Справа № 520/6976/24
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 520/6976/24

адміністративне провадження № К/990/33369/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Білак М.В., Єресько Л.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 520/6976/24

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Коломойцева Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року (суддя Бабаєв А.І.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року (головуючий суддя - Жигилій С.П., судді: Перцова Т.С., Русанова В.Б.),

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (надалі також - ГУ ДСНС у Харківській області, відповідач), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДСНС у Харківській області щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 січня 2020 року по 09 листопада 2022 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії;

- зобов`язати ГУ ДСНС у Харківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди:

з 01 січня по 31 грудня 2020 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії у спосіб: щодо надбавки за особливості проходження служби - правильного математичного обрахунку, шляхом сумування перерахованих за вказаним механізмом числових показників посадового окладу + окладу за спеціальне звання + надбавки за вислугу років та 50% від отриманої суми буде становити надбавка за особливості проходження служби; щодо премії - відсотки премії, зазначені у наказах ГУ ДСНС України в Харківській області з 01 січня по 31 грудня 2020 року про преміювання ОСОБА_1 від розміру посадового окладу, перерахованого за вищевказаним механізмом;

з 01 січня по 31 грудня 2021 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 1 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії у спосіб: щодо надбавки за особливості проходження служби - правильного математичного обрахунку, шляхом сумування перерахованих за вказаним механізмом числових показників посадового окладу + окладу за спеціальне звання + надбавки за вислугу років та 50% від отриманої суми буде становити надбавка за особливості проходження служби; щодо премії - відсотки премії, зазначені у наказах ГУ ДСНС України в Харківській області з 01 січня по 31 грудня 2021 року про преміювання ОСОБА_1 від розміру посадового окладу, перерахованого за вищевказаним механізмом;

з 01 січня по 09 листопада 2022 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 1 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії у спосіб: щодо надбавки за особливості проходження служби - правильного математичного обрахунку, шляхом сумування перерахованих за вказаним механізмом числових показників посадового окладу + окладу за спеціальне звання + надбавки за вислугу років та 50% від отриманої суми буде становити надбавка за особливості проходження служби; щодо премії - відсотки премії, зазначені у наказах ГУ ДСНС України в Харківській області з 01 січня по 09 листопада 2022 року про преміювання ОСОБА_1 від розміру посадового окладу, перерахованого за вищевказаним механізмом.

ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 у частині позовних вимог за період з 19 липня по 09 листопада 2022 року залишено без руху. Надано позивачу десять днів з дня отримання копії ухвали для подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення строку. У задоволенні клопотання ГУ ДСНС у Харківській області про залишення позовної заяви без розгляду у частині виплати грошового забезпечення з 01 січня 2020 року по 18 липня 2022 року відмовлено.

Позивачем подано до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року, залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовлено; клопотання ГУ ДСНС у Харківській області про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог за період з 19 липня по 09 листопада 2022 року задоволено; позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ДСНС у Харківській області в частині позовних вимог за період з 19 липня по 09 листопада 2022 року залишено без розгляду.

За висновками судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся з позовними вимогами щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 19 липня по 09 листопада 2022 року з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановлений частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю (надалі - КЗпП України) у редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (надалі - Закон № 2352-IX).

Суди попередніх інстанцій установили, що при звільненні зі служби позивач 14 листопада 2022 року отримав грошовий атестат та 09 листопада 2022 року наказ про звільнення з військової служби, в яких зазначено розмір виплаченого грошового забезпечення. Тобто, позивач при звільненні був обізнаний про розмір виплаченого грошового забезпечення.

Суди визнали необґрунтованими посилання позивача на те, що про порушення своїх прав він дізнався лише після отримання листа відповідача від 12 березня 2024 року на адвокатський запит, зазначивши, що отримання вказаного листа не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли останній почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Отож суди виснували, що підставою пропуску строку слугувала саме пасивна поведінка позивача, а підстави пропуску строку є суб`єктивними, у зв`язку з чим заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволенню не підлягає, а позов в частині позовних вимог щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 19 липня по 09 листопада 2022 року підлягає залишенню без розгляду.

ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи

Не погодившись з указаними судовими рішеннями, позивач в особі свого представника Коломойцева М.М. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог касаційної скарги її автор посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували частину першу статті 233 КЗпП України у редакції Закону № 2352-IX. Це призвело до того, що частина позовного періоду з 01 січня 2020 року по 18 липня 2022 року має ознаки спірних правовідносин, а інша частина з 19 липня 2022 року по дату звільнення - стабільних правовідносин.

Із такими висновками скаржник не погоджується, оскільки вважає, що у спірних правовідносинах наявний факт триваючого правопорушення, а саме: правопорушення у вигляді неправильного обрахунку грошового забезпечення позивача почали вчинятися відповідачем з 01 січня 2020 року та продовжувались безперервно аж до дня його звільнення, та їх характер був незмінний. Тому, на переконання скаржника, до спірних правовідносин підлягає застосуванню редакція статті 233 КЗпП України у попередній редакції, яка не передбачала строкових обмежень у праві поновлення прав позивача. Враховуючи, що порушення прав позивача розпочалось у період дії попередньої редакції статті 233 КЗпП України та позовний період є нерозривним, підлягають застосуванню саме норми щодо безстроковості звернення до суду.

Також автор касаційної скарги наголошує, що позивач, як особа, яка не обізнана в галузі права, остаточно констатував порушення своїх прав, отримавши лист відповідача від 12 березня 2024 року на адвокатський запит представника позивача, а з позовом звернувся 18 березня 2024року, тобто з дотриманням тримісячного строку.

У світлі цих доводів касатор посилається на правові висновки Верховного Суду, згідно з якими день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів (постанова від 23 квітня 2020 року у справі № 813/3756/17), а також, що статтею 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (постанова від 17 грудня 2021 року у справі № 640/16928/21).

Узагальнюючи підстави касаційного оскарження, автор касаційної скарги зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права - статтю 233 КЗпП України та порушили норми процесуального права - застосували частину третю статті 123 КАС України.

Ухвалою від 12 вересня 2024 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

25 вересня 2024 року від ГУ ДСНС у Харківській області надійшов відзив, у якому відповідач просить Суд у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Відповідач уважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду в частині вимог за період з 19 липня по 09 листопада 2022 року, посилаючись на правову позицію Верховного Суду у постанові від 28 серпня 2024 року у справі №580/9690/23.

30 вересня 2024 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по суті доводів ГУ ДСНС у Харківській області, наведених у відзиві на касаційну скаргу.

Ухвалою від 17 грудня 2025 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

IV. Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

Переглянувши оскаржувані судові рішення у межах, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Спір у цій справі виник у зв`язку із протиправними, на думку позивача, діями відповідача щодо обчислення та виплати йому грошового забезпечення у період з 01 січня 2020 року по 09 листопада 2022 року.

На стадії касаційного провадження спірним є питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 19 липня по 09 листопада 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк, і цей строк обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від наведеної правової позиції Верховного Суду та надалі зауважує таке.

Так, відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених Законом № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу та другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач, звертаючись у березні 2024 року до суду з вимогами, які стосуються періоду з 19 липня 2022 року по 09 листопада 2022 року, пропустив тримісячний строк звернення до суду з цим позовом, установлений частиною другою статті 233 КЗпП України у редакції Закону № 2352-IX, при цьому поважних та об`єктивних причин для поновлення строку звернення до суду позивач не зазначив.

Водночас позивач уважає, що таке правозастосування судами попередніх інстанцій є неправильним, оскільки спірні правовідносини виникли у період, коли частина друга статті 233 КЗпП України не обмежувала будь-яким строком його право на звернення до суду з цим позовом, а відтак, строк звернення до суду з позовними вимогами за період з 19 липня 2022 року по 09 листопада 2022 року ним не пропущений.

У світлі надання оцінки висновку, який сформований судами в оскаржуваних рішеннях, і доводам позивача, колегія суддів зазначає, що з метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у правовідносинах щодо застосування приписів статті 233 КЗпП України, судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду (далі - Судова палата) здійснила перегляд судового рішення у справі № 460/21394/23, у рамках якої сформувала єдиний підхід до застосування статті 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати

У постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23 Судова палата зазначила, що частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Судова палата урахувала позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, яку неодноразово висловлював Конституційний Суд України, зокрема, у Рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Судова палата виснувала, що якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України в редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX).

Застосовуючи означений правовий підхід при вирішенні цієї справи, Верховний Суд зазначає, що спірний період з 01 січня 2020 року по 09 листопада 2022 року умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності Законом № 2352-IX (19 липня 2022 року) та після цього.

Період з 01 січня 2020 року до 18 липня 2022 року регулюється положеннями статті 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом № 2352-IX, яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.

Поряд із цим, період з 19 липня по 09 листопада 2022 року регулюється вже чинною нині редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З уваги на вказане, колегія суддів поділяє позицію судів попередніх інстанцій щодо необхідності застосування частини другої статті 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, до позовних вимог, які стосуються періоду з 19 липня по 09 листопада 2022 року.

При цьому Суд зауважує, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це установлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день установити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

На переконання колегії суддів, початок перебігу строку звернення до суду у цій справі з позовними вимогами, які стосуються періоду з 19 липня по 09 листопада 2022 року, з урахуванням частини другої статті 233 КЗпП України (у чинній редакції), слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми, вручення грошового атестату тощо.

Такий підхід застосовано Судовою палатою у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23.

Як установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивачем 14 листопада 2022 року при звільненні зі служби отримано грошовий атестат та 09 листопада 2022 року наказ про звільнення з військової служби, у яких зазначено розмір виплаченого грошового забезпечення.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня по 09 листопада 2022 року) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Отже, правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що саме ця дата - 14 листопада 2022 року є подією, із якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.

Визначення моменту вручення грошового атестата як початку перебігу строку у цій справі відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України.

Колегія суддів критично оцінює доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 остаточно констатував порушення своїх прав, отримавши лист відповідача від 12 березня 2024 року на адвокатський запит.

Суд не заперечує того, що військовослужбовець після звільнення з військової служби (отримання грошового атестату) вправі звернутися до відповідача із заявою щодо отримання інформації про складові грошового забезпечення, а також про те, як воно обраховане та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок певних складових грошового забезпечення, або про підстави непроведення нарахування чи неналежного нарахування грошового забезпечення за певний період. Однак, таке звернення до відповідача має бути здійснено військовослужбовцем без зайвих зволікань та до спливу встановленого законом строку звернення до суду.

У розглядуваному випадку позивач, звільнившись 09 листопада 2022 року з військової служби та отримавши 14 листопада 2022 року грошовий атестат, лише у березні 2024 року через свого представника звернувся до відповідача із заявою про перерахунок грошового забезпечення, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Звернення ОСОБА_1 до відповідача та отримання відповіді на адвокатський запит у березні 2024 року не змінює моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду, а свідчить лише про час, коли позивач виявив зацікавленість до правильності розрахунку свого грошового забезпечення під час проходження військової служби та почав вчиняти активні дії щодо реалізації своїх прав, і не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду в частині виплати грошового забезпечення за період з 19 липня по 09 листопада 2022 року.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначено статтею 123 КАС України.

За правилами частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу (пункт 8 частини першої статті 240 КАС України).

На тлі вказаного Верховний Суд уважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду, сумніви щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права відсутні; рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з урахуванням усталеної правозастосовчої практики Верховного Суду у спорах з подібними правовідносинами.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин касаційна скарга задоволенню не підлягає.

V. СУДОВІ ВИТРАТИ

З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Коломойцева Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року у справі № 520/6976/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов М.В. Білак Л.О. Єресько