Справа № 260/9950/25
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

23 грудня 2025 рокум. Ужгород№ 260/9950/25

Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючого - судді Плеханова З.Б. розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2025 року адвокат Брославська Ірина Володимирівна звернулася в Закарпатський окружний адміністративний суд в інтересах ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

- Визнати протиправним і скасувати наказ (рішення) начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині призову на направлення для проходження військової служби ОСОБА_2 ;

- Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в частині зарахування до списків особового складу військової частини солдата ОСОБА_3 ;

- Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виключити солдата ОСОБА_3 зі списків особового складу військової частини на підставі незаконності мобілізації;

- Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести відповідні зміни до військового обліку та відновити статус ОСОБА_2 , повернувши надану законну відстрочку;

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

22 грудня 2025 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, якою вона просить:

- Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України тимчасово відсторонити (звільнити) позивача від виконання військових обов`язків до ухвалення рішення судом;

- Заборонити ІНФОРМАЦІЯ_4 направляти позивача до інших військових частин, змінювати його службово-бойовий статус, залучати до дій у зоні бойових дій;

- Зупинити дію мобілізаційного розпорядження від до остаточного рішення суду;

Заяву представник позивача мотивує тим, що 14.06.2023 року солдат ОСОБА_1 наказом командира ВЧ НОМЕР_2 був звільнений у запас на підставі пп «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ зі змінами ( у зв`язку з необхідністю здійснення за хворою матір`ю, яка не встає і не пересувається самостійно, інших доглядальників не має).

Згідно інформації з додатку «РЕЗЕРВ+», сформованому 24.05.2025 року, ОСОБА_1 мав чинну відстрочку до 19.07.2028 року на підставі «аб.10 ч.1 ст.23» Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну процедуру».

04.07.2025 року, представники ІНФОРМАЦІЯ_5 було доставлено заявника до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 , та незважаючи на наявність у нього повного пакету підтверджуючих документів, без пояснень відмовили у розгляді його документів, провели ВЛК, після чого на переконання заявника, його було незаконно мобілізовано та направлено до в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Заявник вважає мобілізаційні заходи ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що суперечать дійсному законодавству та проведені з грубими порушеннями процедури, незаконними, безпідставним та такими порушують його конституційні права.

Позивач вказує, що його мобілізація є очевидно протиправною, а її продовження до вирішення справи по суті створює реальну та безпосередню загрозу його життю, здоров`ю та праву на судовий захист, так як є ризик невиконання або унеможливлення виконання рішення суду. У разі незастосування заходів забезпечення позову позивач може бути переміщений до інших підрозділів, може бути залучений до бойових (спеціальних) завдань, що фактично унеможливлює виконання рішення суду про його звільнення зі служби у разі задоволення позову. У випадку загибелі, поранення або зникнення позивача судовий захист стане ілюзорним, а рішення суду таким, що не підлягатиме реальному виконанню, що прямо суперечить принципам ефективного судового захисту. Запропоновані заходи забезпечення є тимчасовими, не порушують баланс публічних та приватних інтересів, спрямовані виключно на збереження існуючого становища до ухвалення рішення суду. Ризик залучення незаконно мобілізованої особи до бойових дій є достатньою підставою для забезпечення позову, зокрема шляхом зупинення дії мобілізаційних рішень та заборони переміщення та залучення до виконання службових обов`язків.

Додатково вказує, що дії відповідача щодо вилучення документів та примусового переміщення і утримання позивача відбулися поза передбаченими законом повноваженнями та без дотримання процедур, встановлених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та іншими нормативними актами, оскільки на момент затримання у позивача була чинна відстрочка за п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону «Про мобілізацію», яка встановлює юридичну перешкоду для залучення особи до мобілізаційних заходів; відповідні відомості підтверджені ІНФОРМАЦІЯ_6 і долучені до матеріалів справи. В електроннму військово-обліковому документі позивача під час затримання і на даний час міститься запис про діючу відстроку. У постанові про закриття кримінального провадження встановлено , що всі документи по здійсненню догляду є офіційні і достовірні.

Розглянувши подану заяву та додані матеріали, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 вказаної статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 ст. 151 КАС України).

За приписами частин четвертої шостої статті 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову; для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 11.01.2022 у справі № 640/18852/21, від 28.07.2022 у справі № 640/31850/20 та від 16.08.2022 у справі № 640/35685/21.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Представник позивача в обґрунтування заяви про забезпечення позову посилається на те, що на момент затримання у позивача була чинна відстрочка за абз.10 ч.1 ст. 23 Закону «Про мобілізацію».

На підтвердження вищевказаного до заяви про забезпечення позову надано витяг військово-облікового документу «Резерв +», сформованого 11.07.2024 року об 19:57 год.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і перебувають на спеціальному військовому обліку.

Відповідно до частини 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, зокрема, що військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З аналізу наведеного вбачається, що військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу - військовослужбовці.

З матеріалів, доданих до заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач із 04.07.2025 року дійсно проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовий частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується довідкою виданою військовою частиною 25 серпня 2025 року за №970.

Відтак, з огляду на вищенаведене, на переконання суду, невжиття заходів забезпечення позову у даному випадку може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача у разі задоволення пред`явленого ним позову, зумовить необхідність докладати значні зусилля для поновлення цих прав у спірних правовідносинах або навіть може призвести до незворотніх наслідків.

Крім того, на переконання суду, шкода, якої можна запобігти у разі вжиття заходів забезпечення позову, превалює над наслідками вжиття таких заходів.

Велика Палата Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 381/4019/18 констатувала:

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам .

Відповідно до ст. 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ч. 2 ст. 3 Основного Закону України).

В пункті 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 акцентується на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказано і у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовчу діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" (заява № 11901/02) засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Доран проти Ірландії" (Doran v. Ireland, № 50389/99) поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ вказав на те, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Тому обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву представника позивача про забезпечення позову, шляхом заборони командиру військової частини НОМЕР_3 вчиняти дії щодо направлення, переведення/відрядження військовослужбовця солдата ОСОБА_1 поза межі офіційного місцезнаходження військової частини НОМЕР_3 , до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Суд вважає, що вказаний спосіб забезпечення позову є таким, що відповідає критерію співмірності, оскільки відсутні такі негативні наслідки від його вжиття, які б переважали ті негативні наслідки, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Крім того, обраний судом спосіб забезпечення позову не підмінює собою судове рішення у справі та не вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом, а фактично направлений на збереження існуючого стану речей до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі.

Окремо суд наголошує, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При цьому, суд звертає увагу, що розгляд заяви про забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У заяві про забезпечення позову позивач просить застосувати декілька заходів забезпечення позову. Зокрема, позивач просить суд заборонити ІНФОРМАЦІЯ_4 направляти позивача до інших військових частин, змінювати його службово-бойовий статус, залучати до дій у зоні бойових дій та зупинити дію мобілізаційного розпорядження від до остаточного рішення суду;

Разом з тим, позивач не долучив до матеріалів справи мобілізаційного розпорядження, дію якого просить зупинити.

Положеннями ст.4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Варто зауважити, що мобілізаційне розпорядження, в розумінні ст.4 КАС України є актом індивідуальної дії та засвідчує закінчення мобілізаційної процедури стосовно особи військовозобов`язаного.

Відтак, таке мобілізаційне розпорядження вичерпує свою дію після його виконання, а саме після зарахування військовозобов`язаного до списків особового складу військової частини.

З урахуванням наведеного, зупинення дії акту індивідуальної дії, дія якого вичерпана неможливе.

Щодо вимоги в частині заборони ІНФОРМАЦІЯ_4 направляти позивача до інших військових частин, змінювати його службово-бойовий статус, залучати до дій у зоні бойових дій, то відповідно до довідки військової частини від 25 серпня 2025 року за №970 вбачається, що позивач починаючи з 04.07.2025 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовий частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , таким чином не перебуває у розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову.

Суд звертає увагу на положення ст.156 КАС України, відповідно до якої ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Забезпечити позов шляхом:

- Заборонити командиру військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) вчиняти дії щодо направлення, переведення/відрядження військовослужбовця солдата ОСОБА_1 поза межі офіційного місцезнаходження військової частини НОМЕР_3 , до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

У задоволенні решти заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адмінсуду протягом 15 днів.

Суддя З.Б.Плеханова