Справа № 160/23911/21
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/23911/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

секретар Перетятько К.С.

за участі представника позивача Слюнкової У.Р.

представника відповідача Лейченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Колор» та Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року (суддя Ремез К.І., повне судове рішення складено 16 червня 2025 року) в справі № 160/23911/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Колор» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Колор» (далі - ТОВ «СП «Колор») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

від 17 серпня 2021 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1 020,00 грн;

від 17 серпня 2021 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з додатку на доходи фізичних осіб на суму 24 559,47 грн;

від 17 серпня 2021 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 1 803,90 грн;

від 27 серпня 2021 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з єдиного податку з сільськогосподарських виробників, у яких частка сільськогосподарського виробництва за попередній податковий (звітний рік) дорівнює або перевищує 75%, на суму 32 598,56 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням - 26 082,74 грн, за штрафними (фінансово) санкціями - 6 515,82 грн;

від 27 серпня 2021 року № про зменшення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у грудні 2020 році на суму 159 535,00 грн та зменшення суми від`ємного значення, що зарахована у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість у січні 2019 року, на суму 614 765,00 грн;

від 27 серпня 2021 року № про застосування штрафу за відсутність складання та/або реєстрації податкової накладної в ЄРПН на суму 22 731,30 грн;

від 27 серпня 2021 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 8 377 184,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2 094 296,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2022 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2023 року, позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області: № від 27.08.2021р.; № від 27.08.2021р.; № від 27.08.2021р.; № від 27.08.2021р.; № від 17.08.2021р.; № від 17.08.2021 р., № від 17.08.2021 року.

Постановою Верховного Суду від 13 серпня 2024 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2022 та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 02.08.2023 у справі №160/23911/21 скасовані, справа №160/23911/21 направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області № від 27.08.2021; № від 27.08.2021; № від 17.08.2021; № від 17.08.2021; № від 17.08.2021.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про невідповідність наданих позивачем документів бухгалтерського обліку вимогам чинного законодавства щодо їх змісту та оформлення, що унеможливлює, з огляду на приписи Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», розцінювати їх як належні та достатні докази для користування позивачем податковим кредитом за законних підставах, повністю спростовуються первинними документами, які було долучено до матеріалів справи ТОВ «СП «Колор», на виконання вказівки касаційного суду.

Позивачем надані відповідні первинні документи на підтвердження правомірності віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, а відповідачем не доведено належними письмовими доказами обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Спростовує висновок суду першої інстанції про ненадання пояснень щодо місця навантаження товару, яке збігається по 11 постачальникам, тим фактом, що це питання не виникало під час розгляду справи. З цього питання також зауважує, що постачальники працюють з одним логістичним оператором, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Берегового, 34 В. За вищевказаною адресою знаходиться великий склад, на якій відвантажується товар з різних міст України.

Актом перевірки підтверджено, що на виконання умов договорів поставки виписані товарно транспортні накладні, будь-яких зауважень під час проведення перевірки відносно оформлення ТТН не надходило. ТТН позивачем надано до матеріалів справи.

Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції в цілому. В межах спірних правовідносин податковий кредит по факту придбання послуг перевезення позивачем не формувався. Відсутність в товарно-транспортних накладних конкретної адреси пункту навантаження, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Щодо сертифікатів якості апелянт зазначає, що позивачем до матеріалів справи надані сертифікати якості на придбані добрива.

Висновки суду першої інстанції щодо неможливості співставлення сертифікатів якості із жодним постачальником та поставленими товарами не відповідають дійсності, адже до кожного договору з контрагентом позивачем надані копії сертифікатів, назва товару в яких є ідентичною з товаром, який був придбаний ТОВ «СП «Колор», у кожному сертифікаті вказано характеристики товару, які у повній мірі підтверджують його якість, виробників добрив також зазначено у кожному наданому сертифікаті. На кожному сертифікаті якості є печатка та підпис посадових осіб контрагентів, з якими позивачем укладено договори на поставку товару.

При цьому сертифікат відповідності не є первинним документом, а являє собою супровідний документ, адже він прямо не підтверджує факт купівлі-продажу товару.

Стосовно питання транспортування товару орендованим транспортом вказує, що при необхідності надання додаткових документів, а саме договорів оренди, згоди на укладення договорів суборенди, суд першої інстанції повинен був витребувати ці докази від позивача, проте дослідивши копії договорів, судом першої інстанції не витребувані додаткові документи.

При цьому договори суборенди, згода на передачу транспортних засобів, не є первинними документами, тому позивачем не надано до суду ці документи за власною ініціативою.

На думку апелянта, ним надано до суду документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, а висновок суду першої інстанції ґрунтується тільки на тому, що контрагентами не здійснювалося придбання та виготовлення товару, який був проданий позивачу, з огляду на специфіку товару (добрива).

Відповідач, стверджуючи про порушення контрагентом податкового законодавства, повинен був провести зустрічні перевірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків, проте такі перевірки не проведені, а надана відповідачем податкова інформація стосовно контрагентів не є належним доказом відсутності факт реальності господарських операцій.

Апелянтом звернуто увагу на те, що за порушення податкового законодавства має нести особа, яка допустила таке порушення, а ніяк не добросовісний платник податків.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Щодо податкового-повідомлення рішення від 27.08.2021 року № зазначає, що позивачем занижено податкові зобов`язання з єдиного податку 4 групи внаслідок неправильного застосування коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення на 2017-2018 роки, яка визначається у розмірі 1,0, що відповідає практиці Верховного Суду.

Отже, заниження (недоплата) податкового зобов`язання з єдиного податку четвертої групи за 2017- 2018 роки є наслідком неправильного визначення бази оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для сільськогосподарських товаровиробників, а саме нормативної грошової оцінка 1 гектара сільськогосподарських угідь (ріллі) з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного станом на 1 січня базового податкового (звітного) року без урахування нормативної грошової оцінки 1 га ріллі.

Щодо порушення 1095 днів та застосування перехідних положень ПК України зазначає, що позивачем 20.06.2017 року № подано уточнюючу податкову декларацію для платників єдиного податку четвертої групи для сільськогосподарських товаровиробників за 2017 рік, тому строк у 1095 днів мав рахуватися з дати подачі уточнюючої податкової декларації для платників єдиного податку четвертої групи для сільськогосподарських товаровиробників за 2017 рік, тобто з 20.06.2017 року та закінчується 20.06.2020 року.

Враховуючи, що вказаний строк закінчується 20.06.2020 року, тобто у періоді в якому діють положення абз. 4 п. 52 2 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України (а саме, зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102), перебіг позовної давності зупиняється з 18.03.2020 року. Отже, ГУ ДПС у Дніпропетровській області не порушено строків позовної давності у 1095 днів відповідно до ст.102 ПК України.

Щодо податкового-повідомлення рішення від 17.08.2021 року № стосовно донарахування податку на доходи фізичних осіб вказує, що перевіркою дотримання строків сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету нарахованого (утриманого) з паїв встановлені випадки несплати (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб при виплаті податковим агентом ТОВ "СП "Колор" паїв готівкою з каси, протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем виплати, та у випадках невиплати нарахованих паїв не сплачено у строки, встановлені для місячного податкового періоду, на загальну суму 90 167,30 грн. в періоді з 14.08.2017 року по 31.12.2020 року, що є порушенням пп. 168.1.2, пп. 168.1.4, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України.

Перевіркою встановлені податкові правопорушення внаслідок несплати (несвоєчасної сплати) платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у строки для місячного податкового періоду, тобто не пізніше 30 календарних днів, наступних за місяцем нарахування доходу (у випадках невиплати або несвоєчасної виплати паїв) або при виплаті паїв готівкою з каси, протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем виплати. На момент складання акту перевірки податковий борг з податку на доходи фізичних осіб нарахованого (утриманого), що виник станом на 16.09.2020, складає 1953,92 грн. На момент складання акту податковий борг в сумі 1953,92 грн. не сплачено.

Крім того, в порушення п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України ТОВ «СП «Колор» не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на суму ПДВ 22731,30 грн, на підставі чого винесено податкове повідомлення-рішення від 27.08.2021 року №0.

При цьому податкове повідомлення-рішення від 17.08.2021 року № та № є похідними від податкового повідомлення-рішення від 17.08.2021 року №.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги відповідача просила відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, апеляційну скаргу ГУ ДПС підтримала та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга позивача має бути задоволена частково, апеляційна скарга відповідача не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що контролюючим органом проведена позапланова документальна виїзна перевірка ТОВ Сільськогосподарського підприємства Колор з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2020.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 13.07.2021 № 2140/4-36-07-22-08/36725022, в якому відображено висновки про порушення позивачем:

пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5 статі 198, пункту 201.1 статті 201, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України за період з 01.01.2017 по 30.09.2019 - заниження податку на додану вартість, з урахуванням наявного від`ємного значення всього в сумі 8 377 184 грн;

пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5 статті 198, пункту 201.1 статті 201, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України - не складені податкові накладні на занижені податкові зобов`язання та не зареєстровані в ЄРПН на загальну суму 1 911 180,45 грн;

пунктів 292-1.1, 292-1.2 статті 292-1, підпункту 293.9.1 пункту 293.9 статті 293 Податкового кодексу України занижений єдиний податок на загальну суму 26 082,74 грн, в т.ч. за 2017 р. на суму 12 989, 34 грн; за 2018 р. на суму 13 052,54 грн, за 2019 р. на суму 21,38 грн, 2020 р. на суму 19,48 грн;

пунктів 288.1, 288.2, 288.3, 288.4, 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, чим занижено податкове зобов`язання з орендної плати за землю на суму 13,79 грн, в т.ч.: за 2018 рік на суму 13,79 грн;

підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1 статті 57, підпунктів 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5, пункту 168.1 статті 168, підпункту 176.2 а пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України в частині несплати нарахованого (утриманого) податку на доходи фізичних осіб у встановлений строк за період з 14.08.2017 по 21.12.2020 в сумі 90167,30 грн, в т.ч. на момент складання акту податковий борг з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1 953,92 грн;

підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1 статті 57, підпунктів 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпункту 176.2 а пункту 176.2 статті 176, підпункту 1.4 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в частині не сплати нарахованого (утриманого) військового збору у встановлений строк за період з 31.01.2019 по 28.12.2019 в сумі 10 239,27грн.

На підставі висновків перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято наступні податкові повідомлені рішення:

від 17.08.2021 №, про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1 020,00 грн;

від 17.08.2021 №, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з додатку на доходи фізичних осіб на суму 24 559,47 грн;

від 17.08.2021 №, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 1 802,90 грн;

від 27.08.2021 № згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з сільськогосподарських виробників, у яких частка сільськогосподарського виробництва за попередній податковий (звітний рік) дорівнює або перевищує 75% на суму 32 598,56 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням в розмірі 26 082,74 грн та 6 515,82 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

від 27.08.2021 №, згідно з яким завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у грудні 2020 році на суму 159 535,00 грн та завищено суму від`ємного значення, що зарахована у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість у січні 2019 року на суму 614 765,00 грн;

від 27.08.2021 № про застосування штрафу за відсутність складання та/або реєстрації податкової накладної в ЄРПН на суму 22 731,30 грн;

від 27.08.2021 №, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 8 377 184,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 2 094 296,00 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 27.08.2021 на суму 32 598,56 грн суд першої інстанції зазначив, що для розрахунку нормативної грошової оцінки землі для нарахування єдиного податку 4 групи на 2018 року з врахуванням листа Держгеокадастру від 11.01.2018 підприємство застосувало коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки за 2017 року 1.

Відповідач зазначив, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення за 2017 та 2018 роки визначений в розмірі 1.

Проте, відповідач не врахував розрахунок позивачем нормативної грошової оцінки землі із застосуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки за 2017 та 2018 роки 1, прийняв рішення про винесення податкове повідомлення-рішення № від 27.08.2021 на суму 32 598,56 грн, не наводячи обґрунтування прийняття такого податкового повідомлення-рішення.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність вказаного податкового повідомлення-рішення.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 17.08.2021, яким збільшена сума грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з додатку на доходи фізичних осіб на суму 24 559,47 грн, та податкового повідомлення-рішення № від 17.08.2021, яким збільшена сума грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з військового збору на суму 1 802,90 грн, суд першої інстанції вказав, що перевіркою охоплювався період з 2017 року по 2020 рік.

Відповідачем не підтверджені факти ненарахування, неутримання, несплата чи нарахування, а також несплата чи сплата в не повному обсязі позивачем податків, а також перевіркою встановлена відсутність податкового боргу зі сплати військового збору, тому суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність вказаних податкових повідомлень-рішень.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 17.08.2021, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції на суму 1 020,00 грн, суд першої інстанції вказав, що це податкове повідомлення-рішення є похідним зазначених вище? та підставою для його прийняття слугували доводи контролюючого органу з приводу зарахування платежів позивача з ПДФО в рахунок непогашеного податкового боргу.

Оскільки судом першої інстанції не встановлено, що у цій справі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, тому дійшов висновку про протиправність вказаного податкового повідомлення-рішення.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 27.08.2021, яким встановлене нескладання податкової накладної та не реєстрування в ЄРПН на суму 22 731,30 грн, суд першої інстанції вказав, що за правилами пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган не має право самостійно визначати грошові зобов`язання після закінчення 1095 дня, що настав за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, що і відбулось у розглянутому випадку, а саме було визначено у третьому кварталі 2021 році податкове зобов`язання за 2017 рік. Однак, відповідно до розрахунку штрафних санкцій відповідачем безпідставно враховані 15 місяців, при тому, що зазначено період фінансово - господарської діяльності платника податків, при здійсненні якої вчинено порушення жовтень 2018 року, проте, згідно з розрахунком штрафних санкцій розрахунковий період та сума нарахування вказані за 15 місяців.

Наведене стало підставою для висновку про протиправність вказаного податкового повідомлення-рішення.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 27.08.2021, яким завищена сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у грудні 2020 року на суму 159 535,00 грн та завищена сума від`ємного значення, що зарахована у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість у січні 2019 року на суму 614 765,00 грн та податкового повідомлення-рішення № від 27.08.2021, чим встановлене заниження податку на додану вартість на загальну суму 8 377 184 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 2 094 296 грн, суд першої інстанції зазначив наступне.

Дослідивши договори на постачання добрив та відповідні документи, суд першої інстанції вказав, що у всіх наданих позивачем товарно-транспортних накладних із вказаними постачальниками (крім ТОВ Каріус - м. Київ та ТОВ АВЕРСТОН ЛТД - м. Бровари) пунктом навантаження є Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Берегового, 34 В.

Пояснення, чому 11 постачальників мають одну адресу навантаження, позивачем не надано, при цьому постачальники розташовані в різних областях України (Дніпропетровська, Донецька, Кіровоградська тощо).

Надані позивачем сертифікати якості не можливо співставити із жодним вказаним вище постачальником та поставленим ним товаром.

Судом першої інстанції зазначено, що придбання добрив для здійснення сільськогосподарської діяльності за відсутності узгоджених договором якісних характеристик, письмово зафіксованих відомостей про виробника та строки придатності не відповідають критеріям розумності та не слугують доказом реальності господарських операцій.

