Справа № 120/10589/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 р. Справа № 120/10589/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

29.07.2025 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача за № 58 від 05.06.2025 про відмову позивачу у переведенні та призначенні пенсії по інвалідності як державному службовцю відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ;

- зобов`язання відповідача перевести позивача з 19.04.2024 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та здійснити йому нарахування та виплату пенсії з дати переведення в розмірі 60% заробітної плати з урахуванням посадового окладу з надбавками за ранг і вислугу років та розміру інших виплат за 60 календарних місяців роботи підряд згідно із довідками про складові заробітної плати від від 19.04.2024 № 4-35/0456, від 12.01.2024 № 4-35/0070, від 22.02.2024 № 03-11/02-237 відповідно до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 19.04.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії державного службовця, як інваліду II групи, відповідно до вимог ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області та відмовлено позивачу у переході з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу". Позивач не погодився із прийнятим рішенням, а тому звернувся до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.11.2024 у справі № 120/7586/24 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 26.04.2024 № 16063/03-16. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перевести ОСОБА_1 з 19.04.2024 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та здійснити йому нарахування й виплату пенсії в розмірі 60% заробітної плати з урахуванням посадового окладу з надбавками за ранг і вислугу років та розміру інших виплат за 60 календарних місяців роботи підряд згідно із довідками про складові заробітної плати від 19.04.2024 № 4-35/0456, від 12.01.2024 № 4-35/0070, від 22.02.2024 № 03-11/02-237.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2025 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задоволено частково. Скасовано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07.11.2024 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перевести ОСОБА_1 з 19.04.2024 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та здійснити йому нарахування і виплату пенсії в розмірі 60% заробітної плати з урахуванням посадового окладу, надбавок за ранг і вислугу років та розміру інших виплат за 60 календарних місяців роботи підряд згідно з довідками про складові заробітної плати від 19.04.2024 № 4-35/0456, від 12.01.2024 № 4-35/0070, від 22.02.2024 № 03-11/02-237.

У цій частині ухвалено нову постанову, якою позов задоволено частково: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перевести ОСОБА_1 з 19.04.2024 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні.

На виконання вказаної постанови апеляційного суду відповідач повторно розглянув заяву позивача від 19.04.2024 та прийняв рішення від 05.06.2025 № 58 про відмову у переведенні на пенсію по інвалідності державного службовця у зв`язку з недоцільністю виконання рішення суду та можливим зменшенням розміру пенсійного забезпечення.

Позивач з вказаним рішенням не погоджується і вважає його протиправним.

Ухвалою суду від 04.08.2025 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 . Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19.08.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2025 у справі № 120/7586/24 було виконано в межах визначених повноважень, однак з огляду на зміст постанови, якою відмовлено у частині нарахування пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату, пенсія позивачу може бути призначена лише у мінімальному розмірі ? 2361,00 грн. Відтак, з метою недопущення зменшення розміру пенсійної виплати, 05.06.2025 прийнято рішення № 58 про відмову у проведенні перерахунку пенсії на виконання постанови апеляційного суду, залишивши нарахування за Законом № 1058-IV у сумі 4658,86 грн.

09.09.2025 від позивача надійшли заперечення на відзив, однак суд не бере їх до уваги, оскільки згідно з ч. 3 ст. 263 КАС України у справах цієї категорії заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно зі статтею 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", переведенням з одного виду пенсії на інший є призначення особі, яка отримує відповідно до цього Закону, іншого виду пенсійної виплати, передбаченого частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Призначення особі, яка отримує пенсію, призначену на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсії на підставі іншого закону, зокрема, Закону України "Про державну службу", в розумінні Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є призначенням пенсії з інших підстав.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначені Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" (далі ? Закон № 889-VIII).

Згідно із пунктом 1 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII, вказаний Закон набрав чинності з 01.05.2016.

Статтею 90 Закону № 889-VIII встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 28.12.1993 № 3723-XII (далі ? Закон № 3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ мають право особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18).

