Справа № 521/4343/25
Суддя: Бобровська І. В.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 521/4343/25

Номер провадження: 2-а/511/33/25

22 грудня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бобровська І. В.,

секретаря судового засідання Кіндракевич В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Роздільна Одеської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови та визнання дій незаконними, -

ВСТАНОВИВ:

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вказаний позов, згідно з яким представник позивача адвокат Сулаков Олексій Павлович просив:

-постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) б/н від 10 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП скасувати;

-визнати дії тимчасово виконуючого обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 з притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності незаконними.

Стислий виклад позиції позивача.

10 березня 2025 року постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 було визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, оскільки він 24 лютого 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 порушив вимоги абзацу першого частини шостої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації», а саме: у період проведення мобілізації не мав при собі військово-обліковий документ та не пред`явив його за вимогою уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також порушив вимоги абзацу сьомого частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу четвертого підпункту 1 пункту 2 Розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3633-ІХ від 11 квітня 2024 року, який набрав чинності 18 травня 2024 року, а саме: перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом не уточнив адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти та інші персональні дані, передбачені частиною 1 статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».

Водночас, позивач з вказаним рішенням не згоден, вважає постанову такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки 24 лютого 2025 року він надав відповідальному працівнику ІНФОРМАЦІЯ_3 військово-обліковий документ у вигляді приписного посвідчення, про що не зазначено в оскаржуваній постанові.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 подав відзив, згідно з яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач 24 лютого 2025 року пред`явив військово-обліковий документ, що не відповідає вимогам чинного законодавства та не містить актуальних даних, приписне є застрілим, не відповідає реальному статусу особи та не може вважатися належним документом, що посвідчує його військово-обліковий статус.

Процесуальні дії у справі (окрім протокольних).

04 квітня 2025 року Хаджибейським районним судом міста Одеси передану справу за підсудністю до Роздільнянського районного суду Одеської області.

05 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом.

24 лютого 2025 року відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративного правопорушення, за результатами розгляду якого 10 березня 2025 року постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

З вказаної постанови вбачається, що 24 лютого 2025 року ОСОБА_1 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 у період проведення мобілізації не мав при собі військово-обліковий документ та не пред`явив його за вимогою уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом не уточнив адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти та інші персональні дані.

Згідно з копії приписного посвідчення, видане на ім`я ОСОБА_1 , з 30 жовтня 2019 року він перебуває на обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки форми 5 від 04 серпня 2025 року № 9314, ОСОБА_1 з 23 липня 2025 року по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

24 лютого 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ, яким затверджено указ Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.

Дії позивача кваліфіковані за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 травня 2020 року у справі № 513/899/16-а.

Разом із цим, оскаржувана постанова не містить повного опису обставин вчинення інкримінального позивачем діяння, оскільки як встановлено у ході розгляду справи, ОСОБА_1 за вимогою уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_3 пред`явив приписне посвідчення, копію якого долучив до матеріалів справи, про що також зазначено відповідачем у відзиві, що у свою чергу не узгоджується з фактичними обставинами, викладеними в оскаржуваній постанові.

Зазначена обставина також впливає на кваліфікацію діяння ОСОБА_1 .

Крім того, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Водночас, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо неможливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних ОСОБА_1 шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Втім, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За правилами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Пункт 3 частини 3 статті 286 КАС України визначає, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, оцінивши докази та аргументи сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено, відтак вимога про визнання незаконними дії тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Відносно детальної відповіді на кожен аргумент сторін, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 2930 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91).

Керуючись статтями 72, 77, 139, 246, 286, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову тимчасово виконуючого обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 від 10 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП - скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користьОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 гривень.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя І. В. Бобровська