Контрагенти не є виробниками добрив або офіційними імпортерами добрив, відомості про це відсутні у договорах поставки, проте, від якості добрив напряму залежить економічний результат господарської діяльності позивача, основним економічним видом діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Суд першої інстанції критично поставився до того, що позивач - сільгоспвиробник придбавав добрива невідомого походження, невідомих характеристик, переслідуючи при цьому розумну економічну мету.

За наданими позивачем документами вбачається, що транспортування товару здійснювалось орендованим позивачем транспортом на підтвердження чого позивач надав до матеріалів справи містять відповідні договори та ТТН. Оплата за придбаний товар здійснено у безготівковій формі, а самі ТМЦ оприбутковані та відображені по рахунку 631. Означені вище ТМЦ, як вказує позивач, були використані підприємством у господарській діяльності перед посівом під урожай.

Щодо орендованих позивачем транспортних засобів суд першої інстанції зазначив, що до всіх договорів суборенди транспортних засобів не додано документів, які б підтверджували право власності на транспортні засоби, а також не надано безпосередньо договори оренди транспортних засобів, самі договори суборенди не містять посилань на договори оренди та правовстановлювальні документи на предмет оренди.

Позивачем також не надано акти наданих послуг суборенди та оренди транспортних засобів з екіпажем та без, карти полів, відповідні статистичні звіти про посіви (4-сг, 37-сг тощо), докази придбання та внесення насіннєвого матеріалу, розрахунку кількості внесених добрив, гербіцидів тощо під відповідну культуру на відповідних площах засівання.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази загибелі посівів, які б містили достовірну та об`єктивну інформацію про загиблу культуру, площі, на якій загинули посіви, причини загибелі, висновки щодо подальшої долі тощо.

Позивачем не надано доказів дискування озимого ріпаку у травні 2019 року та квітні 2020 року та засіювання яровими культурами земельних ділянок площею 318,62 га та 417,05 га, як і не надано належних доказів засіювання озимого ріпаку на вказаних ділянках.

З огляду на відомості контролюючого органу про те, що контрагентами не здійснювалося придбання та виготовлення товару, який був проданий позивачу, з огляду на специфіку товару (добрива), суд першої інстанції дійшов висновку про нереальність правочинів з придбання добрив.

Також судом першої інстанції зауважено, що у матеріалах справи відсутні докази того, що контрагентами позивача виконано поставку товару (добрив), контрагенти мали можливість поставити такий товар позивачеві, а позивач у подальшому використав зазначені добрива у господарській діяльності.

Наведене стало підставою для висновку про відсутність підстав для визнання протиправними вказаних податкових повідомлень-рішень.

Суд визнає висновки суду першої інстанції не в повній мірі обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що основним видом господарської діяльності ТОВ «СП «Колор» є 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур насіння олійних культур.

ГУ ДПС проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «СП «Колор» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2020 року, за результатами якої складено акт від 13 липня 2021 року № 2140/4-36-07-22-08/36725022 (а.с. 25-40 т.1), яким встановлено наступні порушення вимог податкового законодавства:

пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5 статі 198, пункту 201.1 статті 201, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, з урахуванням наявного від`ємного значення, за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2019 року всього на суму 8 377 184 грн;

пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5 статті 198, пункту 201.1 статті 201, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в частині не складення податкових накладних на суму занижених податкових зобов`язань та не реєстрації податкових накладних в ЄРПН на загальну суму 1 911 180,45 грн;

пунктів 292-1.1, 292-1.2 статті 292-1, підпункту 293.9.1 пункту 293.9 статті 293 Податкового кодексу України в частині заниження єдиного податку на загальну суму 26 082,74 грн, у тому числі за 2017 рік на суму 12 989,34 грн, за 2018 рік на суму 13 052,54 грн, за 2019 рік на суму 21,38 грн, за 2020 рік на суму 19,48 грн;

пунктів 288.1, 288.2, 288.3, 288.4, 288.5 статті 288 Податкового кодексу України в частині заниження податкових зобов`язань з орендної плати за землю на суму 13,79 грн за 2018 рік;

підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1 статті 57, підпунктів 168.1.2, 168.1.4, 168.1.5, пункту 168.1 статті 168, абзацу а) підпункту 176.2 пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України в частині не сплати нарахованого (утриманого) податку на доходи фізичних осіб у встановлений строк за період з 14 серпня 2017 року по 21 грудня 2020 року в сумі 90 167,30 грн, в тому числі на момент складання акту податковий борг з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1 953,92 грн;

підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1 статті 57, підпунктів 168.1.4, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, абзацу а) підпункту 176.2 пункту 176.2 статті 176, підпункту 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в частині не сплати нарахованого (утриманого) військового збору у встановлений строк за період з 31 січня 2019 року по 28 грудня 2019 року в сумі 10 239,27 грн.

За результатами перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято наступні податкові повідомлені-рішення (а.с. 11-20 т.1):

від 17 серпня 2021 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 1 020,00 грн;

від 17 серпня 2021 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 24 559,47 грн;

від 17 серпня 2021 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 1 803,90 грн;

від 27 серпня 2021 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з єдиного податку з сільськогосподарських виробників, у яких частка сільськогосподарського виробництва за попередній податковий (звітний рік) дорівнює або перевищує 75%, на суму 32 598,56 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням - 26 082,74 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 6 515,82 грн;

від 27 серпня 2021 року № про зменшення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у грудні 2020 році на суму 159 535,00 грн зменшення суми від`ємного значення, що зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість, у січні 2019 року на суму 614 765,00 грн;

від 27 серпня 2021 року № про застосування штрафу за відсутність складання та/або реєстрації податкової накладної в ЄРПН на суму 22 731,30 грн;

від 27 серпня 2021 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 8 377 184,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2 094 296,00 грн.

Підставою збільшення суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 8 377 184,00 грн податковим повідомленням-рішенням від 27 серпня 2021 року № та зменшення суми від`ємного значення з податку на додану вартість податковим повідомленням-рішення від 27 серпня 2021 року № є висновок контролюючого органу про нереальність господарських операцій позивача з придбання добрив у ТОВ «Транзитсервіс» (), ТОВ «Наірія» (), ТОВ «Аверстон ЛТД» (), ТОВ «Франт Компані» (), ТОВ «Мікстора» (), ТОВ «Дельмарбуд» (), ТОВ «Сандерес» (), ТОВ «Азовінтеграл» (), ТОВ «Таістас» (), ТОВ «Каріус» (), ТОВ «Маріано» (), ТОВ «Вілінс Груп» (), ТОВ «Алтор Трейд» (), ТОВ «Завод Біодобрив Тривко» (), а також про недоведеність використання позивачем придбаного товару (добрив) у межах господарської діяльності та реалізації необоротних активів нижче балансової (залишкової) вартості.

Здійснивши дослідження спірних господарських операцій, судом встановлено наступне.

ТОВ «СП «Колор» укладено з ТОВ «Транзитсерівс» 26 вересня 2018 року договір № 159/018 на придбання добрива «Агрістарт Форс» в кількості 14,3 т (а.с. 217 т.2).

Постачання добрив на адресу позивача у вересні 2018 року підтверджено видатковими накладними, товарно-транспортними накладними (а.с. 218-220 т.2).

Отримання позивачем добрив підтверджено приймальний актом (а.с. 221 т.2), оплата за придбаний товар банківськими виписками (а.с. 222-224 т.2).

ТОВ «СП «Колор» укладено з ТОВ «Наірія» 18 грудня 2018 року договір № 211/018 на придбання добрива аміачної селітри у кількості 333 т (а.с. 228-229 т.2).

Постачання добрив на адресу позивача у грудні 2018 року підтверджено видатковою накладною, товарно-транспортними накладними, отримання добрива підтверджено приймальний актом, оплата за придбаний товар банківськими виписками (а.с. 230-241 т.2).

