Справа № 320/48477/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Київ № 320/48477/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у Київській області; Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (відповідач-1), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.06.2024 №48 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, РНОКПП - НОМЕР_1 ), пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати періоди проживання з 27.11.1990 по 28.06.1991, та з 01.09.1991 по 23.07.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити з 29.05.2024 ОСОБА_1 , пенсію, зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян", які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та здійснити її виплату.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, Департаментом соціального розвитку та ветеранської політики Київської обласної військової адміністрації надано підтвердження листом №2621 від 01.04.2024 щодо факту видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серії НОМЕР_2 , та повідомлено, що вищеназване посвідчення видано відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженої постановою КМУ від 25.08.1992 №501, на підставі Довідки встановленого зразка Поліської РДА від 20.04.1992 №5001. Довідка Поліської РДА від 20.04.1992 № 5001, на підставі якої видано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серії НОМЕР_2 , підтверджує, що позивач з моменту аварії по 20.04.1992 постійно проживав в зоні безумовного (обов`язкового ) відселення (не менше п`яти років) в смт.Поліське Київської області.

Як зазначає позивач, відповідач не враховує наявне Посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серії НОМЕР_2 , що свідчить про не сприяння у реалізації права на пенсійне забезпечення. Факти чи докази про анулювання/відкликання виданого йому посвідчення відсутні.

Зазначає, смт. Немішаєве, у якому навчався позивач з 1987 по 1991 рік, на денній формі навчання, також відносилося на той час до зони посиленого радіоекологічного контролю згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1993 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ст. ст. 257-262 КАС України без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вказаною ухвалою залучено до участі у справі в якості відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-2); зобов`язано позивача направити примірник позовної заяви на адресу залученого відповідача та надати до суду підтверджуючі докази такого направлення.

26 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшов відзив, за змістом якого відповідач-1 проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки, згідно наданих документів позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення.

15 січня 2025 року від позивача надійшли підтверджуючі документи щодо направлення примірника позовної заяви з додатками на адресу залученого відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

27 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» від відповідача -2 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії пенсійної справи позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 29.05.2024 до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, за принципом екстериторіальності, розглянуто документи додані до заяви про призначення дострокової пенсії за віком та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 12.06.2024 № 48.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.06.2024 № 48 вік заявника 51 рік 6 місяців 11 днів; необхідний страховий стаж з 01.01.2024 по 31.12.2024 становить 22 роки; страховий стаж особи становить 36 років 3 місяці 28 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: не враховано період проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 27.11.1990 по 28.06.1991, згідно довідки № 05-07/460 від 12.09.2023, оскільки згідно диплому заявник навчався в м. Немішаєве з 01.09.1987 по 28.06.1991, територія якого не відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення та період проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 01.09.1991 по 23.07.1993, згідно довідки № 05-07/460 від 12.09.2023, оскільки згідно диплому заявник навчався в м. Києві з 01.09.1991 по 28.06.1996, територія якого не відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення.

Вважаючи вказане рішення протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина друга статті 46 Конституції України).

Згідно з положеннями статті 26 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.

Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2018 по 31.12.2018 не менше 25 років; з 01.01.2019 по 31.12.2019 не менше 26 років; з 01.01.2020 по 31.12.2020 не менше 27 років; з 01.01.2021 по 31.12.2021 не менше 28 років; з 01.01.2022 по 31.12.2022 не менше 29 років; з 01.01.2023 по 31.12.2023 не менше 30 років; з 01.01.2024 по 31.12.2024 не менше 31 року; з 01.01.2025 по 31.12.2025 не менше 32 років; з 01.01.2026 по 31.12.2026 не менше 33 років; з 01.01.2027 по 31.12.2027 не менше 34 років; починаючи з 01.01.2028 не менше 35 років.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно зі статтею 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Тож, виходячи зі змісту статті 16 Основного Закону, обов`язок держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу зумовлює надання особливого статусу громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В ухваленому на виконання статті 16 Конституції України Законі № 796-ХІІ, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, передбачено додаткові гарантії соціального захисту для вказаних осіб комплекс заходів у вигляді пільг, компенсацій і гарантій.

Фактично ці заходи є компенсацією особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, а також основним засобом реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту таких осіб.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначені у статті 55 Закону № 796-XII, частиною першою якої перебачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII встановлено, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, мають право на зниження пенсійного віку 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) визначені у статті 56 Закону № 796-XII, згідно з частиною другою якої право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки 20 років, жінки 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII є:

1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 20 років страхового стажу;

2) факт постійного проживання такої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років;

3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

З огляду на оскаржуване рішення від 12.06.2024 №48 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачу в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, а саме: не враховано період проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 27.11.1990 по 28.06.1991, згідно довідки № 05-07/460 від 12.09.2023, оскільки згідно диплому заявник навчався в м. Немішаєве з 01.09.1987 по 28.06.1991, територія якого не відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення та період проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 01.09.1991 по 23.07.1993, згідно довідки № 05-07/460 від 12.09.2023, оскільки згідно диплому заявник навчався в м. Києві з 01.09.1991 по 28.06.1996, територія якого не відноситься до зони безумовного (обов`язкового) відселення. Зауважено, заявнику необхідно надати уточнювальні документи щодо періодів та форми навчання та одночасного проживання в смт.Поліське.

Надаючи правову оцінку такому рішенню відповідача-2, суд зазначає таке.

Так, частиною 1 ст.44 Закону №1058-IV обумовлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).).

Нормами п.4.2 розділу IV Порядку №22-1 встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону №796 (в редакції Закону, яка була чинна на момент видачі позивачу посвідчення (категорії 2)) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.11 Закону №796 (в редакції Закону, яка була чинна на момент видачі позивачу посвідчення (категорії 2)) до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій.

Пунктом 2 ст.14 Закону №796 передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: - особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.

Згідно з ч.3-4 ст.15 Закону №796 підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - місцевими Радами народних депутатів на цих територіях.

Відповідно до п.4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 (який був чинний на момент видачі позивачу посвідчення категорії 2), потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. N 224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.

Згідно з п.10 вищевказаного Порядку видача посвідчень провадиться:

- народним депутатам України, відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Конституційного Суду України, Верховного Суду України, Вищого арбітражного суду України, Прокуратури України, Кабінету Міністрів України, а також керівникам центральних органів виконавчої влади, Фонду державного майна України, Антимонопольного комітету України, головам обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, працівникам підприємств і організацій, розташованих у зоні відчуження, - МНС;

- іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

З наведено слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю та надає право користування пільгами, встановленими Закону №796, є відповідне посвідчення.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 08.06.2022 у справі №805/3752/18-а, від 15.01.2021 у справі №520/7846/17, від 21.11.2019 у справі №572/47/17.

Судом встановлено, що відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 , виданого 06.10.2004 Київською облдержадміністрацією, ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. №224), Категорія 2.

Отже, під час видачі позивачу вказаного посвідчення уповноваженим органом перевірялись обставини постійного проживання на території зони безумовного (обов`язкового) відселення. У протилежному випадку у разі не підтвердження таких обставин, позивач не отримала б вказаного посвідчення.

При цьому матеріали справи не містять доказів визнання недійсним цього посвідчення як на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, так і на момент розгляду цієї справи.

Крім вказаного посвідчення разом із заявою про призначення пенсії позивачем було подано копії:

- довідки виконавчого комітету Поліської селищної ради народних депутатів Поліського району Київської області від 30.08.1991 №6386 про те, що ОСОБА_1 , 1972 року народження, проживає, прописаний в м. Поліському. Зазначено, в зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС смт Поліське Київської області відноситься до зони безумовного/обов`язкового/ відселення населення;

- довідки від 20.04.1992 №5001 про те, що ОСОБА_1 з моменту аварії по 20.04.1992 постійно проживав в зоні безумовного (обов`язкового) відселення 9не менше п`яти років) в смт Поліське Київської області;

- довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку) від 19.03.1992, видана виконавчим комітетом Поліської селищної ради Поліського району Київської області про те, що позивач, разом з батьками та сестрою проживав постійно та постійно прописаний по АДРЕСА_1 з 16.04.1976 року;

- архівної довідки від 12.09.2023 №05-07/460, згідно з якою у документах архівного фонду «Поліська селищна рада, смт. Поліське Київської області» у будинковій книзі для прописки громадян, що проживають у будинку по АДРЕСА_2 . (так в документах) в смт. Поліське Київської області, містяться наступні відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 (у документах рос. мовою: ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 : з 16 квітня 1976 року по 25 серпня 1987 року; з 27 листопада 1990 року по 23 липня 1993 року.

Також відповідно до листа Департаменту соціального розвитку та ветеранської політики від 01.04.2024 зазначено, згідно з обліковими даними Департаменту Київською облдержадміністрацією позивачу було видано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серія № НОМЕР_3 , відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501, на підставі Довідки встановленого зразка Поліської райдержадміністрації від 20.04.1992 № 5001.

Отже, в контексті встановлених обставин, з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 18.06.2020 у справі №404/5266/16-а (2-а/404/29/17), суд зазначає, що саме посвідчення особи, яка постійно проживає у зоні безумовного (обов`язкового) відселення надає позивачу право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, у тому числі, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Таким чином, подані позивачем документи в повному обсязі підтверджують факт проживання позивача у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.06.2024 №48 не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та справедливості, визначеним статтею 2 КАС України, а тому визнається судом протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Суд наголошує, що оскаржуване рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії вмотивоване виключно відсутністю необхідного періоду проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, що спростовано належними та допустимими доказами в межах розгляду даної справи, отже, наявність усіх інших передумов для призначення позивачу пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не заперечується відповідачами.

Згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

В даній справі для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачці пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.06.2024 №48 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 29.05.2024.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.