За змістом частини першої статті 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Частиною першою статті 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: до досягнення особою 23 років включно ? 1 рік; від 24 років до досягнення особою 26 років включно ? 2 роки; від 27 років до досягнення особою 28 років включно ? 3 роки; від 29 років до досягнення особою 31 року включно ? 4 роки; від 32 років до досягнення особою 33 років включно ? 5 років; від 34 років до досягнення особою 35 років включно ? 6 років; від 36 років до досягнення особою 37 років включно ? 7 років; від 38 років до досягнення особою 39 років включно ? 8 років; від 40 років до досягнення особою 42 років включно ? 9 років; від 43 років до досягнення особою 45 років включно ? 10 років; від 46 років до досягнення особою 48 років включно ? 11 років; від 49 років до досягнення особою 51 року включно ? 12 років; від 52 років до досягнення особою 55 років включно ? 13 років; від 56 років до досягнення особою 59 років включно ? 14 років.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 19.03.2019 у справі 507/926/17, до набрання чинності Законом про державну службу 2015 року, право не пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ виникало у осіб, визнаних інвалідами І або ІІ групи з моменту набуття ними 10-річного стажу державної служи та за умови припинення державної служби.

При цьому таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії або переведення на неї.

Таким чином, враховуючи положення статей 22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону про державну службу 1993 року, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніше виникло).

Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі 348/2369/16-а.

Отже, умовами для призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, є наявність у цих осіб не менше 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 32 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII не встановлені жодні вікові обмеження щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII особам, які мають відповідний страховий стаж і стаж державної служби, передбачені цими нормами.

Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 № 121, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правління Пенсійного фонду України постановою від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, затвердило "Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі ? Порядок № 22-1).

Пунктами 1.1, 1.8 розділу I Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2025 у справі № 120/7586/24 встановлено, що позивач має інвалідність II групи і станом на 01.05.2016 мав стаж державної служби понад 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, а тому має право на пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.

Разом з тим вимоги позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та здійснити нарахування і виплату пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" в розмірі 60% суми заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, врахувавши до розрахунку пенсії виплати, зазначені у довідках від 19.04.2024 № 4-35/0456, від 12.01.2024 № 4-35/0070, від 22.02.2024 № 03-11/02-234, суд апеляційної інстанції визнав передчасними, оскільки вони стосуються розміру пенсійних виплат, які ще не обраховані суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.

Відтак зазначеною постановою Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області було зобов`язано перевести ОСОБА_1 з 19.04.2024 з пенсії по інвалідності, призначеної за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Законут № 3723-ХІІ, з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Суд, оцінюючи правову природу спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05.06.2025 № 58, приходить до висновку, що воно прийняте з порушенням вимог закону та не може вважатися належним виконанням постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2025 у справі № 120/7586/24.

Зі змісту вказаної постанови видно, що судом апеляційної інстанції було встановлено факт наявності у ОСОБА_1 права на отримання пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ. Судом також прямо зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перевести позивача з 19.04.2024 з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу".

Таким чином, характер ухваленого судового рішення не передбачає будь-якої дискреції органу Пенсійного фонду у вирішенні питання про доцільність або можливість його виконання. Обов`язок відповідача у даному випадку є чітким, визначеним і безумовним і полягає саме у здійсненні переведення позивача на пенсію державного службовця з відповідної дати.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, замість безумовного виконання судового рішення, відповідач повторно розглянув заяву позивача від 19.04.2024 та ухвалив нове рішення № 58 від 05.06.2025, яким повторно відмовив ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по інвалідності державного службовця, мотивуючи це "недоцільністю виконання судового рішення" та можливим "зменшенням розміру пенсійного забезпечення".

Такі мотиви не можуть визнаватися правомірними, оскільки Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України передбачено обов`язковість виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Орган Пенсійного фонду не вправі самостійно оцінювати доцільність чи правомірність виконання рішення суду, оскільки такі дії фактично означають підміну судового розсуду адміністративним, що суперечить принципу поділу влади, закріпленому статтями 6, 19 та 129-1 Конституції України.

Крім того, судом встановлено, що після набрання законної сили постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2025 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не зверталося до суду із заявою про роз`яснення судового рішення відповідно до статті 254 КАС України, а також не повідомило суд про будь-які об`єктивні перешкоди у його виконанні.