ТОВ «СП «Колор» укладено з ТОВ «Аверстон ЛТД» (продавець) 16 липня 2019 року договір № 116/019 на придбання добрива - азотно-форно-калійне комплексне (а.с. 242 т.2).

Постачання добрив на адресу позивача у липні 2019 року підтверджено видатковою накладною, товарно-транспортними накладними, отримання добрива підтверджено приймальний актом, оплата за придбаний товар банківськими виписками (а.с. 243-249 т.2).

ТОВ «СП «Колор» укладено з ТОВ «Мікстора» (продавець) 25 липня 2019 року договір № 121/109 на придбання добрива - азотно-форно-калійне комплексне (а.с. 36-3 т.3).

Постачання добрив на адресу позивача у липні 2019 року підтверджено видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, отримання добрива підтверджено приймальними актами, оплата за придбаний товар банківськими виписками (а.с. 38-65 т.3).

ТОВ «СП «Колор» укладено з ТОВ «Дельмарбуд» (продавець) 18 липня 2019 року договір на поставку добрива азотно-форно-калійне комплексне (а.с. 66-67 т.3).

Постачання добрив на адресу позивача у липні 2019 року підтверджено видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, отримання добрива підтверджено приймальними актами, оплата за придбаний товар банківськими виписками (а.с. 68-71 т.3).

ТОВ «СП «Колор» укладено з ТОВ «Сандерес» (продавець) договір 24 вересня 2019 року № 162/109 на поставку мінеральних добрив (а.с. 106-108 т.3).

Постачання добрив на адресу позивача у 2019 року підтверджено видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, отримання добрива підтверджено приймальними актами, оплата за придбаний товар банківськими виписками (а.с. 109-157 т.3).

ТОВ «СП «Колор» укладено з ТОВ «Азовінтеграл» 13 грудня 2019 року договір на поставку мінерального добрива КАС-32 та аміачної селітри (а.с. 170-171 т.3).

Постачання добрив на адресу позивача у грудні 2019 року підтверджено специфікаціями, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, отримання добрива підтверджено приймальними актами, оплата за придбаний товар банківськими виписками (а.с. 172-222 т.3).

ТОВ «СП «Колор» укладено з ТОВ «Таістас» (продавець) 19 грудня 2018 року договір № 212/018 на придбання аміачної селітри (а.с. 3 т.4).

Постачання добрив на адресу позивача підтверджено специфікаціями, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, отримання добрива підтверджено приймальними актами, оплата за придбаний товар банківськими виписками (а.с. 4-32 т.4).

ТОВ «СП «Колор» укладено з ТОВ «Каріус» (продавець) 22 жовтня 2018 року договір № 176/018 на придбання аміачної селітри (а.с. 49 т.4).

Постачання добрив на адресу позивача підтверджено специфікаціями, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, отримання добрива підтверджено приймальними актами, оплата за придбаний товар банківськими виписками (а.с. 50-82 т.4).

ТОВ «СП «Колор» укладено з ТОВ «Каріус» (продавець) 24 жовтня 2018 року договір № 177/018 на придбання добрива агристарт Форс (а.с. 83 т.4).

Постачання добрив на адресу позивача підтвержено специфікаціями, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, отримання добрива підтверджено приймальними актами, оплата за придбаний товар банківськими виписками (а.с. 84-90 т.4).

ТОВ «СП «Колор» укладено з ТОВ «Маріано» 18 жовтня 2018 року договір № 174/018 на поставку добрива агристарт форс (а.с. 131-132 т.4).

Постачання добрив на адресу позивача підтверджено специфікаціями, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, отримання добрива підтверджено приймальними актами, оплата за придбаний товар банківськими виписками (а.с. 133-135 т.4).

ТОВ «СП «Колор» укладено з ТОВ СП «Вілінс Груп» договір №120-017 від 12 вересня 2017 року на поставку добрива нітроаммофоска NPK 16:16:16 згідно зі специфікацією № 1 від 12 вересня 2017 року (а.с. 136-137 т.4).

Постачання добрив на адресу позивача підтверджено специфікаціями, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, отримання добрива підтверджено приймальними актами, оплата за придбаний товар банківськими виписками (а.с. 138-144 т.4).

ТОВ «СП «Колор» укладено з ТОВ «Алтор Трейд» договір від 25 квітня 2018 року № 51/018 на поставку добрива нітроаммофоска NPK 16:16:16 за специфікацією № 1 від 27 квітня 2018 року (а.с. 167-168 т.4).

Постачання добрив на адресу позивача підтверджено специфікаціями, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, отримання добрива підтверджено приймальними актами, оплата за придбаний товар банківськими виписками (а.с. 169-172 т.4).

ТОВ «СП «Колор» укладено з ТОВ «Завод біодобрив «Тривко» договір № 1611-2 від 16 листопада 2020 року на поставку добрива - добавка органічна, технічні умови ТУ У 20.1-2:2017 (а.с. 173-175 т.4).

Постачання добрива на адресу позивача підтверджено специфікаціями, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, отримання добрива підтверджено приймальними актами, актами приймання на зберігання, оплата за придбаний товар банківськими виписками (а.с. 176-202 т.4).

За цією поставкою наявний сертифікат якості (а.с. 190 т.4).

Для здійснення основного виду господарської діяльності з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур насіння олійних культур позивач орендує земельні ділянки, що підтверджено відповідними договорами оренди землі (а.с. 102-250 т.5, 1-30, 176-220 т.6, 19-65, 107-170 т.7, 4-250 т.8, 1-250 т.9, 1-150 т.10).

Суд зауважує, що фактичне отримання товару та використання його у власній господарській діяльності підтверджено фактом укладання позивачем з ТОВ «СП «Колор ИТ» договору № 36-20 від 01 квітня 2020 року на надання послуг з обробітку землі, який передбачає, серед іншого, внесення мінеральних добрив (а.с. 203-204 т.4), договору на розкидання добрив від 05 травня 2021 року № 102/21КЛ (а.с. 104-105 т.3), дорожніми листами трактора на внесення добрив (а.с. 31-107 т.6, 171-220 т.7), актами про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин (а.с. 108-152, 221-250 т.6, 1-18 т.7), лімітно-заборними картками, заборними листами (а.с. 66-106 т.7), обліковими листами тракториста (а.с. 221-236 т.7), накладними на відпуск добрив зі складу (а.с. 138-233 т.11).

Також судом встановлено, що позивачем у господарській діяльності використовувались орендовані транспортні засоби (а.с. 225-227 т.2, 1-35, 72-103, 223-250 т.3, 145-166 т.4).

Контролюючий орган пов`язує висновок про недійсність господарських операцій із наведеними вище підприємствами із невстановленням фактичного виробника добрив, відсутність складу у ТОВ «СП «Колор» для зберігання добрив та засобів захисту (пункт розвантаження в товарно-транспортних накладних зазначено «Дніпропетровська область, с. Михайлівка»); відсутність трудових ресурсів, технічних засобів на придбання послуг по розвантаженню на склад.

Судом першої інстанції підтримано висновок суду контролюючого органу та вказано про ненадання доказів використання добрив, придбаних у зазначених вище контрагентів.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначається статтею 200 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За приписами пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За змістом пункту 200.8 статті 200 ПК України до податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Приписами пункту 200.10 статті 200 ПК України встановлено, що у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 200.14 статті 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України.

Як встановлено пунктом 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 цього кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема, з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

За положеннями пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначається порядок складання та реєстрації податкової накладної.

Видача позивачу належним чином оформлених податкових накладних контрагентом не є спірним питанням. Також не є спірним питанням факт реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН).

Отримавши податкову накладну, покупець набув право на включення суми податку, вказаній в цій накладній, до складу податкового кредиту.

В цьому випадку суми податку на додану вартість, які підлягали сплаті у зв`язку з придбанням товарів та послуг, підтверджені податковими накладними, зареєстрованими в ЄРПН, а тому такі суми підлягають включенню до складу податкового кредиту.

Відповідно до пунктів 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Згідно з визначенням, наведеним у статті 1 Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі Закон № 996-XIV), первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 Закону № 996-XIV встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Первинні документи, якими позивач підтверджує фактичне здійснення спірних господарських операцій, повністю відтворюють зміст господарських операцій, містять інформацію щодо фактично здійснених господарських операцій. Зокрема, наявні в матеріалах справи первинні документи підтверджують фактичне отримання позивачем товарів, оприбуткування у бухгалтерському обліку та використання у власній господарській діяльності (вирощування сільськогосподарських культур).

Наявні в матеріалах справи платіжні документи також підтверджують оплату позивачем придбаних товарів в повному обсязі.

Таким чином, у позивача внаслідок придбання товарів виникли грошові зобов`язання перед продавцями (постачальниками), що потягло за собою зменшення активів внаслідок оплати цих товарів.

Як вказано вище, фактично контролюючий орган пов`язує недійсність господарських операцій із відсутністю інформації про виробника добрив.

На думку суду першої інстанції, відсутність інформації про виробника добрив, якісних характеристик добрив, зокрема, сертифікатів якості, доказів використання добрив, вказує на недоведеність реальності господарських операцій.

Судом встановлено, що за договором № 159/018 від 26 вересня 2018 року з ТОВ «Транзитсервіс» постачальником товару наданий позивачу сертифікат якості від 10 січня 2018 року на товар Агристат Форс, виданий виробником товару - компанією FERTINAGRO. У сертифікаті зазначено характеристики товару, які підтверджують його якість. Сертифікат завірений печаткою ТОВ «Транзитсервіс» та підписом директора.

За договором № 116/09 від 16 липня 2019 року з ТОВ «Аверстон ЛТД» постачальником товару наданий сертифікат якості № 1286 від 14 червня 2019 року на товар добриво азотно-форно-калійне комплексне, у якому зазначено характеристики товару, які підтверджують його якість. Сертифікат завірений печаткою ТОВ «Аверстон» та підписом директора.

За договором № 176/018 від 22 жовтня 2018 року з ТОВ «Каріус» постачальником товару наданий паспорт на амонію нітрат (селітру аміачну) від 21 вересня 2018 року, виданий виробником товару ПАТ «АЗОТ», у якому зазначено характеристики товару, які підтверджують його якість. Паспорт завірений печаткою ТОВ «Каріус» та підписом директора.

За договором № 177/018 від 24 жовтня 2018 року в ТОВ «Каріус» постачальником наданий сертифікат якості на товар від 10 січня 2018 року на товар Агристат Форс, який виданий виробником товару компанією FERTINAGRO та у якому зазначено характеристики товару, які підтверджують його якість. Сертифікат завірений печаткою ТОВ «Каріус» та підписом директора.

Крім того, в матеріалах справи наявний сертифікат якості на товар, придбаний позивачем у ТОВ «Завод біодобрив «Тривко» за договором № 1611-2 від 16 листопада 2020 року на поставку добрива - добавка органічна, технічні умови ТУ У 20.1-2:2017 (а.с. 190 т.4).

Щодо відсутності інших сертифікатів якості суд зазначає, що сертифікати якості не є первинними документами у розумінні Закону № 996-XIV, які підтверджують факт придбання товару, отже відсутність сертифікатів якості не дає підстави контролюючому органу вважати, що господарські операції не відбулись.

Висновок суду першої інстанції про нереальність господарських операцій з придбання добрив у зв`язку з недоведеністю походження товару через відсутність сертифікатів якості виробника є помилковим, адже сертифікати якості не є документами, що підтверджують походження товару, а тільки засвідчують якість та безпеку товару.

Судом першої інстанції констатовано, що надані позивачем сертифікати якості не можливо співставити із жодним вказаним вище постачальником та поставленим ним товаром, проте цей висновок не відповідає установленим судом обставинам справи, адже у наданих сертифікатах якості завірені відповідними постачальниками, про що зазначено вище.

Також висновок суду першої інстанції про те, що придбання добрив для здійснення сільськогосподарської діяльності за відсутності узгоджених договором якісних характеристик, письмово зафіксованих відомостей про виробника та строки придатності не відповідають критеріям розумності та не слугують доказом реальності господарських операцій, а також про критичне ставлення до того, що позивач - сільгоспвиробник придбавав добрива невідомого походження, невідомих характеристик, переслідуючи при цьому розумну економічну мету, є безпідставними, адже в обґрунтування цих висновків не покладено жодного належного доказу щодо безтоварності господарських операцій.

Також суд першої інстанції підтримав позицію відповідача стосовно того, що у всіх наданих позивачем товарно-транспортних накладних із вказаними постачальниками (крім ТОВ «Каріус» - м. Київ та ТОВ «Аверстом ЛТД» - м. Бровари) пунктом навантаження є Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Берегового, 34-в, а позивачем не надано пояснення стосовно обґрунтування питання, чому 11 постачальників мають однакову адресу навантаження.

З цього питання суд зауважує, що контролюючим органом, як й судом першої інстанції, не обґрунтовано, яким чином однакова адреса навантаження може вказувати на нереальність господарських операцій.

Крім того, відповідачем не спростовано пояснень позивача, що постачальниками товару використана одна адреса завантаження, оскільки постачальники працюють з одним логістичним оператором, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Губиниха, вул. Берегового, 34-в, за якою знаходиться великий склад, на якій відвантажується товар з різних міст України.

Суд першої інстанції стосовно транспортування товару орендованими транспортними засобами також вказав, що до всіх договорів суборенди транспортних засобів не додано документів, які б підтверджували право власності на транспортні засоби, а також не надано безпосередньо договори оренди транспортних засобів, акти наданих послуг суборенди та оренди транспортних засобів з екіпажем та без, договори суборенди не містять посилань на договори оренди та правовстановлювальні документи на предмет оренди.

З цього питання суд звертає увагу, що спірні господарські операції стосуються поставки добрив, тобто предметом доказування в цій частині є саме доведеність фактичного отримання позивачем придбаного товару.

У межах цієї справи не є спірним питання виконання позивачем договорів суборенди транспортних засобів, за допомогою яких перевозився придбаний товар, тому наявність чи відсутність документів, які б підтверджували право власності на транспортні засоби, договорів оренди, не може впливати на висновок до доведеність отримання позивачем товару.

Більш того, в матеріалах справи наявні договори оренди, суборенди транспортних засобів, акти прийому-передачі транспортних засобів в оренду, повернення з суборенди.

Суд першої інстанції в порушення принципу офіційного з`ясування обставин, що мають значення для справи, якщо вважав недостатнім для повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, не витребував у позивача документи на підтвердження виконання договорів оренди чи суборенди транспортних засобів, відсутність яких поклав в основу висновку про недоведеність реальності придбання позивачем добрив.

Також суд зауважує, що фактичне перевезення товару від постачальників до позивача підтверджено товарно-транспортними накладними, наявність у яких певних дефектів не дає підстави вважати перевізні документи недійсними.

Певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій, у тому числі товарно-транспортних накладних, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів. Такі документи є належними і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, проте містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, а також підтверджують фактичне здійснення таких операцій.

Більш того, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тому оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, певна дефектність товарно-транспортних накладних не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій та бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постанові від 26 червня 2018 року у справі № 804/4874/16, від 27 березня 2024 року у справі №380/12821/22.

Стосовно питання недоведеності використання позивачем придбаного товару (добрив) у межах господарської діяльності суд зауважує таке.

