Справа № 580/4066/25
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4066/25 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач-1; ГУ ПФ України в Черкаській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач-2; ГУ ПФ України у Вінницькій області), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №88 від 02 квітня 2025 року про відмову у здійсненні переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16 грудня 1993 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 18 березня 2025 року, пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу, від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, № 53-Ф від 18 березня 2025 року та №54-Ф від 18 березня 2025 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 88 від 02 квітня 2025 року про відмову у здійсненні переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16 грудня 1993 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 березня 2025 року про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пенсію державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу, у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, № 53-Ф від 18 березня 2025 року та № 54-Ф від 18 березня 2025 року, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні повних вимог та ухвалити нове в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт-1 зазначив, що відповідно до Переліку закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909, музична школа є позашкільним навчальним закладом, а посада викладача не належить до посад позашкільних навчальних закладів, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.

Не погоджуючись з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року, ГУ ПФ України у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт-2 зазначив, що зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Відповідач-2 відмітив, що аналіз документів наданих позивачем з заявою про переведення з пенсії по інвалідності ІІ групи, призначеної відповідно до Закону №1058-ІV, на пенсію по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону №889-VIII, свідчить про відсутність права на перерахунок пенсії, оскільки призначення пенсії по інвалідності Законом №889-VIII, не передбачене.

Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності 2-ї групи, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працювала на різних посадах, які відносяться до державної служби.

18 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФ України в Черкаській області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності 2-ї групи, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-XII.

В порядку екстериторіальності рішенням ГУ ПФ України у Вінницькій області від 02 квітня 2025 року №88 відмовлено позивачу в переході на пенсію по інвалідності у відповідності до Закону України «Про державну службу».

Вважаючи рішення ГУ ПФ України у Вінницькій області №88 протиправним, ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з цим позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, станом на 01 травня 2016 року мала відповідний стаж на посаді державної служби (понад 20 років) та перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців. Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки суд не може підміняти Пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з призначення пенсій громадянам, то належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання ГУ ПФ України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, за наявності в особи станом на 01.01.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, приписами частини 9 статті 37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (частина 10 статті 37 Закону №3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (частина 12 статті 37 Закону №3723-XII).

З трудової книжки ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) вбачається, що позивач у період:

- з 28 березня 1994 року до 15 липня 1994 року працювала в Черкаському обласному управлінні Пенсійного фонду України;

- з 18 липня 1994 року до 31 серпня 1998 року в Чорнобаївському районному відділі Пенсійного фонду України;

- з 01 вересня 1998 року до 07 жовтня 1998 року в Чорнобаївській районній раді,

- з 07 жовтня 1998 року до 06 червня 2002 року Чорнобаївському районному відділі Пенсійного фонду України;

- з 06 червня 2002 року до 30 березня 2017 року в управлінні Пенсійного фонду України в Чорнобаївському районі Черкаської області;

- з 31 березня 2017 року до 31 січня 2018 року в Золотоніському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Черкаської області;

- з 01 лютого 2018 року до 09 грудня 2020 року в ГУ ПФ України в Черкаській області, на посадах, віднесених до посад державної служби.

Крім того, наявною в матеріалах справи довідкою МСЕК серії 12 ААА №543220 підтверджується, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с.12).

Таким чином, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, колегія суддів дійшла висновку, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності державного службовця згідно зі статтею 37 Закону України №3723-XII "Про державну службу", а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної по Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону №3723-XII.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 12.02.2025 року у справі №580/6600/24.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на пенсію державного службовця на підставі пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Щодо вимоги про нарахування у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця 53-Ф та 54-Ф, виданих ГУ ПФ України в Черкаській області, колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи, що позивач отримував пенсію по інвалідності ІІ групи, призначену за нормами Закону №1058-IV, продовжував працювати на посаді державної служби, має стаж державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, понад 10 років та має право на пенсію державного службовця на підставі пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, для належного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перевести ОСОБА_1 з 18.03.2025 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" та здійснити нарахування та виплату такої пенсії у розмірі 60% заробітної плати, зазначеної в довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №53-Ф та №54-Ф від 18.03.2025, виданих ГУ ПФ України в Черкаській області.

Наведене також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові від 13 лютого 2019 року у зразковій справі №822/524/18.

Враховуючи встановлені вище обставини справи та їх правове регулювання, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 02 квітня 2025 року №88 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України №3723-XII "Про державну службу".

Разом з тим, в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити позивачу з 18.03.2025 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60% від заробітної плати, зазначеної у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №53-Ф та №54-Ф від 18.03.2025, виданих ГУ ПФ України в Черкаській області.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 березня 2025 року про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу, у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, № 53-Ф від 18 березня 2025 року та № 54-Ф від 18 березня 2025 року, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (адреса: Вінницька обл. м. Вінниця, вул. Зодчих, 22; ) з 18.03.2025 здійснити призначення ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 у розмірі 60% заробітку, зазначеного в довідках від 18.03.2025 №53-Ф та №54-Ф, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Є.В. Чаку