Справа № 320/5899/25
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5899/25 Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 73 від 18.12.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1986 по 29.06.1988 згідно з дипломом НОМЕР_1 та призначити з 21.09.2024 пенсію із зниженням пенсійного віку згідно із статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що вона має право на призначення пільгової пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки дотримано усі необхідні умови для призначення такої пенсії, а відмова відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, є протиправною.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 73 від 18.12.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1986 по 29.06.1988 згідно з дипломом НОМЕР_1 та призначити з 21.09.2024 пенсію із зниженням пенсійного віку, згідно із статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження, призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області 08.04.2011.

Позивачка має статус громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Тернопільською обласною державною адміністрацією 01.03.1993.

На момент звернення позивачки до органу Пенсійного фонду із заявою від 12.12.2024 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ОСОБА_1 виповнилося 55 років.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, за наслідками розгляду заяви позивачки у порядку екстериторіальності, рішенням від 18.12.2024 №73, відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання з моменту аварії до 31.07.1986.

Відповідач вказав, що вік заявника становить 55 років (необхідний вік 55 років), на підставі наданих документів загальний страховий стаж заявника складає 34 роки 09 місяців 4 дні (необхідний страховий стаж 26 років).

До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1986 по 29.06.1988 згідно із дипломом НОМЕР_1 , оскільки відсутній документ про зміну прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що під час видачі позивачці вказаного посвідчення уповноваженим органом перевірялись обставини постійного проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю. Водночас, матеріали справи не містять доказів визнання недійсним цього посвідчення, як на момент звернення позивачки із заявою про призначення пенсії, так і на момент розгляду даної справи. Наявність посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи підтверджує те, що станом на 01.01.1993 позивач проживала у зоні посиленого радіологічного контролю не менше ніж 4 роки.

Таким чином, доводи відповідача про те, що документами, які були надані позивачем разом із заявою про призначення їй пенсії, не підтверджується, що станом на 01.01.1993 вона постійно проживала або працювала в зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4-х років, спростовуються матеріалами цієї справи.

Відсутність будь-яких інших підтвердних документів не може бути підставою для відмови потерпілому від Чорнобильської катастрофи в призначені пенсії, відповідно до Закону № 796- ХІІ. Такі обставини повинні трактуватись на користь особи.

До того ж, за висновками суду першої інстанції, зміна прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Таким чином, не зарахування відповідачем періоду навчання позивача з 01.09.1986 по 29.06.1988 згідно з дипломом НОМЕР_1 , через відсутність документу про зміну прізвища ОСОБА_4 , є протиправним.

Натомість, відповідач вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, оскільки позивачем не надано до заяви про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку всіх необхідних документів, які б підтверджували наявність підстав для призначенні пенсії, що визначені законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 46 Конституції України, встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон № 1788-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796) або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до норм статті 55 Закону № 796, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно з приміткою до цієї норми початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років, починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Оскільки позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону №796, у разі підтвердження права на таке зниження, могла бути призначена їй при досягненні нею 55 років, тобто з 21.09.2024 та при наявності стажу не менше 15 років.

Згідно зі статтею 9 Закону № 796 (в редакції Закону, яка була чинна на момент видачі посвідчення категорії 4), особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 11 Закону № 796, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

Статтею 14 Закону № 796, передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 15 Закону № 796, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Колегія суддів наголошує на тому, що документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Закону №796, є відповідне посвідчення, при цьому, довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що 01.03.1993 Тернопільською обласною державною адміністрацією було видано позивачці посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4), серії НОМЕР_3 .

Отже, суд першої інстанції мав підсатви для висновку про те, що під час видачі позивачці вказаного посвідчення уповноваженим органом перевірялись обставини постійного проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, водночас, матеріали справи не містять доказів визнання недійсним цього посвідчення. Наявність посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи підтверджує те, що станом на 01.01.1993 позивач проживала у зоні посиленого радіологічного контролю не менше ніж 4 роки.

Таким чином, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що доводи відповідача про те, що документами, які були надані позивачем разом із заявою про призначення їй пенсії, не підтверджується, що станом на 01.01.1993 вона постійно проживала або працювала в зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4-х років, спростовуються матеріалами цієї справи та є безпідставними.

За даних обставин, позивач при зверненні із заявою, надала пенсійному органу документ, що підтверджує її право на пільги та компенсації, встановлені Законом № 796-ХІІ - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), який засвідчує той факт, що станом на 01.01.1993 вона проживала в зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років.

Згідно з даними довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Чортківської міської ради від 04.12.2024 № 20-10/1582 підтверджується, що відповідно до поквартирної картки та будинкової книги позивач була зареєстрована за адресами: АДРЕСА_1 із 24.09.1988 по 28.02.1989, та по АДРЕСА_2 із 28.02.1989 по 03.07.1998.

Натомість, відсутність будь-яких інших підтвердних документів, не може бути підставою для відмови потерпілому від Чорнобильської катастрофи в призначені пенсії відповідно до Закону № 796- ХІІ. Такі обставини повинні трактуватись на користь особи.

На противагу доводам апеляційної скарги, колегія суддів зауважує, що доказів того, що відповідачем направлялись запити до відповідних органів або архівних установ про надання підтверджуючих документів, відповідачем не надано, а подані позивачем документи не викликають сумнівів щодо її проживання в зоні посиленого радіологічного контролю протягом періоду, достатнього для виникнення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796.

Також, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим зазначення судом першої інстанції про те, що ОСОБА_5 у період з 01.09.1986 по 29.06.1988 навчалася у педагогічному училищі, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 . При цьому, зміна прізвища ОСОБА_2 на ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Таким чином, не зарахування відповідачем періоду навчання позивача з 01.09.1986 по 29.06.1988 згідно з дипломом НОМЕР_1 , через відсутність документу про зміну прізвища ОСОБА_4 , є протиправним.

У даному випадку, пенсійний орган мав оцінювати всі надані документи в сукупності, а не обмежуватись формальним аналізом окремих документів.

Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області не доведено вжиття ним усіх передбачених законодавством заходів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача.

З урахуванням того, що оскаржуване рішення було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, саме відповідач має призначити позивачці пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку.

Позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко