Справа № 160/19646/25
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Біола» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій,-
04.07.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Біола» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2025 позовну заяву ТОВ «ТД «Біола» було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю останньої вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України.
На виконання вимог ухвали суду, 10.07.2025 позивачем були усунуті недоліки позовної заяви.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
04.08.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зазначив, що відповідно статтею 8 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та ставки єдиного внеску, встановленої для відповідної категорії платника. Також, представником відповідача зазначено, що позивачем під час проведення перевірки не було надано документів, що підтверджують роботу працівників позивача за сумісництвом.
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період з 20.01.2025 по 28.02.2025 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведена документальна планова виїзна перевірка позивача, про що складено акт від 07.03.2025 №1012/04-07-02/4122045.
Перевіркою встановлено, що в періоді з січня 2021 року по грудень 2023 року ТОВ «ТД «БІОЛА» нараховувало найманим працівникам ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), у яких одне місце роботи ТОВ «ТД «БІОЛА», заробітну плату в розмірі менше мінімальної, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування нараховано на заробітну плату менше мінімальної, встановленої законом на місяць
Згідно висновків Акту перевірки ТОВ "ТД "Біола" порушено п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 5 ст. 8 Закону 2464, в частині ненарахування єдиного внеску на суми різниці між нарахованою заробітною платою та мінімальним її розміром, на які нараховується єдиний внесок, на загальну суму єдиного внеску - 89 357,45 грн., у тому числі: за січень 2021 року на суму 1977,82 грн., за лютий 2021 року на суму 2018,66 грн., за березень 2021 року на суму 2000,3 грн., за квітень 2021 року на суму 1976,22 грн., за травень 2021 року на суму 1980,00 грн., за червень 2021 року на суму 1980,00 грн., за липень 2021 року на суму 1980,00 грн., за серпень 2021 року на суму 1976,04 грн., за вересень 2021року на суму 1980,00 грн., за жовтень 2021 року на суму 1 975,86 грн., за листопад 2021 року на суму 1980,00 грн., за грудень 2021 року на суму 2136,78 грн., за січень 2022 року на суму 2140,26 грн., за лютий 2022 року на суму 1072,50 грн., за березень 2022 року на суму 3750,69 грн., за квітень 2022 року на суму 2145,00 грн., за травень 2022 року на суму 3542,50 грн., за червень 2022 року на суму 4362,64 грн., за липень 2022 року на суму 3217,50 грн., за серпень 2022 року на суму 3217,50 грн., за вересень 2022 року на суму 3217,50 грн., за жовтень 2022 року на суму 3316,50 грн., за листопад 2022 року на суму 3316,50 грн., за грудень 2022 року на суму 3316,50 грн., за січень 2023 року на суму 3330,69 грн., за лютий 2023 року на суму 3408,62 грн., за березень 2023 року на суму 2211,00 грн., за квітень 2023 року на суму 2211,00 грн., за травень 2023 року на суму 2211,00 грн., за червень 2023 року на суму 2127,11 грн., за липень 2023 року на суму 2298,74 грн., за серпень 2023 року на суму 2211,00 грн., за вересень 2023 року на суму 2181,30 грн., за жовтень 2023 року на суму 2186,63 грн., за листопад 2023 року на суму 2063,90 грн., за грудень 2023 року на суму 1089,47 грн.
Позивач вважаючи вимогу про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій неправомірними звернувся до суду за їх оскарженням.
Відповідно до частини другої статті 21 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Згідно з пунктом 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.
За правилами статті 102-1 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 2464-VI у разі якщо база нарахування єдиного внеску (крім винагороди за цивільно-правовими договорами) не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та ставки єдиного внеску, встановленої для відповідної категорії платника.
При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що основним місцем роботи є місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, де знаходиться (оформлена) його трудова книжка, до якої вноситься відповідний запис про роботу.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
При цьому утримання єдиного внеску із заробітної плати (доходу) найманого працівника здійснюється із фактично нарахованої заробітної плати (доходу).
Таким чином, базою нарахування єдиного внеску для сумісників є фактично нарахована заробітна плата незалежно від її розміру.
У справі, яка розглядається, судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ), працювали у ТОВ "ТД "Біола" за сумісництвом, що підтверджується відповідними заявами та наказами про прийняття працівників на роботу за сумісництвом.
А відтак, перерахування цим особам заробітної плати цілком правомірно здійснювалося позивачем за фактично відпрацьований час, а суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування нараховувалися відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 2464-VI на фактично перераховану заробітну плату.
Натомість доводи контролюючого органу про те, що вказані особи не працювали у позивача за сумісництвом, а також те, що позивач був єдиним роботодавцем вищевказаних осіб, не приймаються судом до уваги, оскільки матеріали справи містять копії трудових книжок зазначених осіб, з яких вбачається, що такі особи офіційно працевлаштовані на інших підприємствах.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок про задоволення позовної заяви.
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Отже, відповідно до положень ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду в сумі 3028,00 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд,-
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Біола» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій задовольнити повністю.
Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Біола» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А. Ю. Рищенко