Натомість відповідач, посилаючись на власне розуміння постанови, фактично самостійно витлумачив її зміст, дійшовши висновку про "неможливість її виконання" та ухваливши нове рішення про відмову. Такий підхід суперечить не лише вимогам статті 370 КАС України, але й правовим позиціям Конституційного Суду України, викладеним, зокрема, у рішеннях від 26.06.2013 № 5-рп/2013, від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, якими підкреслено, що обов`язковість виконання судових рішень є невід`ємною складовою права на судовий захист та гарантією верховенства права в державі.

Отже, повторний розгляд заяви ОСОБА_1 та ухвалення нового рішення про відмову у переведенні на пенсію не можуть розцінюватися як виконання вищевказаної постанови, а свідчать про ухилення від виконання судового рішення, що суперечить основоположним принципам судочинства.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 05.06.2025 № 58 є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, оскільки питання визначення конкретного розміру пенсійних виплат із врахуванням довідок про заробітну плату від 19.04.2024 № 4-35/0456, від 12.01.2024 № 4-35/0070, від 22.02.2024 № 03-11/02-237 є похідним від факту переведення позивача на пенсію державного службовця, але разом з тим це не питання не було предметом по суті у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2025, то суд зазначає таке.

Принцип, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців визначається Законом України від 10.12.2015 № 889-VІІІ "Про державну службу" (далі Закон № 889-VІІІ).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VІІІ з 01.05.2016 втратив чинність Закон № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VІІІ передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказане положення Закону кореспондується з пунктом 1 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 (далі Порядок № 622, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з пунктом 3-1 Порядку № 622 державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом № 889-VIII, мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби.

Пунктом 4 Порядку № 622 передбачено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:

- посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);

- розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв, починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;

- у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 року на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 року., а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 року на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 року як за повний місяць;

- матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому-п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 622 форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

За правилами частини першої статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII та пункту 4 Порядку № 622:

- для осіб, які на момент звернення перебувають на державній службі пенсія обчислюється у розмірі 60% від фактичної заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а до 01.01.2011 страхові внески на державне пенсійне страхування);

- для осіб, які на момент звернення не є державними службовцями пенсія призначається у розмірі 60% заробітної плати діючого державного службовця відповідної (прирівняної) посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої сплачено єдиний внесок.

При цьому посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються у розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії; інші виплати (премії, надбавки, матеріальна допомога тощо) визначаються за вибором особи за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд, починаючи з 1 травня 2016 року. У разі відсутності такого періоду з розрахунку виплат за травень 2016 року як повного місяця.

Суд звертає увагу на те, що позивач на час звернення з заявою про переведення на пенсію по інвалідності у відповідності до Закону України "Про державну службу" не займав посаду державної служби, а тому з урахуванням положень ст. 37 Закону № 3723-ХІІ розмір його пенсії підлягає обчисленню із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в тому числі і з врахуванням середніх розмірів надбавок, премій та інших виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.01.2023 у справі № 340/4184/21, від 24.09.2025 у справі № 560/706/25.

Крім того, до такого висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах від 24.01.2024 у справі № 240/5388/23 та від 26.08.2025 у справі № 120/3207/25.

Ураховуючи вищзазначене, з метою захисту прав позивача у спірних правовідносинах та для належного виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2025 суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 19.04.2024 (з дати звернення із заявою про перехід на інший вид пенсії) перевести ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та здійснити йому нарахування й виплату пенсії з урахуванням довідок про складові заробітної плати від 19.04.2024 № 4-35/0456, від 12.01.2024 № 4-35/0070, від 22.02.2024 № 03-11/02-237.

За змістом частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу приписів частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що адміністративний позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а будь-яких інших судових витрат у справі не встановлено, питання про їх розподіл не вирішується.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 58 від 05.06.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перевести ОСОБА_1 з 19.04.2024 з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та здійснити йому нарахування і виплату пенсії з урахуванням довідок про складові заробітної плати від 19.04.2024 № 4-35/0456, від 12.01.2024 № 4-35/0070, від 22.02.2024 № 03-11/02-237.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 /місце проживання: АДРЕСА_2 );

2) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005).

Повне судове рішення складено 23.12.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович