позивачем порушені п.44.1, п.44.2. ст.44 п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134, п.185.1 ст.185, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3, 198.5, п.198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України, норми Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» та Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», то суд зазначає наступне.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02 грудня 2010 року (далі - у редакціях на час виникнення спірних відносин).

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Крім цього, відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України (в редакції на час досліджуваних податковим органом господарських операцій) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно абзаців 1 та 2 пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Згідно абзацу 1 підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 137.1 статті 137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Згідно з приписами пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема, дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Згідно пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту і вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно приписів пунктів 198.5, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім цього, суд звертає увагу і на те, що за приписами статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року №996-XIV (даліЗакон №996-XIV у редакції на час спірних відносин) для цілей цього Закону терміни вживаються у такому значенні: господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Згідно частини другої статті 3 Закону №996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Також варто зазначити, що відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджений наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153 (далі - П(С)БО 15), дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Національному положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте цікритерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Дохід (виручку) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнають у разі наявності всіх наведених нижче умов (пункт 8 П(С)БО 15): покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигід підприємства, а витрати, пов`язані із цією операцією, можуть бути достовірно визначені.

Згідно пункту 10 П(С)БО 15 дохід, пов`язаний з наданням послуг, визнають виходячи зі ступеня завершеності операцій з надання послуг на дату балансу, якщо можна достовірно оцінити результат цієї операції. Вважають, що результат може бути достовірно оцінений за наявності всіх наведених нижче умов: можливості достовірної оцінки доходу; ймовірності надходження економічних вигід від надання послуг; можливості достовірної оцінки ступеня завершеності надання послуг на дату балансу; можливості достовірної оцінки витрат, здійснених для надання послуг та необхідних для їх завершення.

Якщо послуги полягають у виконанні невизначеної кількості дій (операцій) за певний період часу, то дохід визначають шляхом його рівномірного нарахування за цей період (пункт 12 П(С)БО 15). Виняток становлять випадки, коли інший метод краще визначає ступінь завершеності надання послуг.

У разі коли достовірно визначити дохід (виручку) від надання послуг неможливо, тоді його відображають в обліку у розмірі визначених витрат, що підлягають відшкодуванню (п.13 П(С)БО 15). Якщо ж при цьому ще й відсутня ймовірність відшкодування понесених витрат, то дохід узагалі не визнають. Але якщо надалі суму доходу можна буде достовірно оцінити, дохід визнають за такою оцінкою.

У загальному випадку дохід відображають в обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню (пункт 21 П(С)БО 15).

Визнані доходи класифікують у бухгалтерському обліку за такими групами (пункт 7 П(С)БО 15): дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, окрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Відповідно до пунктів 5, 6, 7 8 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (далі - П(С)БО 16), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.

Отже, з наведеного слідує, що для правильного обрахування податку на прибуток обов`язковим є правильне визначення фінансового результату до оподаткування на підставі фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Господарські операції, які зумовлюють наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкових вигод, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду й відображають реальність таких, повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Складені за результатами господарських операцій первинні документи повинні підтверджувати і розкривати суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. В інакшому випадку, такі документи не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наведені висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду щодо застосування указаних норм права, що вбачається, зокрема з постанов суду касаційної інстанції від 16.09.2021 року у справі №818/686/16, від 20.05.2021 року у справі №826/16627/18, від 11.09.2018 року у справі №824/745/15-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім цього, Верховний Суд неодноразово вказував, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 року у справі №160/3364/19 фактично підтвердила такі висновки, зазначивши, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Отже, визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише відсутність у контрагентів платника податків основних засобів, матеріальних та трудових ресурсів для виконання спірних господарських операцій; лише певні недоліки в оформленні первинних документів - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

З обставин справи вбачається, що висновків про наявність підстав для збільшення позивачу у рішеннях №00000/9730/ж10/24-13-07-06, №00000/9731/ж10/24-13-07-06 та №00000/9733/ж10/24-13-07-06 суми грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств та з податку на додану вартість, а також зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, відповідач дійшов за результатом дослідження господарської діяльності позивача, зокрема, у період 2018 - 2023 років.

Так, згідно матеріалів справи в ході проведення перевірки позивачем було надано податковому органу Договір оренди землі від 21.08.2019 року, відповідно до якого Орендодавець ( ОСОБА_1 ) надає, а орендар (ТОВ «Партнер К») приймає в строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер :03:002:0490) з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,8348 га, яка знаходиться в адміністративних межах території Стрілецько-Кутської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області (за межами населеного пункту). Договір укладено на 49 років. Орендна плата становить 100 грн. на рік. Земельна ділянка передається в оренду для ведення сільськогосподарського виробництва (в том числі рибогосподарських потреб, розведення водоплаваючої птиці та рекреації). Передача земельної ділянки орендарю здійснюється без розроблення проекту її відведення.

Поряд з цим відповідно до змісту акту перевірки від 14.04.2025 року №14906/ж5/24-13-07-06-32452502 у ході її проведення податковим органом було взято до уваги те, що згідно даних Єдиного реєстру судових рішень до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено запис за №0000383 від 17.07.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.240, ч. 2 ст. 364, ч.1 ст.254, ч.1 ст. 239-1 КК України. Під час досудового розслідування встановлено, що ТОВ «Партнер К» () здійснюється незаконний видобуток піщано-гравійної суміші на земельній ділянці із кадастровим номером :03:002:0490 (площею 0,8348 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) розташована в адміністративних межах Стрілецько-Кутської сільської ради Мамаївської ОТГ Чернівецької області. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав, земельна ділянка із кадастровим номером :03:002:0490 (площею 0,8348 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) розташована в адміністративних межах Стрілецько-Кутської сільської ради Мамаївської ОТГ Чернівецької області та відповідно до Договору оренди землі від 21.08.2019 року передана в користування ТОВ «Партнер К».

Також під час перевірки відповідачем встановлено, що ТОВ «Партнер К» за 2020-2023 років декларувало рентну плату за користування надрами для видобування корисних копалин та відображало видобуток гравійно-піщаної суміші. Так, відповідно до податкових декларацій з рентної плати та додатків 1 до декларації з рентної плати «Розрахунок з рентної плати для видобутку корисних копалин» протягом 2020-2023 року ТОВ «Партнер К» видобуто гравійно-піщаної суміші в кількості 127673,49 м3.

Крім того, у ході проведення планової перевірки на вимогу ГУ ДПС у Чернівецькій області відповідно до наказу ТОВ «Партнер К» №69-К/І від 06.12.2024 року на ТОВ «Партнер К» проводилась інвентаризація станом на 09.12.2024 року, за результатами якої фактичної наявності на підприємстві гравійно-піщаної суміші кількістю 127673,49 м.куб. не встановлено.

За таких обставин податковий орган дійшов висновків про не оприбуткування ТОВ «Партнер К» на баланс підприємства вищезазначену кількість гравійно-піщаної суміші та не відображення в бухгалтерському обліку й не декларування реалізації гравійно-піщаної суміші в кількості 127673,49 м3. Відтак, на думку податкового органу, ТОВ «Партнер К» не включило до складу чистого доходу від реалізації гравійно-піщаної суміші в кількості 127673,49 м3 в загальній сумі 10307948,00 грн.

Надаючи оцінку таким висновкам відповідача, суд зауважує, що особливістю адміністративного судочинства, порівняно з іншими видами судочинства, є обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак у ході судового розгляду справи відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено суду законності та обґрунтованості указаних вище висновків, що слугували підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №00000/9730/ж10/24-13-07-06, №00000/9731/ж10/24-13-07-06 та №00000/9733/ж10/24-13-07-06.

Так, під час судового розгляду цієї справи встановлено, що при проведенні перевірки позивача відповідачем було взято до уваги дані з Єдиного державного реєстру судових рішень, а саме: зміст ухвал Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.09.2023 року (справа №727/10032/23) та від 18.07.2024 року (справа №727/7523/24), якими надано дозвіл на проведення огляду земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0490 (площею 0,8348 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), що розташована в адміністративних межах Стрілецько-Кутської сільської ради Мамаївської ОТГ Чернівецької області, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , та відповідно до договору оренди землі від 21.08.2019 року передана в користування ТОВ «Партнер К» ().

У названих ухвалах зазначено: «під час досудового розслідування встановлено, що на даний час службовими особами ТОВ "Партнер К" () здійснюється незаконний видобуток піщано-гравійної суміші на земельній ділянці із кадастровим номером :03:002:0490 (площею 0,8348 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) розташована в адміністративних межах Стрілецько-Кутської сільської ради Мамаївської ОТГ Чернівецької області».

Також указано: «згідно Інформації з Державного реєстру речових прав, земельна ділянка із кадастровим номером :03:002:0490 (площею 0,8348 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) розташована в адміністративних межах Стрілецько-Кутської сільської ради Мамаївської ОТГ Чернівецької області та відповідно до договору оренди землі від 21.08.2019 року передана в користування ТОВ «ПАРТНЕР К»».

Саме наведені твердження з ухвал Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.09.2023 року (справа №727/10032/23) та від 18.07.2024 року (справа №727/7523/24) відображені у акті перевірки від 14.04.2025 року №14906/ж5/24-13-07-06-32452502.

У зв`язку з цим варто зазначити, що саме по собі внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей по кримінальному провадженню не свідчить про незаконну діяльність ТОВ «Партнер К». Наявність досудового розслідування та відображення у ньому певних висновків не дає безумовних підстав для автоматичного висновку про здійснення ТОВ «Партнер К» незаконного видобутку піщано-гравійної суміші на земельній ділянці із кадастровим номером :03:002:0490, площею 0,8348 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Стрілецько-Кутської сільської ради Мамаївської ОТГ Чернівецької області. Належними доказами можуть бути лише встановлені вироком суду обставини.

Згідно приписів статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до приписів частини першої статті 17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

За правилами частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Однак доказів, які б свідчили про наявність (як станом на час проведення податковим органом перевірки ТОВ «Партнер К», так і станом на час судового розгляду цієї справи) вироку суду відносно посадових осіб ТОВ «Партнер К», який би набрав законної сили, відповідачем не надано.

За таких обставин безпідставним є врахування відповідачем при проведенні перевірки позивача інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень (зміст ухвал Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.09.2023 року у справі №727/10032/23 та від 18.07.2024 року у справі №727/7523/24), що в подальшому слугувала однією з підстав для висновків про здійснення позивачем видобутку гравійно-піщаної суміші на земельній ділянці із кадастровим номером :03:002:0490, площею 0,8348 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Стрілецько-Кутської сільської ради Мамаївської ОТГ Чернівецької області, саме в кількості 127673,49 м3, її не оприбуткування на баланс підприємства та реалізацію на суму 10307948,0 грн без складання первинних документів та відображення у бухгалтерському обліку.

Приходячи до наведених висновків, відповідач також виходив з того, що позивач у період 2020-2023 років декларував рентну плату за користування надрами для видобування корисних копалин та відображав видобуток гравійно-піщаної суміші. Відповідно до податкових декларацій з рентної плати та додатків 1 до декларації з рентної плати «Розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин» протягом 2020-2023 років ТОВ «Партнер К» видобуто гравійно-піщаної суміші в кількості 127673,49 м3.

Так, відповідно до підпункту 252.1.1 пункту 251.1 статті 252 Податкового кодексу України платниками рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб`єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об`єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об`єктах (ділянках) надр.

Як вбачається з додатків 1 до декларації з рентної плати «Розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин», поданих ТОВ «Партнер К» протягом 2020-2023 років, у графах 6.1 «спеціальний дозвіл на користування надрами», 6.1.1 «номер» та 6.1.2 «дата видачі» зазначено « 1-р, 04.01.2016».

Утім, згідно обставин цієї справи, ТОВ «Партнер К» не мало спеціального дозволу на користування надрами, а реквізити « 1-р та 04.01.2016», зазначені у додатках 1 до декларацій з рентної плати «Розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин», стосуються Договору на виконання робіт №1-р, що був укладений між ТОВ «Партнер К» та Дністровсько-Прутським басейновим управлінням водних ресурсів 04 січня 2016 року.

Згідно указаного договору, в рамках дії Регіональною програмою робіт з розчистки та регулювання русел річок Чернівецької області, яка затверджена розпорядженням Чернівецької обласної державної адміністрації №644-р від 25.09.2015р., суб`єктом господарювання ТОВ «Партнер К» проводились роботи з розчистки русла р. Прут біля с. Стрілецький Кут Кіцманського району Чернівецької області.

З матеріалів справи вбачається, що роботи з розчистки русла р. Прут біля с. Стрілецький Кут Кіцманського району Чернівецької області виконувались ТОВ «Партнер К» відповідно до розробленої та затвердженої в установленому порядку проєктної документації: «Руслорегулюючі роботи з частковим видаленням гравійно-піщаної суміші (ГПС) за межі русла р. Прут та із подальшим використанням такої ГПС у своїй діяльності біля с. Стрілецький Кут, Кіцманського району, Чернівецької області». Вказані роботи з розчистки та регулювання русел річок області виконувалися згідно з проєктною документацією, погодженою Держводагентством, Державною службою геології надр України, управлінням екології та природних ресурсів Чернівецької обласної державної адміністрації.

Відповідно до підпункту 252.1.6 пункту 251.1 статті 252 Податкового кодексу України платниками рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб`єкти господарювання, які виконують роботи, для проведення яких необхідно отримання погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

У ході судового розгляду справи позивач вказував, що подання ним податкових декларацій з рентної плати та додатків 1 до декларації з рентної плати «Розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин» протягом 2020-2023 років було обумовлено указаними вище обставинами та приписами підпункту 252.1.6 пункту 251.1 статті 252 Податкового кодексу України.

Таких доводів позивача відповідачем на підставі належних та достовірних доказів не спростовано.

Водночас суд звертає увагу і на те, що у додатках 1 до декларації з рентної плати «Розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин» у графі 5.4. «назва ділянки надр» зазначено «русло річки Прут біля с. Стрілецький Кут», тобто місце, визначене умовами Договору №1-р від 04.01.2016 року, а не Договором оренди землі від 21.08.2019 року, на який безпідставно посилався податковий орган.

Як вбачається зі змісту акту перевірки №14906/ж5/24-13-07-06-32452502 від 14.04.2025 року, наведених вище обставин відповідачем при проведенні перевірки ТОВ «Партнер К» належним чином не враховано, що, на переконання суду, слугувало прийняттю податковим органом передчасних та необґрунтованих висновків про здійснення позивачем видобутку гравійно-піщаної суміші на земельній ділянці із кадастровим номером :03:002:0490, площею 0,8348 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Стрілецько-Кутської сільської ради Мамаївської ОТГ Чернівецької області, в кількості 127673,49 м3, її не оприбуткування на баланс підприємства та реалізацію на суму 10307948,0 грн без складання первинних документів та відображення у бухгалтерському обліку.

При цьому, зі змісту акту перевірки №14906/ж5/24-13-07-06-32452502 від 14.04.2025 року також вбачається, що приходячи до таких висновків, відповідачем не було належним чином враховано і доводів платника податків, викладених у запереченнях на акт перевірки від 18.12.2024 року №34416/ж5/24-13-07-06/32452502, про придбання у перевіряємий період гравійно-піщаної суміші у третіх осіб, отримання її в результаті виконання Договору №1-р від 04.01.2016 року, а також подальше використання гравійно-піщаної суміші у своїй діяльності.

Так, у ході судового розгляду справи позивач наголошував, що у перевіряємий період ним неодноразово було придбано гравійно-піщану суміш у ТОВ «Чернівецький гравійно-піщаний кар`єр» у період з 08.07.2021 року по 06.11.2023 року, у ФОП ОСОБА_2 у період з 19.10.2020 року по 10.11.2020 року, у ТОВ «Агро фінанс груп 1» у період з 20.07.2022 року по 30.12.2022 року, ТОВ «Ванкрафт» у період з 01.11.2018 по 08.01.2019 року, загальний об`єм якої в сукупності із отриманою внаслідок виконання умов Договору №1-р від 04.01.2016 року складає 127673,49 м3, а в подальшому таку використано у своїй діяльності (зокрема, виробництво бетону, плитки для замощування тощо).

На підтвердження таких доводів позивачем надано низку документів (договори, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, журнали проводок, акти про оприбуткування та ін.).

Проте, як свідчить зміст акту перевірки №14906/ж5/24-13-07-06-32452502 від 14.04.2025 року, при прийнятті висновків про видобуток позивачем гравійно-піщаної суміші в кількості 127673,49 м3, її не оприбуткування на баланс підприємства та реалізацію на суму 10307948,0 грн без складання первинних документів та відображення у бухгалтерському обліку, господарські операції між ТОВ «Партнер К» та ТОВ «Чернівецький гравійно-піщаний кар`єр», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Агро фінанс груп 1» не були належним чином дослідженні відповідачем; відповідним первинним документам, які подавалися до перевірки, податковим органом оцінки не надано.

Наведене свідчить про необґрунтованість та передчасність висновків перевірки, в тому числі і про заниження позивачем доходу від реалізації товарів (гравійно-піщаної суміші).

Вирішуючи спір у цій частині, суд звертає увагу на те, що позивачем на підтвердження доводів позову було надано Висновком експерта від 12 березня 2025 року №15 за результатами проведення експертного економічного дослідження на звернення ТОВ «Партнер К». У ньому вказано, зокрема, що донарахування ТОВ «Партнер К» доходу, податку на додану вартість та виключення з витрат підприємства сум за період 2020-2023 років було здійснено перевіряючими тільки на підставі даних вказаних у Деклараціях з рентної плати з додатками «Розрахунок з рентної плати для видобутку корисних копалин» ТОВ «Партнер К» за 2020-2023 роки без врахування того, що ТОВ «Партнер К» не являється платником рентної плати за користування надрами, оскільки не отримувало спеціальний дозвіл на користування надрами, а використовувало товарно-матеріальні цінності придбані у постачальників (юридичних та фізичних осіб підприємців), що підтверджується наданими на дослідження документами - договорами, накладними, товарно-транспортними накладними, Журналами-ордерами та Відомостями по рахунками 631, 26.

У ході судового розгляду справи відповідачем не доведено і обґрунтованості висновків, викладених у акті перевірки №14906/ж5/24-13-07-06-32452502 від 14.04.2025 року, про реалізацію ТОВ «Партнер К» гравійно-піщаної суміші в кількості 127673,49 м3 саме на суму 10307948,00 грн.

Так, податковим органом указувалось, що висновки про реалізацію позивачем гравійно-піщаної суміші в кількості 127673,49 м3 ґрунтуються на відомостях декларацій з рентної плати та додатків 1 до декларації з рентної плати «Розрахунок з рентної плати для видобутку корисних копалин», а також на тому, що за результатом проведення інвентаризації ТОВ «Партнер К» станом на 09.12.2024 року на підприємстві гравійно-піщаної суміші кількістю 127673,49 м3 не встановлено.

Однак такі висновки суд оцінює критично, адже, як вбачається з обставин справи, до перевірки платником податків не було надано документів саме щодо реалізації (продажу) позивачем гравійно-піщаної суміші на суму 10307948,00 грн. А інвентаризація, фактично, проводилась лише у грудні 2024 року, тобто, як стверджував позивач і чого не спростовано відповідачем, уже після використання ТОВ «Партнер К» у своїй діяльності гравійно-піщаної суміші, придбаної у третіх осіб (ТОВ «Чернівецький гравійно-піщаний кар`єр», ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Агро фінанс груп 1», ТОВ «Ванкрафт») та отриманої внаслідок виконання умов Договору №1-р від 04.01.2016 року.

Водночас суд звертає увагу на те, що в акті перевірки №14906/ж5/24-13-07-06-32452502 від 14.04.2025 року зазначено, що при розрахунку обсягів реалізації гравійно-піщаної суміші використано ціни постачання одиниці товару без урахування податку на додану вартість, за якими ТОВ «Партнер К» придбавало гравійно-піщану суміш у відповідних звітних періодах.

Між тим, як у заявах по суті справи, так і в додаткових письмових поясненнях та судовому засіданні відповідачем не було наведено доводів щодо правомірності проведення саме такого обрахунку із визначенням суми реалізації гравійно-піщаної суміші 10307948,00 грн.

Отже, відповідачем усупереч вимогам частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в ході судового розгляду справи не доведено обґрунтованість (з посиланням на конкретні обставини та матеріали перевірки) та законність (з посиланням на норми права) визначення суми реалізації гравійно-піщаної суміші 10307948,00 грн.

З огляду на викладене у своїй сукупності суд вважає необґрунтованими та передчасними висновки відповідача, якими обумовлено прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень щодо донарахування позивачу грошових зобов`язань з податків на прибуток та на додану вартість, про не включення позивачем до складу чистого доходу від реалізації товарів (робіт, послуг) в загальній в сумі 10307948,00 грн та про заниження податку на прибуток в загальній сумі 2589248,00 грн й заниження податку на додану вартість в загальній сумі 2971399,00 грн.

Крім цього, з обставин справи вбачається, що донарахування відповідачем позивачу грошових зобов`язань та зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, пов`язані із висновками податкового органу про нереальність господарських операцій між ТОВ «Партнер К» та ТОВ «Ванкрафт» у листопаді-грудні 2018 року.

Так, перевіркою податкового органу встановлено, що ТОВ «Партнер К» відображено у бухгалтерському обліку операції з придбання щебню та піску з гравію різних фракцій у ТОВ «Ванкрафт» () за період з 01.11.2018р. по 31.12.2018р. на суму 3155513,19 грн. в т.ч ПДВ 525918,85 грн, на підставі Договору поставки 1/11 від 01.11.2018 року. При здійсненні аналізу даних ЄРПН ТОВ «Ванкрафт» протягом листопада-грудня 2018 року здійснювало придбання коробу з гофрокартону, картону для тубуса 1040 кг, послуг перебування та охорона АТЗ, послуг оренди приміщень, послуг вет-саногляд харчових продуктів при ве-тсан контролі. Згідно даних ЄРПН за 2018 року ТОВ «Ванкрафт» не здійснювало придбання щебеню та піску. Крім цього, згідно баз даних ДПС ТОВ «Ванкрафт» здійснювало імпорт з Туреччини жувальних гумок, цукерок-драже, шоколадних виробів з вмістом неїстівних ігор або сувенірів, пластмасових іграшок без механічного приводу, желейних цукерок. Таким чином, на думку податкового органу, ТОВ «Ванкрафт» реалізовано ТОВ «Партнер К» товарно-матеріальні цінності з номенклатурою, відмінною від придбаної. Документи щодо походження піску ФР-0-5 мм та щебню з гравію ФР-5-20мм, придбаного ТОВ «Партнер К» у ТОВ «Ванкрафт», для перевірки не представлено. У зв`язку з цим відповідач дійшов висновків, що ТОВ «Ванкрафт» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам, в тому числі і для ТОВ «Партнер К», відповідно, задекларовані господарські операції з реалізації позивачу ТОВ «Ванкрафт» піску та щебеню не відбулися у дійсності, а позивачем завищено податковий кредит на загальну суму 525919,00 грн, в тому числі за листопад 2018 року в сумі 215907,00 грн та за грудень 2018 року на 310012,00 грн.

Вирішуючи спір у цій частині суд зазначає таке.

Відповідно до наявних у справі матеріалів ТОВ «Ванкрафт» (Постачальник) та ТОВ «Партнер К» (Покупець) уклали Договір поставки №1/11 від 01.11.2018 року, згідно умов якого: Постачальник зобов`язується поставити у власність Покупця щебінь та пісок з гравію різних фракцій (разом - Продукція), а Покупець зобов`язується оплатити та прийняти Продукцію на умовах даного Договору. Асортимент, кількість, ціна та вартість Продукції, що підлягає поставці, погоджується сторонами додатково і вказується в Специфікаціях, які підписуються уповноваженими представниками сторін і є невід`ємною частиною даного Договору. Загальна вартість Продукції, що підлягає поставці відповідно до умов Договору визначається як сума вартості Продукції, вказаної в усіх Специфікаціях, підписаних сторонами на протязі строку дії Договору. Поставка Продукції здійснюється шляхом її завантаження в наданий Покупцем автотранспорт партіями по 10-40 тонн кожна (залежності від вантажопідйомності та фактичної завантаженості автотранспорту). Фактична кількість Продукції в кожній партії визначається за даними ваг Постачальника і вказується у відповідній товарно-транспортній накладній. На кожну відвантажену партію Продукції Постачальник оформляє ТТН та видаткову накладну. Постачальник має право оформити одну накладну на весь обсяг продукції, що була відвантажена Покупцю за відповідний календарний день. Приймання Покупцем продукції здійснюється шляхом підписання уповноваженою особою Покупця ТТН та видаткових накладних Постачальника. Підписання відповідною уповноваженою особою Покупця видаткової накладної Постачальника є підтвердженням приймання вказаного в такій видатковій накладній обсягу продукції за кількістю та якістю та засвідчує відсутність у Покупця жодних претензій щодо поставки такої Продукції. Оплата Продукції, що поставляється заданим договором, проводиться Покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Згідно Специфікації №1 від 01.11.2018 року до Договору поставки №1/11 від 01.11.2018 року ТОВ «Ванкрафт» зобов`язується поставити, а ТОВ «Партнер К» прийняти і оплатити щебінь та пісок з гравію різних фракцій, а саме: пісок фр0-5мм 4000 тон вартістю 1343320,00 грн; щебінь з гравію фр 5-20 4000 тог вартістю 1043320,00 грн. Загальна вартість Продукції, що підлягає поставці за цією Специфікацією становить два мільйони вісімсот шістдесят три тисячі дев`ятсот шістдесят вісім грн.00 коп. Продукція поставляється Покупцю шляхом її навантаження на автотранспорт Покупця силами і за рахунок Постачальника. Строк поставки Продукції - до 30 грудня 2018 року при умові її оплати Покупцем та подачі Покупцем необхідної кількості автотранспорту під завантаження Продукцією. Конкретні строки подачі автотранспорту під завантаження Продукцією погоджуються Сторонами додатково. Специфікація №1 є невід`ємною частиною Договору поставки №1/11 від 01.11.2018р.

На підтвердження реальності указаної господарської операції позивачем були подані відповідачу для перевірки та містяться у матеріалах судової справи складені протягом листопада-грудня 2018 року: видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні та платіжні доручення.

Також судом встановлено, що виписані протягом листопада-грудня 2018 року податкові накладні за операцією поставки по Договору №1/11 від 01.11.2018р. були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що надані позивачем первинні документи, які є чинними та в судовому порядку недійсними не визнавались, дають можливість встановити зміст та обсяг досліджуваної господарської операції, в них визначено найменування поставлених товарів, їх кількість та вартість, підтверджуються факти оплати (відповідачем не заперечується надходження коштів від позивача до контрагента ТОВ «Ванкрафт» на підставі платіжних доручень), доставки та подальшого використання придбаного товару. Операції між позивачем та ТОВ «Ванкрафт» були здійснені в межах господарської діяльності позивача, сторони переслідували ділову мету при їх здійсненні та понесли зміни майнового стану, що, в свою чергу, вказує на реальне настання для позивача правових наслідків, обумовлених відповідним правочином.

Наявні у справі первинні документи, які були також подані позивачем відповідачу для перевірки, відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення.

У ході судового розгляду справи податковий орган не вказував про не чинність первинних документів щодо господарської операції між позивачем та його контрагентом ТОВ «Ванкрафт», а також не навів жодних доводів наявності у поданих до перевірки документах недоліків, які би могли свідчити про нереальність поставки товарів за Договором №1/11 від 01.11.2018р.

Поряд з цим у ході судового розгляду справи відповідачем не подано належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або фіктивності його постачальника ТОВ «Ванкрафт», не наведено будь-яких доводів щодо здійснення розглядуваної операції за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

При цьому відповідачем не спростовано доводів позивача про факт оплати ним придбаного у ТОВ «Ванкрафт» товару, відсутність заборгованості перед ТОВ «Ванкрафт», та подальше використання позивачем придбаного піску та щебню з гравію.

До цього, варто зазначити і те, що підставою для правомірного відображення в бухгалтерському та податковому обліку витрат, включення відповідної суми до податкового кредиту є наявність первинних документів, які підтверджують здійснення господарської операції та відповідна податкова накладна, зареєстрована в ЄРПН.

Судом встановлено та визнавались відповідачем у ході судового розгляду цієї справи факти реєстрації в ЄРПН усіх податкових накладних, виписаних у досліджуваній операції поставки.

В обґрунтування своєї позиції про нереальність господарської операції між позивачем та ТОВ «Ванкрафт» за Договором №1/11 від 01.11.2018р. податковий орган, фактично, вказував про те, що за інформацію з баз даних ДПС за результатами аналізу Єдиного реєстру податкових накладних за 2018 рік ТОВ «Ванкрафт» не здійснювало придбання щебню та піску, які були згодом реалізовані позивачу, а здійснювало придбання та продаж інших товарів, що слугувало для висновку про не представлення до перевірки документів щодо походження піску та щебню з гравію. На думку відповідача, про відсутність фактичного проведення операцій ТОВ «Ванкрафт» вказують такі чинники: відсутність підприємства за місцезнаходженням: відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій; по ланцюгу руху товарів встановлено реєстрацію податкових накладних на реалізацію товарно-матеріальних цінностей з номенклатурою відмінної від придбаної; відсутність можливості виконання операцій з постачання товарів та послуг в обсягах згідно зареєстрованих податкових накладних наявним трудовим ресурсом; відсутність інформації про власні або орендовані фонди, про необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

З огляду на таку позицію податкового органу, вирішуючи цей спір, суд звертає увагу на сталу та послідовну практику Верховного Суду (зокрема, постанови від 08.07.2025 року у справі №200/2320/22, від 05.06.2025 року у справі №160/4145/23, від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, від 19.03.2021 у справі №460/143/19, від 20.05.2021 року у справі №826/17615/15, від 17.112020 року у справі №816/5040/14) з висновками про те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту. Тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотнє.

У ході судового розгляду цієї справи відповідачем не було надано жодних доказів того, що позивач був обізнаний щодо недобросовісної податкової поведінки, за твердженнями податкового органу, свого контрагента ТОВ «Ванкрафт».

З обставин справи вбачається, що висновки відповідача про завищення позивачем податкового кредиту на загальну суму 525919,00 грн ґрунтуються на отриманій в ході проведення перевірки позивача інформації з баз даних податкового органу щодо контрагента позивача. Втім, згідно позиції Верховного Суду в подібних відносинах, будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку.

Наведене відображено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17.06.2021 року у справі №815/498/18, від 26.05.2021 року у справі №380/2404/20, від 23.10.2018 року у справі №802/1428/17-а.

Крім цього, як зазначено судом касаційної інстанції у постановах від 25.02.2021 року у справі №640/3515/19, від 28.11.2018 року у справі №816/1959/17 чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосередніх контрагентів або третіх осіб у відносинах з контрагентами на предмет виконання ними вимог податкового законодавства. Правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин.

Верховний Суд у постанові від 03.09.2019 року у справі №810/3790/17 також вказував, що висновки про відсутність у контрагентів (по "ланцюгу" постачання) трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, наявної в базі даних ДФС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган. Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів, незважаючи на те, що контрагенти, можливо, і мають наміри щодо порушення податкового законодавства. Відтак, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. Тобто, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагентів може свідчити про незаконність формування показників податкової звітності за такими операціями.

Враховуючи викладене, суд відхиляє наведені вище доводи відповідача. Такі не є безумовною підставою для висновків про нереальність виконання спірної операції поставки товару за умови наявності чинних, належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, які підтверджують фактичний рух активів, що і є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

У даній справі відповідачем усупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України не було надано належних та достовірних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару, придбаного позивачем.

Відповідач не надав суду належних і достатніх доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку або можливої фіктивності його постачальників, як-от: пояснень посадових осіб ТОВ «Ванкрафт» щодо їх непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб`єктів господарювання; судових рішень; вироків; також не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки позивача та про обізнаність платника податків щодо протиправної поведінки його контрагентів і злагодженості дій між ними, застосування платником схеми розрахунків, яка свідчать про повернення грошових коштів платнику або особам, які мають до нього відношення.

Суд зазначає, що доводи податкового органу про нереальність господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкових зобов`язань. Разом з тим, спрямованість господарських операцій позивача на реальне настання правових наслідків підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства. А тому за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Стверджуючи про порушення контрагентом позивача ТОВ «Ванкрафт» норм податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку позивача-платника податків.

Аналогічне наведено і у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі №826/12528/17.

Проте доказів проведення перевірок та/або зустрічних звірок щодо контрагента позивача відповідачем не надано.

Поряд з цим, в контексті доводів відповідача, суд звертає увагу і на те, що відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тобто, згідно указаної конституційної норми межі юридичної відповідальності кожного платника податків мають індивідуальний характер та поширюються на діяння, що визначаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником податків. При цьому, не передбачено юридичної відповідальності суб`єкта права за порушення податкової дисципліни іншими особами згідно із законом.

Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду також неодноразово висловлював позицію, що відповідальність має індивідуальний характер і платник податків не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб (постанови від 04.06.2020 року у справі № 340/422/19, від 10.07.2020 року у справі № 120/4723/18-а, від 13.08.2020 року у справі №520/4829/19, від 27.08.2020 року у справі № 820/1379/16, від 17.09.2020 року у справі №826/16705/17, від 20.10.2020 року у справі № 806/705/15 тощо).

З матеріалів справи вбачається, що як під час документальної перевірки податковим органом, так і в ході розгляду справи позивач надав відповідні належно оформлені первинні документи щодо придбання протягом листопада-грудня 2018 року товару у ТОВ «Ванкрафт», які свідчать про реальність факту вчинення господарських операцій, наявність мети цих операцій та рух активів підприємства в процесі здійснення господарських операцій.

З огляду на викладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що твердження про відсутність об`єктів оподаткування по спірній господарській операції ґрунтується на припущеннях відповідача про наявність порушень норм податкового законодавства контрагентом позивача. Внаслідок цього контролюючий орган дійшов необґрунтованих та передчасних висновків, що надані позивачем первинні документи по операції поставки з ТОВ «Ванкрафт» не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а тому він позбавлений законного права на формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Водночас суд звертає увагу на те, що і у Висновку експерта від 12 березня 2025 року №15 зазначено, що надані на дослідження первинні документи щодо взаємовідносин ТОВ «Партнер К» та ТОВ «Ванкрафт» відповідають положенням Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, а отже є документальним підтвердженням здійснення господарських операцій.

Таким чином, висновки відповідача про заниження позивачем податку на прибуток та податку на додану вартість за господарською операцією поставки з ТОВ «Ванкрафт» є необґрунтованими та помилковими. Тому, прийнятті на їх підставі й оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення №00000/9730/ж10/24-13-07-06, №00000/9731/ж10/24-13-07-06 та №00000/9733/ж10/24-13-07-06 визнаються судом протиправними й, відтак, підлягають скасуванню.

З названих рішень також вбачається, що їх прийняттю слугували висновки податкового органу, що на залишках ТОВ «Партнер К» рахувався цемент без фактичної його наявності.

Утім, такі висновки відповідача є передчасними, адже, як указувалося позивачем та не спростовано відповідачем у ході судового розгляду справи, податковим органом не було враховано те, що у ТОВ «Партнер К» згідно відомостей про об`єкти оподаткування платників наявні об`єкти: бетонний завод, до складу якого входять 3 ємності для зберігання цементу місткістю 50-60 т. кожна; цех по виготовленню бетонних виробів, у складі якого обліковується приміщення цеху (літера «З» приміщення 1-1), яке згідно наказу ТОВ «Партнер К» №6 від 04.01.2019 року виділено під потреби зберігання будівельних матеріалів (в т.ч. цементу різних марок).

Крім цього, суд звертає увагу на те, що акт перевірки не містить обґрунтованих посилань на первинні бухгалтерські документи, які б свідчили про списання запасів цементу без їх фактичного використання.

Водночас наведені вище висновки відповідача, як і його висновки про встановлення розбіжності між даними бухгалтерського обліку та фінансової звітності ТОВ «Партнер К» у перевіряємий період, спростовуються наданим позивачем Висновком експерта від 12 березня 2025 року №15.

