Справа № 640/21677/22
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року № 640/21677/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вищий антикорупційний суд, суддя Вищого антикорупційного суду Ногачевський Віктор Вікторович, про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вищий антикорупційний суд (далі - треті особи-1), суддя Вищого антикорупційного суду Ногачевський Віктор Вікторович (далі - третя особа-2), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанови Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 2 грудня 2022 р. про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Вищого антикорупційного суду по стягненню 5200 грн. з ОСОБА_1 на користь держави, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, прийняті в межах виконавчого провадження № 70461992.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року позовну заяву передано до Шостого апеляційного адміністративного суду для визначення підсудності даної справи, оскільки позивачем є суддя.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 січня 2023 року визначено, що вказана адміністративна справа підсудна Київському окружному адміністративному суду.

03 березня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями ця справа передана на розгляд судді Панової Г.В.

06 березня 2023 року суддя Панова Г.В. подала заяву про самовідвід у справі № 640/21677/22.

Ухвалою Київського окружному адміністративному суду від 06 березня 2023 року заяву про самовідвід судді Панової Г.В. задоволено, а матеріали адміністративної справи №640/21677/22 передано для визначення іншого складу суду згідно з вимогами статей 31 та 18 Кодексу адміністративного судочинства України.

7 березня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями ця справа передана на розгляд судді Журавлю В.О.

Ухвалою Київського окружному адміністративному суду від 13.03.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 у відставку, адміністративну справну справу №640/21677/22 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Колеснікової І.С.

Ухвалою суду від 20.11.2023 справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ухвалою Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2022 року по справі №991/2030/22 на нього накладено грошове стягнення у розмірі 5200,00 грн. та на виконання даної ухвали, суддею Вищого антикорупційного суду Ногачевським В.В. 30 листопада 2022 року видано виконавчий лист №991/2030/22. 02 грудня 2022 року відповідачем у межах виконавчого провадження № 70461992 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Вищого антикорупційного суду та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 269,00 грн. та про стягнення виконавчого збору 520,00 грн. Позивач вважає спірні постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки виконавчий лист №991/2030/22 від 30.11.2022 не відповідає вимогам передбаченим п. 3, п.4, п. 5, ч. 1, ч. 2, п. 6, п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», таке рішення не передбачає заходів застосування примусового виконання.

Зокрема, позивач посилається на положення ст. 3, ч. 1 та ч. 2 ст. 4, ч. 4 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» та вказує на тому, що Закон як окремий виконавчий документ визначає і виконавчий лист, і ухвалу суду у кримінальних провадженнях, що є відмінним одне від одного. У спірних правовідносинах суддею Вищого антикорупційного суду Ногачевським В.В., як виконавчий документ з виконання ухвали Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022 було видано виконавчий лист. З вказаного виконавчого листа стягувачем визначено Вищий антикорупційний суд із зазначенням його місцезнаходження та реквізитів банківського рахунку для зарахування коштів, що мають надійти від боржника, при цьому позивача вказано як боржника. Позивач зауважує, що ухвала Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022 не містить в собі відображення на користь кого належить сплатити накладене на боржника грошове стягнення та не вказано жодного банківського реквізиту, в тому числі і самого Вищого антикорупційного суду, та за рішенням про стягнення судового збору, накладення штрафу, як засобу процесуального примусу, з урахуванням положень глави 12 Кримінального процесуального кодексу України, стягувачем є та має бути Державна судова адміністрація України, а не Вищий антикорупційний суд.

Позивач зазначає також на те, що з урахуванням приписів ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» та із відомостей, що містяться в резолютивній частині ухвали Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022, що відповідно відображено у постанові про відкриття виконавчого провадження, вказаною ухвалою накладено лише грошове стягнення та жодних приписів, які б свідчили про необхідність їх стягнення, відповідно звернення стягнення на кошти, в тому числі і в примусовому порядку та умов за яких таке стягнення можливе, не містить. Ухвала містить лише констатацію факту застосування заходу процесуального примусу до позивача та можливості сплати коштів у добровільному порядку, не має зобов`язального та відповідно і примусового характеру для позивача, не зобов`язано його вчиняти будь-які дії, у тому числі по сплаті грошових коштів, вважає, що виконавець мав повернути документ стягувачу без прийняття до виконання, відтак постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2022 №70461992 є протиправною та підлягає скасуванню, та як наслідок постанови від 02.12.2022 про розмір мінімальних витрат та про стягнення виконавчого збору підлягають визнанню протиправними та скасуванню, оскільки їх було винесено у виконавчому провадженні, протиправно відкритому.

Судом отримано відзив від відповідача Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому останнім вказано про безпідставність позовних вимог, за заявою стягувача 02.12.2022 відділом було отримано на виконання оригінал виконавчого листа №991/2030/22 про накладення грошового стягнення на позивача у розмірі 5200,00 грн. на користь стягувача Вищого антикорупційного суду та звернув увагу на те, що за виконавчим листом підлягало виконанню ухвала суду про накладення грошового стягнення, а не штрафу, відповідно, ст. 144 КПК України передбачає, що грошове стягнення може бути накладено на учасників кримінального провадження у випадках та розмірах, передбачених цим Кодексом, за невиконання процесуальних обов`язків. При вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження державний виконавець керувався абз. 1 ч. 4 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно стягувачем в даному випадку є Вищий антикорупційний суд. За заявою стягувача передбачено перерахування коштів на рахунок за реквізитами, резолютивна частина рішення є зрозумілою, боржник рішення не виконав в добровільному порядку, не сплатив грошове стягнення, а отже рішення підлягає примусовому виконанню. При прийнятті рішення про відкриття виконавчого провадження здійснено контроль відповідності виконавчого листа ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», щодо дотримання строків пред`явлення до виконання виконавчого листа №991/2030/22, не порушено прав позивача та вчинено усі дії у порядку, у строки та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження, з дотриманням відповідно ст. 19 Конституції України, підстави для скасування рішень державного виконавця відсутні, просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач наполягає, що виконавчий документ №991/2030/22 відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», підстави для повернення виконавчого документа стягувачу були відсутні, спірні постанови вважає законними, прийняті відповідно до чинного законодавства та скасуванню не підлягають.

Письмові пояснення щодо заявлених вимог, в яких заявляється про їх безпідставність, надано Вищим антикорупційним судом.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Вищого антикорупційного суду від 14 жовтня 2022 року у справі №991/2030/22 (провадження №1-кп/991/31/22), в рамках кримінального провадження №0000522 за обвинуваченням серед інших, позивача у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 369-2, ч. 2 ст. 344 КК України, визнано неповажними причини неприбуття в судове засідання 14.10.2022 обвинувачених, зокрема позивача та накладено на останнього грошове стягнення у розмірі 5 200, 00 грн.

В даній ухвалі зазначено, що така набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарження не підлягає та роз`яснено обвинуваченим, що особа, яка на яку було накладено грошове стягнення та яка не була присутня під час розгляду цього питання судом, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї грошового стягнення. Клопотання подається до суду, який виніс ухвалу про накладення грошового стягнення.

Повний текст ухвали оголошено 31.10.2022 о 10:05 год.

Відповідно, Вищим антикорупційним судом було виписано 30.11.2022 виконавчий лист №991/2030/22.

З наявних у справі матеріалів та зокрема матеріалів за виконавчим провадженням № 70461992 вбачається, що 02.12.2022 до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов виконавчий лист від 14.10.2022, виданий 30.11.2022 за підписом посадової особи, що видала виконавчий лист судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_3 та заява Вищого антикорупційного суду, стягувача за виконавчим листом.

Головним державним виконавцем Відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кузьмишин Е.М. розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа №991/2030/22 виданого 30.11.2022 Вищим антикорупційним судом, та згідно положень ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» 02.12.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70461992 щодо накладення за виконавчим документом на позивача грошового стягнення у розмірі 5 200, 00 грн.

Боржником вказано позивача, а стягувачем - Вищий антикорупційний суд.

Також, 02.12.2022, головним державним виконавцем Відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кузьмишин Е.М., керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» , п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, винесено постанову за виконавчим провадженням № 70461992 про стягнення з позивача мінімальних витрат виконавчого провадження 269,00 грн. Одержувачем вказано: Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , IBAN UA0700899 в Державна казначейська служба України м. Київ.

Також, керуючись ст. ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», постановою вказаного державного виконавця від 02.12.2022 стягнуто з позивача виконавчий збір у розмірі 520,00 грн. Стягувачем вказано: Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , IBAN UA0700899 в Державна казначейська служба України м. Київ.

Зазначені вище спірні постанови за виконавчим провадженням № 70461992 отримані позивачем та не погоджуючись із діями державного виконавця вчинених в рамках виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 2 та 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 07 червня 2018 року № 2447-VIII (далі - ВАКС, Закон № 2447-VIII) Вищий антикорупційний суд є постійно діючим вищим спеціалізованим судом у системі судоустрою України.

За ст. 4 Закону № 2447-VIII Вищий антикорупційний суд, зокрема, здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанцій у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до його юрисдикції (підсудності) процесуальним законом, а також шляхом здійснення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у таких кримінальних провадженнях, здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанції у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави в порядку цивільного судочинства, здійснює правосуддя як суд першої та апеляційної інстанції у справах про застосування санкції, передбаченої п. 1-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про санкції» , у порядку адміністративного судочинства.

За ст. 14 Закону № 2447-VIII Вищий антикорупційний суд є головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення його діяльності. Видатки на утримання Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду визначаються у Державному бюджеті України окремим рядком.

Відповідно, Вищий антикорупційний суд є постійно діючим вищим спеціалізованим судом у системі судоустрою України, який здійснює функції також розпорядника коштів Державного бюджету України щодо забезпечення своєї діяльності та відповідно до п. 7 ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове їх використання.

Згідно ст. 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.

За ст. 353 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 354 КПК України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Зокрема, ч. 3 ст. 535 КПК України визначено, що у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Згідно ст. 144 КПК України грошове стягнення може бути накладено на учасників кримінального провадження у випадках та розмірах, передбачених цим Кодексом, за невиконання процесуальних обов`язків. Грошове стягнення накладається: під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням слідчого, прокурора чи за власною ініціативою, а під час судового провадження - ухвалою суду за клопотанням прокурора чи за власною ініціативою.

За ч. 1 ст. 147 КПК України особа, на яку було накладено грошове стягнення та яка не була присутня під час розгляду цього питання слідчим суддею, судом, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї грошового стягнення. Клопотання подається слідчому судді, суду, який виніс ухвалу про накладення грошового стягнення.

Судом встановлено, що Вищим антикорупційним судом, в межах кримінального провадження № 0000522, було винесено ухвалу від 14.10.2022 у справі №991/2030/22 (провадження №1-кп/991/31/22) визнано неповажними причини неприбуття в судове засідання 14.10.2022 обвинувачених, зокрема позивача, та накладено на останнього грошове стягнення у розмірі 5 200, 00 грн. та виписано виконавчий лист 30.11.2022 №991/2030/22.

Сторонами по справі не надано доказів скасування ухвали Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022 щодо грошового стягнення з позивача коштів в сумі 5 200, 00 грн., відповідно дана ухвала підлягала виконанню.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі також - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

- виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

- ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно, вказаним Законом № 1404-VIII до виконавчих документів які підлягають негайному виконанню відносяться також ухвали судів винесених у кримінальних провадженнях, у випадках, передбачених законом.

Як наслідок, застосоване до позивача грошове стягнення ухвалою Вищого антикорупційного суду від 14.10.2022, яка набрала законної сили, стягнення не скасовано та з дотриманням положень ст.ст. 353, 354 КПК України на підставі виконавчого листа підлягала виконанню державним виконавцем у відповідній частині згідно ст. 535 КПК України та згідно ст. 3 Закону № 1404-VIII.

За ст. 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

За ч. 1 та ч. 2 ст. 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною 4 вказаної статті за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, та за рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, стягувачем виступає державний орган, який прийняв відповідне рішення або за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення.

З наявного у справі виконавчого листа виданого 30.11.2022 №991/2030/22 вбачається відповідність його положенням та вимогам до виконавчого документа, що зазначено вище в ст. 4 Закону № 1404-VIII, який містить в собі усі необхідні реквізити для його прийняття до виконання, а також, суд зазначає, що вказаний виконавчий лист містить в собі відмітку набрання законної сили ухвали ВАКС 14.10.2022, строк пред`явлення її до виконання - до 14 січня 2023 року, підписано уповноваженою особою, що видала виконавчий документ - суддею Вищого антикорупційного суду ОСОБА_3 та відповідає положенням ч. 4 ст. 15 Закону № 1404-VIII, оскільки стягувачем в даному випадку виступає державний орган Вищий антикорупційний суд, який прийняв відповідне рішення про стягнення коштів з позивача.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 371 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд. Ухвали, постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем судового засідання в журнал судового засідання.

За ст. 372 КПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з:

1) вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановлення; назви та складу суду, секретаря судового засідання; найменування (номера) кримінального провадження; прізвища, ім`я і по батькові підозрюваного, обвинуваченого, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання; закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа; сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження;

2) мотивувальної частини із зазначенням: суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався;

3) резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

В ухвалі, яку суд постановляє без виходу до нарадчої кімнати, оголошуються висновок суду та мотиви, з яких суд дійшов такого висновку.

Відповідно, суд зауважує, що КПК України не передбачає зазначення в ухвалі суду щодо можливості виконання вказаного документу у добровільному/примусовому порядку, примусове стягнення коштів за ч. 3 ст. 354, ст. 535 КПК України відбувається безпосередньо за виконавчим документом, який підпадає під п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII як виконавчий документ, що підлягає примусовому виконанню.

Згідно положень ч. 1 ст. 139 КПК України якщо підозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий, цивільний відповідач, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у розмірі: від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.

Частина 3 ст. 146 КПК України визначає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що особа не виконала покладений на неї процесуальний обов`язок без поважних причин, накладає на неї грошове стягнення. Копія відповідної ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення надсилається особі, на яку було накладено грошове стягнення.

Як наслідок, суд зазначає, що застосоване ухвалою ВАКС від 14.10.2022 у справі №991/2030/22 грошове стягнення є заходом забезпечення кримінального провадження, винесена у зв`язку із визнанням неповажними причини неприбуття позивача в судове засідання за кримінальним провадженням №000522, та таке стягнення не підпадає за КПК України під визначення та поняття штрафу саме як заходу процесуального примусу та відповідно не підлягає врахуванню абз. 2 ч. 4 ст. 15 Закону № 1404-VIII, отже посилання позивача на те, що в даному випадку у виконавчому документі має бути стягувач Державна судова адміністрації є необґрунтованим.

Також, суд звертає увагу на те, що згідно ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;

12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

За наслідками досліджених судом документів виконавчого провадження, безпосередньо виконавчого листа виданого ВАКС 30.11.2022 №991/2030/22, останній відповідає вимогам до виконавчого документа, містить в собі усі необхідні реквізити та відомості для ідентифікації як виконавчого документа, що підлягає примусовому виконанню.

Суд зазначає, що відповідно не встановлено обставин для повернення державним виконавцем виконавчого документу виданого 30.11.2022 №991/2030/22 стягувачу відповідно та у випадках визначених вказаних вище положень ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII, позивачем та/або його представником не обґрунтовано належними доводами невідповідності даного виконавчого документу положенням Закону України «Про виконавче провадження», така позиція позивача спростовується вказаними висновками суду та наявними у справі матеріалами.

Також відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 1404-VIII сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

В даній справі позивач скористався саме правом на оскарження рішень та дій державного виконавця.

Окрім зазначеного, ухвала ВАКС від 14.10.2022 є винесеним судом процесуальним документом щодо стягнення коштів за порушення вимог суду, який підлягає негайному виконанню згідно вказаних вище положень КПК України та не має містити в собі роз`яснення щодо добровільного виконання такої. Вказівки щодо такого порядку виконання не має містити і сам виконавчий лист за своєю суттю, предметом і підставою пред`явлення до виконання, тому обґрунтування позивача щодо відсутності в виконавчих документах зазначення можливості добровільного виконання суперечить положенням КПК України та Закону України «Про виконавче провадження», якими визначено вимоги зокрема до документа який підлягає негайному виконанню.

Згідно ст. 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

За ч. 1 ст.18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, частиною 2 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

За ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, відповідно, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (ч. 5 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

Відтак, за п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За ч. 1 ст. 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII).

Зокрема, ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи відсутність для державного виконавця підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, державним виконавцем було винесено постанову від 02.12.2022 про відкриття виконавчого провадження № 70461992 та зобов`язано боржника позивача подати протягом 5 робочих днів декларацію про доходи та майно боржника, який також попереджений про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, із роз`ясненням права на оскарження в судовому порядку у строки визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову від 02.12.2022 про стягнення виконавчого збору у розмірі 520,00 грн. що становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

Дана постанова відповідно є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її підписання та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

В даній постанові виконавцем зазначено порядок та строки її оскарження.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкції з організації примусового виконання рішень, та п. 2 розділу VI визначено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Державним виконавцем за даною справою, 02.12.2022 було відповідно винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, до яких увійшли: плата за відкриття та завершення виконавчого провадження, інформація про яке заноситься до АСВП, поштові витрати на направлення документів виконавчого провадження сторонам, витрачений папір та фарба картриджу на оформлення документів виконавчого провадження та інші, що у сукупності склало 269,00 грн. розміру мінімальних витрат.

В даній постанові також вказано про порядок та строк її оскарження в судовому порядку.

Суд зазначає, що державним виконавцем не порушено строки винесення спірних постанов, не порушено порядок їх прийняття, що передбачають положення Закону України «Про виконавче провадження».

На думку суду, позивач не обґрунтував та не надав належних та достатніх доказів щодо наявності обставин не відповідності виконавчого документа вимогам чинного законодавства, незаконності дій державного виконавця по винесенню спірних постанов в межах виконавчого провадження № 70461992 за виконавчим листом від 30.11.2022 № 991/2030/22 щодо списання з рахунку боржника у банку суми коштів за виконавчим документом.

Відповідач, в свою чергу, довів законність та правомірність своїх дій та прийнятих рішень вчинених в межах виконавчого провадження № 70461992 за виконавчим листом від 30.11.2022 № 991/2030/22.

Враховуючи встановлене вище, суд визнає правомірність прийнятих відповідачем оскаржуваних рішень, а тому, відповідно, не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вищий антикорупційний суд, суддя Вищого антикорупційного суду Ногачевський Віктор Вікторович, про визнання протиправними та скасування постанов відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.