Суд першої в обґрунтування такого висновку вказав, що позивачем не надані карти полів, відповідні статистичні звіти про посіви (4-сг, 37-сг тощо), докази придбання та внесення насіннєвого матеріалу, розрахунку кількості внесених добрив, гербіцидів тощо під відповідну культуру на відповідних площах засівання, не надано доказів реальності внесення добрив, наприклад, що під час внесення добрив було враховано культуру та особливості її зростання і розвитку, погодні умови, які склались в зоні вирощування, якості ґрунту, задіяної сівозміни, використання наявної в господарстві техніки та величини планового (очікуваного) урожаю тощо.

Констатуючи ненадання позивачем зазначених вище доказів, суд першої інстанції у порушення вимог частини четвертої статті 9 КАС України не витребував у позивача необхідні для правильного вирішення справи докази, не повідомив позивача про необхідність надання відповідних доказів або пояснень.

Разом з тим, суд зазначає, що в матеріалах справи наявні докази внесення добрив, про що зазначено вище, а відповідачем не спростовано факту використання придбаного товару (добрив) у власній господарській діяльності позивача.

Верховний Суд у постанові від 29 березня 2023 року у справі № 140/3991/22 зроблено висновок про те, що контролюючий орган вийшов за межі своїх повноважень, оскільки до компетенції податкових органів не входить встановлення тих чи інших норм використання посівного матеріалу, внесення добрив тощо при вирощуванні сільськогосподарських культур.

Процитувавши цей висновок, суд першої інстанції фактично не застосував такий висновок при вирішенні цієї справи.

Отже, враховуючи наведений висновок Верховного Суду щодо відсутності у контролюючого органу компетенції на встановлення тих чи інших норм використання посівного матеріалу, внесення добрив тощо при вирощуванні сільськогосподарських культур, а також наявність належних доказів фактичного внесення добрив позивачем, суд вважає доведеним використання придбаного позивачем товару у господарській діяльності.

Суд відхиляє позицію відповідача про нереальність господарських операцій з придбання позивачем добрив, адже рух активів від контрагентів-постачальників до позивача не відбувся, позивачем набуто актив, дійсне джерело походження якого невідомо і одержане в результаті необлікованого виробництва, а надані позивачем первинні документи не опосередковуються з реальним рухом активів.

При цьому така позиція контролюючого органу ґрунтується на тому, що контрагенти позивача не мають необхідних матеріальних та трудових ресурсів для здійснення відповідної діяльності, не підтверджено походження товарів, які придбавались у контрагентів, в ланцюгу постачання відсутні підприємства-виробники даної продукції. Крім того, за даними інформаційних систем контролюючого органу виявлено ряд негативних фактів, які свідчать про неможливість здійснювати фінансово-господарську діяльність суб`єктами господарювання, що залучені до поставки цих ТМЦ.

Разом з тим, відповідачем приведені обставини не доведені належними доказами, а ймовірні порушення з боку контрагентів позивача не можуть впливати на права та обов`язки добросовісного платника податків, такий платник податків не може нести відповідальність за невиконання контрагентами податкових зобов`язань.

Аналогічний за змістом висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2022 року у справі №640/25325/19, від 19 березня 2019 року у справі №826/9534/17 та від 26 лютого 2019 року у справі №826/1536/18, від 13 січня 2021 року у справі №826/16023/16.

Тобто за порушення правил оподаткування має відповідати особа, яка допустила порушення, а добросовісний платник податків не може відповідати за порушення, допущені іншим платником.

В цьому випадку за наслідками дослідження первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами податкового обліку, суд дійшов висновку, що первинні документи, досліджені в ході судового розгляду та долучені до матеріалів справи, складені за результатом фактично проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами з дотриманням положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять достатні дані про зміст господарських операцій, їх учасників та підтверджують реальність здійснення таких операцій, а відтак позивачем правомірно сформовано дані податкового обліку за такими господарськими операціями.

Контролюючим органом не наведено доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

При цьому в ході розгляду справи доведено, що придбані товари використані позивачем у власній господарській діяльності, а саме у вирощуванні зернових культур (крім рису), бобових культур насіння олійних культур, що свідчить про наявність у позивача конкретної ділової мети та отримання економічного ефекту від його діяльності - прибутку.

Відповідно до сталої та послідовної практики Верховного Суду норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02 грудня 2019 року у справі № 826/13060/18.

Також варто врахувати, що для цілей податкового обліку беруться до уваги, насамперед, економічні наслідки, створені господарськими операціями, а не особливості оформлення відповідних операцій. Податковий орган не застосував підхід «превалювання суті над формою» як принцип бухгалтерського обліку, та, як наслідок, не спростував наявності встановлених судом першої інстанції обставин та не з`ясував правову природу спірних правовідносин.

Суд відхиляє доводи відповідача про нереальність господарських операцій позивача та його контрагентів з огляду лише на податкову інформацію щодо його контрагентів (відсутність достатніх трудових ресурсів, відсутність основних засобів, необхідних складських, виробничих приміщень та обладнання у періоді, що перевірявся тощо; дослідження ланцюга постачання), оскільки відомості, наявні в інформаційно-аналітичних базах як відносно контрагентів позивача, так і за ланцюгами постачання ТМЦ (виконання робіт, надання послуг), носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган, з урахуванням того, що надані платником податку документи повною мірою спростовують такі доводи.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 810/3514/17, від 05 серпня 2021 року у справі № 813/5824/15, від 16 вересня 2020 року у справі № 520/4150/19, від 27 березня 2024 року у справі №380/12821/22.

Відповідачем також в акті перевірки зроблено висновок про заниження позивачем податкових зобов`язань на вартість товарів/послуг, використаних для вирощування посівів, що загинули. Контролюючий орган вважав, що позивач повинен був нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України.

Пунктом 198.5 статті 198 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У розумінні підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Суд погоджується із позицією позивача, що загибель посівів не може кваліфікуватися як операція, що не пов`язана із господарською діяльністю платника податку.

Так, придбані позивачем товарно-матеріальні цінності використані позивачем саме у господарській діяльності (сівба ріпаку з метою отримання врожаю та, відповідно, отримання доходу).

При цьому загибель посівів не може слугувати підставою для висновку про те, що використання товарно-матеріальних цінностей відбулось у операціях, що не є господарською діяльністю.

Оскільки придбані товарно-матеріальні цінності використані позивачем саме у операціях з вирощування сільськогосподарських культур (ріпаку), тобто у операціях, що є основним видом діяльності, висновок контролюючого органу про те, що позивач повинен був нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість через загибель посівів, є цілком безпідставним.

Суд визнає помилковим зазначення судом першої інстанції у підтримку позиції відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази загибелі посівів, які б містили достовірну та об`єктивну інформацію про загиблу культуру, площі, на якій загинули посіви, причини загибелі, висновки щодо подальшої долі тощо; позивачем не надано доказів дискування озимого ріпаку у травні 2019 року та квітні 2020 року та засіювання яровими культурами земельних ділянок площею 318,62 га та 417,05 га, як і не надано належних доказів засіювання озимого ріпаку на вказаних ділянках.

Констатуючи ненадання позивачем зазначених вище доказів, суд першої інстанції у порушення вимог частини четвертої статті 9 КАС України не витребував у позивача необхідні для правильного вирішення справи докази, не повідомив позивача про необхідність надання відповідних доказів або пояснень.

Разом з тим, суд зауважує, що позивачем в ході апеляційного перегляду справи належними доказами підтверджено пересіяння списаних посівів ріпаку на площі 318,62 га та 417,05 га яровими культурами (соняшником) (акти від 06 травня 2019 року та від 30 квітня 2020 року, а.с. 40-41 т. 11).

Також в акті перевірки відображено порушення, яке полягає у реалізації необоротних активів нижче балансової (залишкової) вартості.

Перевіркою встановлено, що між ТОВ «СП «Колор» (продавець) та ТОВ «СП «Колор Ленд» (покупець) укладено договір купівлі-продажу від 01 жовтня 2020 року №145/020, за умовами якого продавець передає, а покупець приймає та сплачує товар, в порядку та на умовах, визначених цим договором. Найменування, кількість, одиниця виміру, ціна кожної одиниці та загальна ціна товару, що поставляється за цим договором визначається в специфікаціях до цього договору. Найменування та кількість поставленого в натурі товару вказується у видаткових накладних, поставка товару здійснюється на умовах EXW склад продавця за адресою: Дніпропетровська область, Апостолівський р-н, с. Михайлівка.

Крім того, згідно наданого до перевірки Протоколу загальних зборів учасників ТОВ «СП «КОЛОР» (код ЄДРПОУ 3675022) від 09.10.2020 №30, ТОВ «СП «КОЛОР» здійснило збільшення статутного капіталу ТОВ «СП «КОЛОР ЛЕНД» шляхом внесення об`єктів нерухомості на загальну суму 100 000 грн.

Відповідачем кваліфіковано це як порушення пункту 188.1 статті 188 ПК України, внаслідок чого ТОВ «СП «Колор» занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2020 року на загальну суму 755 022 грн, в тому числі за жовтень 2020 року 753 450 грн, за грудень 2020 року 1 572 грн, за рахунок реалізації необоротних активів нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції.

Позивач, заявивши позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість повністю, не навів жодного обґрунтування протиправності висновків контролюючого органу в цій частині.

Таке обґрунтування відсутнє й в апеляційній скарзі.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Отже, виходячи з меж апеляційного оскарження, установлених статтею 308 КАС України, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № в частині збільшення позивачу суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 755 022 грн (за жовтень 2020 року - 753 450 грн, за грудень 2020 року 1 572 грн).

Виходячи з розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення № (а.с. 15зв-17 т.1), відповідачем застосовано штраф в розмірі 25%.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав за скасування податкового повідомлення-рішення № в частині податкового зобов`язання у розмірі 755 022 грн, відсутні підстави для скасування цього податкового повідомлення-рішення й в частині нарахування штрафних санкцій в розмірі 188 755,5 грн (25% від суми 755 022 грн).

Підсумовуючи викладене, суд визнає протиправним та скасовує податкове повідомлення-рішення № в частині збільшення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 7 622 162 грн (8 377 184 - 755 022) та застосування штрафних санкцій в розмірі 1 905 540,5 грн (2 094 296 - 188 755,5) та податкове повідомлення-рішення № повністю.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № від 27 серпня 2021 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з сільськогосподарських виробників, у яких частка сільськогосподарського виробництва за попередній податковий (звітний рік) дорівнює або перевищує 75%, на суму 32 598,56 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням - 26 082,74 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 6 515,82 грн, суд зазначає наступне.

Підставою збільшення грошового зобов`язання є встановлення контролюючим органом порушення пункту 292-1.1, пункту 292-1.2 статті 292-1, підпункту 293.9.1 пункту 293.9 статті 293 ПК України в частині невірного визначення нормативної грошової оцінки 1 га сільськогосподарських угідь (ріллі) з рахуванням коефіцієнта індексації, визначеного станом на 1 січня базового податкового року, без урахування нормативної грошової оцінки 1 га ріллі на території Володимирської та Михайлівської сільських рад та неправильного визначення бази оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для сільськогосподарських товаровиробників, в результаті чого занижений єдиний податок на суму 26 082,74 грн, в т.ч. за 2017 р. на суму 12 989,34 грн, за 2018 р. на суму 13 052,54 грн, за 2019 р. на суму 21,38 грн та за 2020р. на суму 19,48 грн.

Пунктом 292-1.1 статті 292-1 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлено, що об`єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до пункту 292-1.2 статті 292-1 ПК України базою оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для сільськогосподарських товаровиробників є нормативна грошова оцінка одного гектара сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного за станом на 1 січня базового податкового (звітного) року відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Базою оподаткування податком для платників єдиного податку четвертої групи для земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ) є нормативна грошова оцінка ріллі в Автономній Республіці Крим або в області, з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного за станом на 1 січня базового податкового (звітного) року відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Статтею 289 ПК України установлено загальний порядок індексація нормативної грошової оцінки земель, пунктом 289.1 якої визначено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до пункту 289.2 статті 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = І:100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель (пункт 289.3 статті 289 ПК України).

За інформацією Державної служби статистики України індекс споживчих цін за 2016 рік становив 112,4%.

Пунктом 5 підрозділу 8 «Особливості справляння єдиного податку та фіксованого податку» розділу XX «Перехідні положення» ПК України установлено, що індекс споживчих цін за 2015 та 2017 роки, що використовується для визначення величини коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ) для цілей оподаткування єдиним податком четвертої групи, застосовується із значенням 100 відсотків.

Зважаючи на наведені приписи ПК України, для розрахунку єдиного податку 4 групи на 2017 рік до нормативної грошової оцінки землі позивачем застосовувались коефіцієнти індексації за 2015 рік - 1, за 2016 рік - 1,124.

Для розрахунку нормативної грошової оцінки землі для нарахування єдиного податку 4 групи на 2018 рік позивачем враховувався коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки за 2017 рік відповідно до інформації, доведеної листом Держгеокадастру від 11 січня 2018 року № 6-28-0.22-244/2-18, яким проінформовано податкові органи, власників та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки, яка становить 1.

За позицією відповідача коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення за 2017 та 2018 роки визначений в розмірі 1.

Тобто фактично відповідачем не враховано, що позивачем застосовано при розрахунку нормативної грошової оцінки землі для цілей визначення єдиного податку коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки за 2017 та 2018 роки 1.

В апеляційній скарзі контролюючим органом не спростовано висновків суду першої інстанції, не наведено обґрунтування, в чому саме полягає неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, тому суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення рішення № .

Податковим повідомленням-рішенням № від 17 серпня 2021 року позивачу збільшена сума грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 24 559,47 грн, податковим повідомленням-рішенням № від 17 серпня 2021 року позивачу збільшена сума грошового зобов`язання з військового збору на суму 1 802,90 грн.

У податковому повідомленні-рішенні № вказано про встановлення, що узгоджене грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 90 167,30 грн не сплачено до бюджету у встановлений законом строк, на момент складання акту перевірки податковий борг з податку на доходи фізичних осіб, нарахованого, утриманого станом на 16 лютого 2020 року, складає 1 953,92 грн, який не сплачено.

Підставою для збільшення податкових зобов`язань є встановлення контролюючим органом випадків несплати (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб при виплаті податковим агентом ТОВ «СП «Колор» паїв готівкою з каси протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем виплати, на загальну суму 90 167,30 грн в період з 14 серпня 2017 року по 31 грудня 2020 року, що є порушенням пп. 168.1.2, пп. 168.1.4, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України.

Разом з тим, виходячи зі змісту акту перевірки, згідно з відомостями про нарахування та виплату паїв за період 01.01.2017 по 31.12.2020; касових документів за період 01.01.2017 по 31.12.2020; картки рахунків 6411, 301, 68511, виписок банку та інтегрованої картки платника в АІС «Податковий блок» ТОВ "СП "КОЛОР" встановлено, що узгоджене грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 90 167,30 грн. в порушення пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.57.1. ст.57 , пп. 168.1.2, пп. 168.1.4., пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, пп. 176.2 "а" п. 176.2 ст. 176 ПК України не сплачено до бюджету у встановлений строк, а саме: у місячний податковий період, у випадках невиплати паїв протягом 30 календарних днів, наступних за місяцем нарахування та при виплаті паїв готівкою з каси, протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем виплати. Тобто, перевіркою ТОВ "СП "КОЛОР" встановлені податкові правопорушення внаслідок несплати (несвоєчасної сплати) платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у строки для місячного податкового періоду, тобто не пізніше 30 календарних днів, наступних за місяцем нарахування доходу (у випадках невиплати або несвоєчасної виплати паїв) або при виплаті паїв готівкою з каси, протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем виплати.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з пунктом 54.2 статті 54 ПК України грошове зобов`язання щодо суми податкових зобов`язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов`язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

За положеннями підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно з підпунктом 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (підпункт 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України).