Так, згідно названого Висновку експерта висновки, викладені в акті ГУ ДПС у Чернівецькій області №34416/ж5/24-13-07-06/32452502 від 18.12.2024 року (цей акт згідно змісту оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №00000/9730/ж10/24-13-07-06, №00000/9731/ж10/24-13-07-06 та №00000/9733/ж10/24-13-07-06 також слугував підставою для їх прийняття), щодо заниження ТОВ «Партнер К» податку на прибуток в сумі 9733173,00грн, в т.ч. за 2018 рік в сумі 473327,00грн, за 2019 рік в сумі 585252,00 грн, за 2020 рік в сумі 2265549,00грн, за 2021 рік в сумі 3323357,00грн, за 2022 рік в сумі 1775387,00грн, за 2023 рік в сумі 1310301,00грн, та податку на додану вартість в сумі 10122972,00грн, в т.ч. за листопад 2018 року в сумі 215907,00грн, за грудень 2018 року в сумі 509142,00грн, за грудень 2019 року в сумі 161605,00грн, за березень 2020 року в сумі 877098,00грн, за червень 305 882,00грн, за вересень 2020 року в сумі 498430,00грн, за грудень 2020 року в сумі 718700,00грн, за березень 2021 року в сумі 540654,00грн, за червень 2021 року в сумі 1055085,00грн, за вересень 2021 року в сумі 1048456,00грн, за грудень 2021 року в сумі 934511,00грн, за січень 2022 року в сумі 1324,00грн, за березень 2022 року в сумі 247889,00грн, за червень 2022 року в сумі 462779,00грн, за вересень 2022 року в сумі 510816,00грн, за грудень 2022 року в сумі 1158957,00грн, за березень 2023 року в сумі 322524,00грн, за квітень 2023 року в сумі 52964,00грн, за травень 2023 року в сумі 7481,00грн, за червень 2023 року в сумі 172307,00грн, за грудень 2023 року в сумі 320461,00грн, завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2023 року в сумі 239812,00грн, не підтверджуються.

Відповідачем у ході судового розгляду справи не спростовано указаного вище висновку експерта, який згідно приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України є одним із видів доказів в адміністративному судочинстві, на підставі якого суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд звертає увагу на те, що подані відповідачем відзив на позовну заяву та заперечення не містять доводів щодо необґрунтованості та безпідставності висновків експертизи від 12 березня 2025 року чи про неповноту документів, наданих позивачем для експертного дослідження.

Відповідач не скористався і правом, передбаченим статтею 111 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо заявлення клопотань про призначення додаткової або повторної експертизи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем правомірності оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень від 21.04.2025 року №00000/9730/ж10/24-13-07-06, №00000/9731/ж10/24-13-07-06 та №00000/9733/ж10/24-13-07-06, а тому вони визнаються протиправними. Відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення від 21.04.2025 року №00000/9732/ж10/24-13-07-06, то з указаного вбачається, що за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201.10 Податкового кодексу України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ (податкових накладних на загальну суму податкових зобов`язань: рядку 1 колонки Б Декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів» всього в сумі 2061591,0 грн., в тому числі за березень 2020 року в сумі 181636,0 грн., за червень 2020 року в сумі 64430,0 грн., за вересень 2020 року в сумі 106139,0 грн., за грудень 2020 року в сумі 124926,0 грн., за березень 2021 року в сумі 114592,0 грн., за червень 2021 року в сумі 218718,0 грн., за вересень 2021 року в сумі 216280,0 грн., за грудень 2021 року в сумі 141314,0 грн., за березень 2022 року в сумі 48239,0 грн., за червень 2022 року в сумі 124155,0 грн., за вересень 2022 року в сумі 141264,0 грн., грудень 2022 року 147121,0 грн., за березень 2023 року в сумі 136345,0 грн., за червень 2023 року в сумі 69767,0 грн., за вересень 132051,0 грн., за грудень 2023 року в сумі 94614,0 грн; рядку 4 колонки Б Декларацій «Нараховано податкових зобов`язань відповідно до п. 198.5 ст. 198 та п. 199.1 ст. 199 Кодексу за операціями що оподатковуються за основною ставкою» на загальну суму 610554,0 грн., в тому числі за грудень 2022 року в сумі 610554,0 грн) накладено на ТОВ «Партнер К» згідно статті 120-1 Податкового кодексу України штрафні санкції у розмірі 1034195 грн 50 коп.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

Однак у позовній заяві ТОВ «Партнер К» не наведено жодних доводів в обґрунтування позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.04.2025 року №00000/9732/ж10/24-13-07-06.

У ході судового розгляду справи позивачем також не було вказано жодних підстав для визнання незаконним зазначеного рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині оскарження податкового повідомлення-рішення від 21.04.2025 року №00000/9732/ж10/24-13-07-06. Відтак, позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Отже, заявлені у позові вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат варто зазначити таке.

Згідно частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин першої, третьої та сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до наявної у матеріалах справи платіжної інструкції №1801 від 20.08.2025 року позивачем при зверненні до суду з цим позовом майнового характеру сплачено судовий збір у розмірі 30280,00 грн.

Оскільки пред`явлені позовні вимоги на суму грошових зобов`язань 7941487,00 грн (100%) підлягають задоволенню частково на суму 6907291,50 грн, тобто на 86,98 % (6907291,50 грн х 100% / 7941487,00грн), то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 26337,50 грн (30280,00 грн х 86,98 % / 100%).

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер К» до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 21 квітня 2025 року №00000/9730/ж10/24-13-07-06, №00000/9731/ж10/24-13-07-06 та №00000/9733/ж10/24-13-07-06, прийняті щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер К».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер К» судові витрати у виді судового збору у розмірі 26337 грн 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Повне судове рішення складено 23.12.2025 року.

Повне найменування учасників справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Партнер К» (вул. В.Лесина, 9-Б, м. Чернівці, Чернівецький район, Чернівецька область, ,), відповідач Головне управління ДПС у Чернівецькій області (м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ).

Суддя О.П. Лелюк