Справа № 380/19825/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2019-2021 роки в розмірі 10846,37 грн, на коефіцієнти у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796, у розмірі 1,115, починаючи з 01.04.2025 для забезпечення індексації пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській област провести починаючи з 01.04.2025 перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини другої статті 42 Закону України № 1058-ІV «Пр загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2019-2021 роки в розмірі 10846,37 грн, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 відповідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії.

Позивач зазначає, що їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV). При обчисленні пенсії органом ПФУ було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2019-2021 роки), у розмірі 10 846,37 грн. Позивач вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-IV, пенсії щороку підлягають індексації шляхом збільшення саме того показника заробітної плати, який враховувався при обчисленні пенсії. Однак, на звернення Позивача Відповідач повідомив, що індексація пенсії у 2023, 2024 та 2025 роках із застосуванням коефіцієнтів 1,197, 1,0796 та 1,115 до її персонального показника зарплати (10 846,37 грн) не проводилась. Натомість Відповідач керувався окремими пунктами постанов Кабінету Міністрів України, які для «нових» пенсій підміняють повноцінну індексацію фіксованою доплатою (наприклад, 100 грн) або застосовують індексацію до застарілого «базового» показника зарплати.

Позивач вважає такі дії протиправними, оскільки положення Закону мають вищу юридичну силу, ніж підзаконні акти Кабінету Міністрів України. Звуження права на індексацію через застосування підзаконних актів, що суперечать Закону, є порушенням ст. 22 Конституції України.

Ухвалою від 03 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У поданому відзиві Відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування своєї позиції вказав, що діяв виключно в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, зокрема постановами Кабінету Міністрів України № 168 від 24.02.2023, № 185 від 23.02.2024 та № 209 від 25.02.2025, а також Порядком проведення перерахунку пенсій № 124. Відповідач стверджує, що оскільки пенсія Позивача призначена у 2022 році із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2019-2021 роки (10 846,37 грн), який є вищим за показники, що індексувалися для пенсій, призначених у попередні роки, то відповідно до згаданих Постанов КМУ їй не передбачено підвищення цього показника на коефіцієнти індексації. Натомість, державою встановлено гарантію у вигляді щомісячної доплати до пенсії у розмірі 100 грн, яку Позивач отримує.

Крім того, Відповідач заявив клопотання про залишення позову без розгляду в частині вимог щодо перерахунку за 2023-2024 роки у зв`язку з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходить з наступного.

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При призначенні пенсії Позивачу (у 2022 році) для обчислення її розміру Відповідачем було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2019-2021 роки).

Розмір цього показника становить 10 846,37 грн. Цей факт не заперечується сторонами.

З 01 березня 2023 року, 01 березня 2024 року та 01 березня 2025 року в Україні проводилась індексація пенсій на підставі відповідних рішень Уряду.

Позивач звернулась до Відповідача із заявою, в якій просила повідомити, чи було проведено індексацію її пенсії шляхом збільшення вказаного показника (10 846,37 грн) на відповідні коефіцієнти.

Листом від 04.09.2025 № 1300-5803-8/115306 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило Позивача про те, що перерахунок пенсії з 01.03.2023, з 01.03.2024 та з 01.03.2025 із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (1,197; 1,0796; 1,115) до показника 10 846,37 грн не проводився.

Відповідач зазначив, що відповідно до пунктів Постанов КМУ № 168 та № 185, підвищення показника середньої зарплати для пенсій, призначених у 2020-2022 роках, не передбачено, оскільки їхній базовий показник перевищує проіндексований показник для «старих» пенсій. Замість цього Позивачу встановлено щомісячну доплату у розмірі 100 грн.

Вважаючи такі дії Відповідача протиправними та такими, що порушують її соціальні права, Позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ця конституційна норма закріплює обов`язок суб`єкта владних повноважень діяти виключно в межах закону, унеможливлюючи свавільне втручання у права громадян.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Згідно з частиною 2 статті 42 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Абзац другий цієї ж статті встановлює, що показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення.

Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Таким чином, Закон № 1058-IV чітко визначає об`єкт індексації це той конкретний показник середньої заробітної плати, який був застосований при обчисленні пенсії особи. Закон також імперативно встановлює механізм індексації: щорічне збільшення цього показника на визначений коефіцієнт. Кабінету Міністрів України делеговано повноваження визначати лише розмір коефіцієнта та порядок (процедуру) проведення перерахунку, але не змінювати об`єкт індексації чи обмежувати коло осіб, на яких поширюється дія закону.

На виконання зазначеної норми Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанови:

від 24.02.2023 № 168 (якою встановлено коефіцієнт збільшення 1,197);

від 23.02.2024 № 185 (якою встановлено коефіцієнт збільшення 1,0796);

від 25.02.2025 № 209 (якою встановлено коефіцієнт збільшення 1,115).

Однак, механізм реалізації цього права, прописаний у Порядку проведення перерахунку пенсій, затвердженому постановою КМУ від 20.02.2019 № 124 (далі Порядок № 124), містить положення (зокрема, пункт 5), які фактично підміняють поняття "показник середньої заробітної плати, який враховується для обчислення пенсії" на поняття "показник середньої заробітної плати, збільшений на коефіцієнти попередніх років, починаючи від базового показника 3764,40 грн".

Така підміна понять призводить до того, що для пенсіонерів, яким пенсія була призначена у 2020-2022 роках (із застосуванням значно вищих показників середньої зарплати, ніж 3764,40 грн), індексація фактично не проводиться або підміняється незначними "дотяжками", оскільки їхній "новий" індивідуальний показник все одно перевищує "старий" проіндексований базовий показник.

Суд наголошує на принципі ієрархії нормативно-правових актів. Закони України мають вищу юридичну силу порівняно з постановами Кабінету Міністрів України. У разі суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу (частина 3 статті 7 КАС України).

Положення Порядку № 124 в частині визначення показника середньої заробітної плати, що підлягає підвищенню, суперечать частині другій статті 42 Закону № 1058-IV, оскільки Закон не передбачає можливості застосування для перерахунку будь-якого іншого показника середньої заробітної плати, окрім того, який фактично враховувався при обчисленні пенсії. Відповідно, обмеження, встановлені підзаконним актом, не можуть нівелювати право особи на перерахунок пенсії, гарантоване Законом.

Відмова Відповідача у проведенні індексації пенсії Позивача на підставі положень підзаконних актів, які звужують зміст та обсяг прав, встановлених Законом, порушує статтю 22 Конституції України, згідно з якою при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Тим більше неприпустимим є звуження прав підзаконними актами.

Отже, застосовуючи принцип верховенства права та враховуючи пріоритетність норм Закону над нормами підзаконних актів, суд приходить до висновку, що індексації (збільшенню на відповідні коефіцієнти) підлягає саме той показник середньої заробітної плати, який був використаний при призначенні пенсії Позивача, а саме 10 846,37 грн.

Суд зазначає, що Закон № 1058-IV має вищу юридичну силу порівняно з постановами Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною 2 статті 42 Закону № 1058-IV, для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Імперативний характер цієї норми полягає у чіткому визначенні об`єкта індексації. Для Позивача, якій пенсія призначена у 2022 році, таким показником є сума 10 846,37 грн (розрахована на основі середньої зарплати за 2019-2021 роки). Закон не містить жодних винятків, які б дозволяли органам Пенсійного фонду або Кабінету Міністрів підміняти цей фактичний показник на будь-який інший умовний чи розрахунковий показник.

Натомість, Відповідач, керуючись пунктом 5 Порядку № 124 (підзаконним актом), фактично підмінив об`єкт індексації. Замість збільшення реального показника (10 846,37 грн), Відповідач використав "базовий" показник середньої зарплати за 2014-2016 роки (3764,40 грн), проіндексований у попередні роки.

Оскільки цей "штучний" показник є значно меншим за реальний показник Позивача, фактичне підвищення (індексація) основного розміру пенсії не відбулося. Такі дії призвели до того, що гарантоване Законом право на щорічне збільшення пенсії було нівельоване підзаконним актом.

Суд констатує, що положення Порядку № 124, які змінюють базу нарахування індексації, суперечать статті 42 Закону № 1058-IV.

Відповідно до принципу lex superior derogat legi inferiori (вищий закон скасовує дію нижчого), при розбіжності між нормами закону та підзаконного акту, суб`єкт владних повноважень та суд зобов`язані застосовувати норми закону.

Дії Відповідача, який надав перевагу положенням Порядку № 124 всупереч прямій нормі Закону № 1058-IV, є протиправними. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції).

Застосування підзаконного акта, який звужує права пенсіонерів порівняно із Законом, є порушенням цього конституційного обов`язку.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частинами 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Суд враховує правові позиції Верховного Суду, сформовані у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 27.01.2025 у справі № 620/7211/24, від 27.01.2025 у справі № 200/422/24, від 28.01.2025 у справі № 400/4663/24 та від 28.01.2025 у справі № 120/1483/24 (дати наведені відповідно до матеріалів позовної заяви).

У вказаних рішеннях Верховний Суд дійшов висновку, що положення Порядку № 124, якими передбачено застосування для індексації "базового" показника середньої заробітної плати (станом на 2017 рік), суперечать вимогам частини другої статті 42 Закону № 1058-IV.

Закон визначає об`єктом індексації показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Тобто, йдеться про індивідуальний показник, який був застосований при призначенні (або попередньому перерахунку) пенсії конкретній особі.