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Пунктом 87.9 статті 87 ПК України передбачено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до абзацу а) пункту 176.2 пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Пунктом 171.2 статті 171 ПК України установлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є:

а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні;

б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Відповідачем не надано доказів не нарахування, не утримання, несплати чи сплати не в повному обсязі податку на доходи фізичних осіб при виплаті податковим агентом ТОВ «СП «Колор» паїв готівкою з каси.

Більш того, акт перевірки також не містить підтверджених фактів ненарахування, неутримання, несплата чи нарахування, а також несплата чи сплата в не повному обсязі позивачем податків, проте містить інформацію про відсутність податкового боргу зі сплати військового збору.

Позиція відповідача з цього питання є суперечливою, а недоведеність відповідачем не нарахування, не утримання, несплати чи сплати не в повному обсязі податку на доходи фізичних осіб дає підстави для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення № від 17 серпня 2021 року про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 24 559,47 грн.

Податковим повідомленням-рішенням № від 17 серпня 2021 року позивачу збільшена сума грошового зобов`язання з військового збору на суму 1 802,90 грн.

Доходи, визначені статтею 163 ПК України, є об`єктом оподаткування військовим збором, ставка якого становить 1,5% від об`єкта оподаткування (пункт 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України).

Оскільки є протиправним збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, є протиправним збільшення позивачу й грошового зобов`язання з військового збору податковим повідомленням-рішенням № від 17 серпня 2021 року.

Податковим повідомленням-рішенням від 17 серпня 2021 року № застосовано до ТОВ «СП «Колор» штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1020,00 грн за подання позивачем податкової звітності (податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форми №1ДФ) за 3-4 квартали 2017 року, 2-3 квартали 2018 року, 4 квартал 2019 року з помилками, що призвело до зміни платника податку.

Відповідно до пункту 119.1 статті 119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність доказів внесення позивачем недостовірних відомостей або допущення помилки, які призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, тому це податкове повідомлення-рішення обґрунтовано визнано судом першої інстанції протиправним та скасовано.

Податковим повідомленням-рішенням № до ТОВ «СП «Колор» застосовано штрафні санкції за відсутність факту складання та реєстрації в ЄРПН податкових накладних у розмірі 22 731,30 грн.

За правилами абзацу третього пункту 102.1 статті 102 ПК України у разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.

У цьому випадку штрафні санкції застосовано податковим повідомленням-рішенням від 27 серпня 2021 року № (тобто у третьому кварталі 2021 року) за податкове правопорушення, вчинене у 2017 році.

Суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідно розрахунку штрафних санкцій відповідачем безпідставно враховані 15 місяців, при тому, що зазначено період фінансово - господарської діяльності платника податків, при здійсненні якої вчинено порушення, - жовтень 2018 року, проте, згідно з розрахунком штрафних санкцій розрахунковий період та сума нарахування вказані за 15 місяців.

Крім того, суд зауважує, що виходячи з акту перевірки, застосування штрафних санкцій за відсутність факту складання та реєстрації в ЄРПН податкових накладних відповідач, серед іншого, пов`язує з порушенням пункту 198.5 статті 198 ПК України в частині заниження позивачем податкових зобов`язань на вартість товарів/послуг, використаних для вирощування посівів, що загинули.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з абзацами 1, 4 пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За змістом абзацу 14 пункту 201.10 статті 201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням відповідних граничних строків.

Відповідальність платників податків за порушення строків реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та допущення помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної встановлена статтею 120-1 ПК України.

За приписами пункту 120-1.2 статті 120 ПК України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу), що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування.

Вище суд дійшов висновку про відсутність факту заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на вартість товарів/послуг, використаних для вирощування посівів, що загинули, тому у позивача був відсутній обов`язок із складання та реєстрації податкових накладних в цій частині.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення № в частині збільшення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 7 622 162 грн та застосування штрафних санкцій в розмірі 1 905 540,5 грн та податкового повідомлення-рішення № повністю, рішення суду першої інстанції має бути скасовано в частині відмови у задоволенні цих вимог як таке, що ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення справи, із прийняттям нового рішення про задоволення зазначеної частини позовних вимог.

В іншій частині позовних вимог судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстав скасування рішення в цій частині.

Частиною шостою статті 139 КАС України установлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1398 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням ціни позову (11 328 493,23 грн) судовий збір за подання позову сплачений позивачем у максимальному розмірі 22 700,00 грн.

Позовна заява судом першої інстанції задоволена частково, скасовані податкові повідомлення-рішення на загальну суму 82 712,25, що складає приблизно 0,008% від ціни позову, у зв`язку з чим судовий збір за подання апеляційної скарги дорівнює 27 022,08 грн (22 700,00 х 150% = 34 050 0,008% = 33 777,60 х 0,8), тоді як позивачем сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 30 280 грн.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне повернути ТОВ «СП «Колор» надміру сплачений судовий збір у розмірі 3 257,92 грн (30 280 27 022,08).

Також суд змінює розподіл судових витрат та з урахуванням часткового задоволення позову на загальну суму 10 384 715,73 грн, що складає 91,67% ціни позову, а також з урахуванням залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми судового збору у розмірі 11 350,00 грн, стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 9459,09 грн (22700 х 91,67% - 11 350).

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги на загальну суму зобов`язань у розмірі 10 302 003,48 грн з оскаржених позивачем зобов`язань у розмірі 11 245 780,98 грн, що складає 94,61%, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 25 565,59 грн (27 022,08 х 94,61%).

Таким чином, суд стягує на користь позивача судовий збір у розмірі всього в сумі 35 024,68 грн (9 459,09 + 25 565,59).

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Колор» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року в справі № 160/23911/21 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року в справі № 160/23911/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року в справі № 160/23911/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Колор» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № в частині збільшення товариству з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Колор» суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 7 622 162 грн і застосування штрафних санкцій в розмірі 1 905 540,5 грн та податкового повідомлення-рішення № .

Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову у скасованій частині.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № , прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 27 серпня 2021 року, в частині збільшення товариству з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Колор» суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 7 622 162 грн та застосування штрафних санкцій в розмірі 1 905 540,5 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № , прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 27 серпня 2021 року, про зменшення товариству з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Колор» суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у грудні 2020 році на суму 159 535,00 грн та зменшення суми від`ємного значення, що зарахована у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість у січні 2019 року, на суму 614 765,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогоподарське підприємство «Колор» (, вул. Центральна, 1-а, с. Михайлівка, Апостолівський район, Дніпропетровська область, 53820) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (ЄРДПОУ 44118658, вул. Сімферопрольська, 17-а, м. Дніпро, 49005) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 46 374 (сорок шість тисяч триста сімдесят чотири) грн 68 коп.

Повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Сільськогоподарське підприємство «Колор» (, вул. Центральна, буд. 1А, с. Михайлівка, Апостолівський район, Дніпропетровська область, 53820) надміру сплачений судовий збір у розмірі 3 257 (три тисячі двісті п`ятдесят сім) 92 коп.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення 17 грудня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов