Справа № 160/22792/25
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Калугіної Н.Є.,
при секретарі судового засідання - Корольової Г.В.,
представника позивача - Бабій О.М.,
представника відповідача - Литовченко А.Ю.,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки контролюючого органу про заниження податкового зобов`язання з податку на прибуток є помилковими та такими, що зроблені без урахування усіх обставин, відтак вони підлягає скасуванню у судовому порядку. На думку позивача, невідповідність даних у фінансовому звіті за 2024 рік та річної податкової декларації з податку на прибуток за 2024 рік є результатом технічної помилки при заповненні фінансового звіту. Позивач зазначає, що податкова декларація з податку на прибуток за 2024 рік була складена у повній відповідності до даних бухгалтерського обліку Товариства. Сума доходів, витрат та фінансовий результат до оподаткування були відображені у декларації коректно, на підставі первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку. Відповідно, податкове зобов`язання з податку на прибуток за 2024 рік було визначено правильно та сплачено до бюджету в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам справи строк на подання заяв по суті справи.
Згідно відзиву на позовну заяву контролюючий орган зазначив про те, що оскаржуване податкові-повідомлення рішення є правомірними оскільки за результатами камеральної перевірки встановлено заниження платником податків податку на прибуток на суму 4 726 978 грн. ТОВ «Київстройтех» самостійно задекларувало податкові зобов`язання у деклараціях, які подані платником у встановлені Кодексом терміни. Фінансова звітність або звіт про фінансовий стан (баланс) та звіт про прибутки та збитки та інший сукупний дохід (звіт про фінансові результати), що подаються відповідно до абзаців першого та другого п. 46.2 ст. 46 ПК, є додатком до податкової декларації з податку на прибуток підприємств (звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, розрахунку частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку) та її невід`ємною частиною. Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Отже відповідач вважає, що невідповідність відомостей у річній податковій декларації з податку на прибуток за 2024 рік та у фінансовому звіту на 2024 рік є наслідком заниження позивачем податкового зобов`язання з податку на прибуток на суму 4 726 978 грн.
Згідно наданої позивачем відповіді на відзив, позивач зазначив, що донарахування грошового зобов`язання є неправомірним, оскільки ґрунтується на формальній технічній помилці в додатку (фінансовій звітності), а не на фактичному заниженні податкового зобов`язання, розрахованого в податковій декларації на підставі достовірних даних бухгалтерського обліку. Також позивач вважає помилковим посилання відповідача на статтю 50 ПК України в частині обов`язку позивача подавати уточнюючий розрахунок до податкової декларації, оскільки, на думку позивача в податковій декларації з податку на прибуток за 2024 помилки відсутні та її показники є достовірними.
Згідно додаткових пояснень наданих позивачем 11.11.2025, позивач зазначає, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області вийшло за межі камеральної перевірки, у зв`язку з тим, що зробило висновок на підставі розбіжностей в даних бухгалтерського та податкового обліку. Встановлення таких розбіжностей є підставою, надсилання платнику податків запиту, в порядку п.п. 73.3.1 ст. 73 ПКУ. Відповідно до вказаної норми контролюючий орган мав право направити письмовий запит про надання інформації, який надсилається платнику податків за наявності хоча б однієї з таких підстав: виявлено недостовірність даних, що містяться у податковій декларації, поданій платником податків. Так протягом 15 днів робочих днів платник податків зобов`язаний надати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження. В разі встановлення обставин в порядку ст. 78 ПКУ провести позапланову документальну перевірку платника податків. Однак, вказаний запит контролюючим органом було направлено вже після надіслання податкового повідомлення рішення, що свідчить про неправомірні, нічим непідтверджені безпідставні висновки в межах камеральної перевірки.
Протокольною ухвалою від 11.11.2025 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 11.12.2025.
Судове засідання, призначене на 11.12.2025 знято розгляду, сторін повідомлено, що наступне судове засідання відбудеться 16.12.2025 о 13:00 год.
В судовому засіданні 16.12.2025 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Дослідивши подані сторонами докази, заслухавши в судовому засіданні позиції учасників процесу, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
На підставі п.п. 191.1.1, п.п. 191.1.2 п. 191.1 ст. 191, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 розділу І Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, у порядку визначеному п.п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 та ст. 76 розділу ІІ Кодексу проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток підприємства ТОВ «Київстройтех» за 2024 рік.
Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з таких підстав.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України), в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, який, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктами 16.1.2 і 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 вказаного Кодексу встановлено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з підпунктом 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 ПК України).
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Пунктом 75.1.1. ст. 75 ПК України передбачено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.
Предметом камеральної перевірки також може бути: 1) своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків); 2) своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних; 3) своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах; 4) повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні"; 5) своєчасність подання заяви про взяття на облік фінансових агентів відповідно до вимог статті 39-3 цього Кодексу; 6) своєчасність подання фінансовими агентами звітів про підзвітні рахунки, виправлених звітів про підзвітні рахунки; 7) своєчасність надання фінансовими агентами відповіді на запити (повідомлення) контролюючого органу, що надсилаються у випадках, визначених статтею 39-3 цього Кодексу; 8) своєчасність подання повідомлення про структуру власності та кінцевих бенефіціарних власників відповідно до вимог пункту 44-1.2 статті 44-1 цього Кодексу; 9) своєчасність подання особою, яка здійснює управління або адміністрування трасту, повідомлення про укладення договору щодо управління або адміністрування трасту або про припинення такого договору, фінансової звітності, копій первинних документів та іншої інформації щодо трасту на запит контролюючого органу у випадках, передбачених статтею 44-2 цього Кодексу; 10) своєчасність надання інформації на запит контролюючого органу відповідно до пункту 44-1.3 статті 44-1, підпунктів 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 цього Кодексу; 11) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.13 статті 141 цього Кодексу, на підставі даних Реєстру пунктів обміну іноземної валюти; 12) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.14 статті 141 цього Кодексу, а також своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на доходи фізичних осіб, визначеного відповідно до підпункту 177.5.1-1 пункту 177.5 статті 177 цього Кодексу.