Підзаконний нормативно-правовий акт (Порядок № 124) не може змінювати об`єкт індексації, визначений Законом, або звужувати зміст та обсяг прав пенсіонерів на підвищення пенсії.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що у разі суперечності між нормами закону та підзаконного акта, суб`єкт владних повноважень повинен застосовувати норми закону, який має вищу юридичну силу.

Зокрема, у постанові від 16.04.2025 у справі № 200/5836/24 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду підтримав позицію про те, що індексація пенсій має проводитися шляхом збільшення саме того показника середньої заробітної плати, що був фактично застосований при обчисленні пенсії, а не умовно встановленого базового показника.

Застосовуючи наведені правові висновки до обставин цієї справи, суд констатує наступне:

Позивачу пенсія призначена із застосуванням показника середньої заробітної плати у розмірі 10 846,37 грн.

Саме цей показник є об`єктом, який підлягає щорічному збільшенню на коефіцієнт індексації відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-IV.

Дії Відповідача щодо незастосування коефіцієнтів збільшення до показника 10 846,37 грн є протиправними, оскільки базуються на пріоритеті підзаконного акта над Законом, що неприпустимо в правовій державі.

Таким чином, вимоги Позивача узгоджуються з актуальною судовою практикою Верховного Суду, яка є обов`язковою для врахування судами та суб`єктами владних повноважень.

Аргументи Відповідача про те, що він діяв у суворій відповідності до постанов Кабінету Міністрів України, суд відхиляє. Згідно з принципом законності та ієрархії нормативно-правових актів, у разі суперечності між законом та підзаконним актом, застосуванню підлягає закон.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом № 1058-IV чітко визначено механізм індексації пенсії, який має вищий пріоритет порівняно з порядками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Положення підзаконних нормативно-правових актів, які звужують права, гарантовані законом, не можуть бути підставою для відмови у реалізації цих прав. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, при наявності колізії між нормами Закону і Постанови КМУ, зобов`язаний застосовувати норми Закону як акту вищої юридичної сили.

Також суд не приймає посилання Відповідача на відсутність бюджетних асигнувань як підставу для невиплати належних сум пенсії. Європейський суд з прав людини у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Держава не може посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00). Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань, які встановлені законом. Гарантовані законом виплати, зокрема пенсійні, є майновим правом особи в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і втручання в це право можливе лише на підставі закону та за умови дотримання принципу пропорційності, чого в даному випадку дотримано не було.

Відповідач у відзиві заявив про пропуск Позивачем строку звернення до суду. Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 122 КАС України строк звернення до суду становить шість місяців. Позивач у позовній заяві просить здійснити перерахунок та виплату коштів починаючи з 01.04.2025 року. Позовна заява подана 01.10.2025 року. Тобто, вимоги заявлені в межах шестимісячного строку, що передує даті звернення до суду.

Крім того, суд враховує, що Позивач дізналася про конкретний механізм (не)проведення індексації та порушення своїх прав лише з листа-відповіді Відповідача від 04.09.2025 року.

До цього моменту вона могла добросовісно вважати, що пенсійний орган діє правомірно, а незначне підвищення пенсії (через доплати) могло вводити в оману щодо факту повноцінної індексації. З огляду на те, що Позивач просить зобов`язати вчинити дії починаючи з 01.04.2025, строк звернення до суду не пропущено.

Оцінюючи дії та бездіяльність Відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, суд доходить висновку, що Відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано та без урахування права особи на належне пенсійне забезпечення.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своїх дій, оскільки не врахував пріоритетність норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» над підзаконними актами Кабінету Міністрів України. Ігнорування Відповідачем чіткої вимоги статті 42 Закону № 1058-IV щодо індексації саме того показника заробітної плати, який враховується для обчислення пенсії, призвело до порушення прав Позивача на належний рівень пенсійного забезпечення та знецінення гарантованих державою соціальних стандартів.

Належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є зобов`язання Відповідача провести перерахунок пенсії із застосуванням до показника середньої заробітної плати (10 846,37 грн) послідовно коефіцієнтів збільшення 1,197 (за 2023 рік), 1,0796 (за 2024 рік) та 1,115 (за 2025 рік), як того вимагає частина друга статті 42 Закону № 1058-IV, та виплатити різницю між фактично отриманими та належними до виплати сумами пенсії, починаючи з 01.04.2025 року (відповідно до заявлених позовних вимог).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією від 01.10.2025. Вказана сума підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2019-2021 роки в розмірі 10846,37 грн, на коефіцієнти у розмірі 1,197, у розмірі 1,0796, у розмірі 1,115, починаючи з 01.04.2025 для забезпечення індексації пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) провести, починаючи з 01 квітня 2025 року, перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) у відповідності до частини другої статті 42 Закону України № 1058-ІV «Пр загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 за 2019-2021 роки в розмірі 10846,37 грн, на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 відповідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» та здійснити виплату різниці між нарахованою та виплаченою пенсією.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 22.12.2025.

Суддя Коморний О.І.