Нарахування та сплата податку на прибуток юридичних осіб регулюється Розділом ІІІ Податкового кодексу, статті 133-142. При цьому, судом не встановлено, що на позивача розповсюджуються приписи п. 141.13 ст. 141 ПК України.
Разом з тим, за приписами пункту 75.1.2. ст. 75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Проаналізувавши наведені законодавчі норми, слід зазначити, що особливості камеральної перевірки полягають у тому, що для її проведення не потрібен наказ керівника податкового органу або інший спеціальний дозвіл чи направлення, не потрібно згоди платника податків, а також його присутності. Мета камеральної перевірки виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення. Камеральній перевірці підлягає уся податкова звітність суцільним порядком. Основним завданням камеральної перевірки є перевірка складання податкових декларацій і розрахунків, що включає в себе арифметичний підрахунок сум податкових зобов`язань, що підлягають сплаті до відповідного бюджету або бюджетному відшкодуванню, та перевірка правильності застосування ставок податків і податкових пільг, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; виявлення арифметичних або методологічних помилок.
Правовий аналіз викладеного дає підстави для висновку, що камеральна перевірка є одним із способів реалізації контрольної функції податкового органу, шляхом якої здійснюється систематичний контроль за своєчасністю нарахування та відображення усіх відомостей, які впливають на правильність декларування платником податків.
Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).
З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області під час проведення камеральної перевірки встановлено порушення позивачем п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 136.1 ст. 136, п. 137.1 ст. 137 ПК України, у зв`язку із чим контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем податкового зобов`язання з податку на прибуток юридичних осіб на суму 4726978,00 грн.
Згідно розрахунку податкового зобов`язання, до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 472697,8 грн, що становить 10% від донарахованого контролюючим органом основного платежу.
Разом з тим, суд зазначає, що ні в оскаржуваному податковому повідомленні рішенні, ні в розрахунку штрафної санкції не вказано правову підставу для нарахування штрафних санкцій. В акті камеральної перевірки вказано, що відповідальність за заниження податкового зобов`язання передбачена ст. 123 та ст. 129 ПК України.
Однак, у рішенні за результатами розгляду справи позивача, ДПС України зазначило, що штрафну санкцію у розмірі 472697,8 грн застосовано до позивача на підставі п. 123.1. ст. 123 ПК України, згідно якої вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Тобто, контролюючим органом до позивача встановлено штрафну санкцію саме за заниження податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств.
У постанові від 16 січня 2024 року у справі № 440/2547/22 Верховний Суд зазначив, що якщо систематизувати висновки Верховного Суду з питання правового значення і суті камеральної перевірки, вони полягають в тому, що камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, які зазначені у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість, Єдиного реєстру акцизних накладних та даних електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних системи обліку даних реєстратора розрахункових операцій (відповідно до абзацу першого підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК зі змінами, внесеними Законами №2628-VІІІ та №129-ІХ).
Крім того, в зазначеній постанові Верховним Судом вказано, що якщо під час камеральної перевірки контролюючий орган на підставі саме інформаційних баз даних виявить, що платник податків занизив податкові зобов`язання з відповідного податку, це може бути підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення із визначенням суми занижених зобов`язань. Однак, у випадку, якщо для висновку про заниження податкових зобов`язань необхідним є дослідження безпосередньо первинних документів, які підтверджують показники податкової звітності, питання достовірності, повноти нарахування і сплати податку підлягає перевірці шляхом проведення документальної перевірки.
Аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності під час камеральної перевірки не здійснюється. Натомість інші обставини, які впливають на своєчасність, достовірність, повноту нарахування і сплати податків, повинні бути предметом перевірки контролюючим органом під час здійснення іншого виду перевірок, а саме - документальних перевірок в порядку, передбаченому статтями 77, 78 ПК України.
Отже, встановлюючи порушення щодо заниження позивачем податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 4726978,00 грн, контролюючий орган не досліджував дані первинних документів, бухгалтерських регістрів, а дійшов до такого висновку виключно на підставі встановленої, за результатами камеральної перевірки, невідповідності показників податкової декларації з податку на прибуток за 2024 рік та фінансової звітності за 2024 рік.
До того ж, жодного запиту під час проведення камеральної перевірки до позивача не надсилалось. Наданий до матеріалів справи запит контролюючого органу до позивача датований 03.06.2025, тобто після проведення перевірки та прийняття спірного ППР, тому судом не уваги не береться.
Разом з тим, суд вважає, факт заниження податкового зобов`язання, в даному випадку з податку на прибуток підприємств, повинен підтверджуватись за результатами дослідження контролюючим органом первинних документів, даних бухгалтерських регістрів тощо, під час проведення документальної перевірки.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову.
Розподіл судового збору здійснити у відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 2, 5, 9, 241-246, 255, 295, 297 КАС України суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 23 грудня 2025 року.

Суддя Н.Є. Калугіна