Справа № 640/21404/21
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпромашзбагачення» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпромашзбагачення» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпромашзбагачення» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.07.2021 № 4, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 371 294,00 грн та застосовано штраф в сумі 37 129,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постачальником виписано податкові накладні позивачу, які зареєстровані в ЄРПН; позивачем здійснено оплату постачальнику за товар, сума ПДВ склала 371 294,00 грн, у зв`язку з чим, згідно з пп. «б» п. 200.4 ст.200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми податку на додану вартість, розрахованої згідно з п. 200.1 ст.200 Податкового кодексу України, позивач має право отримати бюджетне відшкодування.

Крім того, позивач вважає, що відповідачем протиправно віднесено поставлений йому ТОВ «Медіпромтек» товар до Переліку товарів, зазначеному у постанові Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 №224, які звільняються від оподаткування.

У зв`язку з викладеним, позивач вважає, що при заявленні бюджетного відшкодування ним виконано всі умови, передбачені діючим податковим законодавством, а винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що суперечать нормам діючого законодавства України і підлягає скасуванню.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Суд вказав про те, що товар, придбаний ТОВ «Гіпромашзбагачення» у постачальника ТОВ «Медіпромтек» - «санітайзер для рук/антисептичний засіб для рук/без спирту» підпадає під норми ПК України в частині операцій, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість. Таким чином, суд вважав обґрунтованими висновки контролюючого органу, що ТОВ «Гіпромашзбагачення» в порушення вимог п. 198.3 ст. 198 ПК України завищено суму податкового кредиту за липень 2020 року, вересень 2020 року на загальну суму 371 293,64 грн, що призвело до зменшення податкового кредиту за січень 2021 року у розмірі 371 294 грн, зменшення суми від`ємного значення, різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р.19 декларації) за січень 2021 у розмірі 371 294 грн, та, відповідно, завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за січень 2021 року у розмірі 371 294 грн.

Суд дійшов до висновку, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 14.07.2021 № 4 контролюючий орган діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпромашзбагачення» - розпорядником майна, арбітражним керуючим Бандолою Олександром Олексійовичем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі № 640/21404/21 повністю; ухвалити нове рішення у справі № 640/21404/21, яким задовольнити позов ТОВ «ГІПРОМАШЗБАГАЧЕННЯ» в повному обсязі. Також вказує, що бажає брати участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Київським окружним адміністративним судом при прийнятті рішення 28 лютого 2025 року було допущено порушення норм матеріального та процесуального (неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи) права, тому рішення є необґрунтованим та підлягає скасуванню. Судом першої інстанції порушені процесуальні норми, не прийнято до уваги рішення господарського суду, чим порушено ст. 78 КАС України.

Позивач зазначає про те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2024 року у справі №910/8349/22 (910/16464/23) визнано недійсним з моменту укладення Договір поставки № 20/07 від 20.07.2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Медіпромтек" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення". Отже, на дату винесення рішення що оскаржується, договір поставки № 20/07 від 20.07.2020р. по якому здійснювалося постачання товару (санітайзер для рук/ антисептичний засіб для рук/без спирту) визнано недійсним з моменту укладення, а недійсність є підставою для скасування податкового повідомлення рішення від 14 липня 2021р. № 4, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у загальній сумі 371 294 грн та застосовано штраф в сумі 37 129, 40 грн. Суд першої інстанції проігнорував ці докази та прийняв незаконне рішення. При прийняті рішення, що оскаржується, судом першої інстанції не застосована правова позиція Верховного Суду, згідно постанови від 03.12.2021 року у справі № 910/12764/20.

Апелянт наголошує на тому, що при заявлені бюджетного відшкодування ним виконано всі умови, передбачені діючим законодавством. Постачальником (ТОВ «МЕДІПРОМТЕК») не подано декларацію про відповідність та/або не подано повідомлення Міністерства охорони здоров`я про введення в обіг та/або експлуатацію медичних виробів; блок переліку «Антисептики» в лівому рядку містить УКТЗЕД 3808, котрий співпадає з УКТЗЕД товару, але товар не містить в своїй назві і в складі речовин (інші рядки цього ж блоку) Chlorhexidine 0,05 %, 5 % (біглюконат) або 4%; Ethanol 70 % (денатурований), Povidone iodine 10 % (еквівалентно 1 % активного йоду), примітка: у відповідності до митної декларації UA500040/2021/001062, склад діючої речовини Санітайзера для рук Medshield/Антисептичний засіб для рук/ Без спирту/: бензалконій хлорид 50%-02% ,гліцерин-2,27%, вода очищена; назва товару не містить в собі «Хлоргексидин, Етанол або Повідон йоду»; співпадіння за принципом побудови таблиці переліку «УКТЗЕД назва антисептичного засобу - вміст активної речовини» - відсутнє. Таким чином, якщо товари не включені до Переліку №224 або не відповідають вимогам, встановленим таким переліком, то операції з постачання таких товарів оподатковуються ПДВ у загальновстановленому порядку. Вищезазначених законодавством кроків, котрі б дозволяли звільнити операції з постачання товару від ПДВ, постачальником товару, підприємством ТОВ «МЕДІПРОМТЕК», вчинено не було. Таким чином, для постачання товару без ПДВ підстав не було.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року та від 22 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи до апеляційного розгляду у письмовому провадженні.

02 липня 2025 року відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу.

Щодо клопотання апелянта про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 2 та 3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У той же час, згідно частин 1-3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін;2) обраний позивачем спосіб захисту;3) категорію та складність справи;4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо;5) кількість сторін та інших учасників справи;6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 12, частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з поданого клопотання апелянта, в такому не наведено доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.

Дослідивши клопотання апелянта, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, беручи до уваги пункт 20 частини 1 статті 4 та частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що дана справа є справою незначної складності, а характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до фактичних обставин справи, на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 09.03.2021 №1876-п, направлення від 26.03.2021 №5550/26-15-07-04-02, відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Гіпромашзбагачення» (код 40132375) з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за січень 2021 року, за результатами якої складено акт від 16.04.2021 № 31140/26-15-07-04-02-40132375.

Документальною позаплановою перевіркою встановлено порушення пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за січень 2021 року у розмірі 371 294 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, позивачем подано до Головного управління ДПС у м. Києві заперечення на акт від 23.04.2021 вих. №23/04.

Листом від 13.05.2021 №9496/1/26-15-07-04-02-14 Головне управління ДПС у м. Києві повідомило позивача про те, що висновки акту перевірки від 16.04.2021 № 31140/26-15-07-04-02-40132375 залишені без змін, а заперечення без задоволення.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.07.2021 № 4, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку за січень 2021 року у розмірі 371 294,00 грн та застосовано штраф в сумі 37 129,40 грн.

Позивачем подано скаргу на податкове повідомлення-рішення від 14.07.2021 № 4 до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 09.07.2021 № 15690/6/99-00-06-01-05-06 податкове повідомлення-рішення від 14.07.2021 № 4 залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/ орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов`язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв`язку).

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Приписами пункту 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, підтверджених сукупністю документів первинного бухгалтерського обліку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту, витрат та доходу.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість, витрат та доходу обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до пунктів 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Підставою виникнення спірних правовідносин слугує висновок податкового органу про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку за січень 2021 року у розмірі 371 294,00 грн.

Так, здійснення експортних операцій стало підставою виникнення від`ємного значення з ПДВ у ТОВ «Гіпромашзбагачення», яке в подальшому сформувало суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за січень 2021 року.

Відповідно до акту спірної перевірки, Товариством з обмеженою відповідальністю «Гіпромашзбагачення» здійснено вивіз за межі митної території України (експорт) наступного товару: санітайзер для рук/ антисептичний засіб для рук/без спирту/59,1 мл. (2 Fl. OZ) - 109 512 шт.; санітайзер для рук/антисептичний засіб для рук/без спирту/100 мл. (3,3 Fl OZ) - 77 760 штук. Код товару - .

Постачальником зазначеного товару є ТОВ «Медіпромтек» (код 39142390) згідно договору поставки від 20.07.2020 № 20/07.

На виконання умов договору постачальником виписано податкові накладні, які включені Товариством з обмеженою відповідальністю «Гіпромашзбагачення» до складу податкового кредиту у відповідних періодах, а саме: ПН № 76 від 24.07.2020 (дата реєстрації 14.08.2020) на загальну суму 991 811,81 грн, сума ПДВ 165 301,97 грн; ПН № 2 від 01.09.2020 (дата реєстрації 30.09.2020) на загальну суму 1 235 949,99 грн, сума ПДВ 205 991,67 грн.

Оплату за товар Товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпромашзбагачення» здійснило згідно з платіжними дорученнями № 86 від 24.07.2020 на загальну суму 991 811,91 грн, сума ПДВ 165 301,97 грн та № 107 від 01.09.2020 на загальну суму 1 235 949,98 грн, сума ПДВ 205 991,66 грн.

Фактичне надання товару підтверджено видатковою накладною № 476 від 02.09.2020 на загальну суму без ПДВ 1 856 468,19 грн, сума ПДВ 371 293,63 грн.

Враховуючи зазначене, Товариством з обмеженою відповідальністю «Гіпромашзбагачення» включено до складу податкового кредиту за липень 2020 року суму ПДВ у розмірі 165 301,97 грн, за вересень 2020 року суму ПДВ у розмірі 205 991,67 грн по товару Medshield/Антисептичний засіб для рук/Без спирту від постачальника ТОВ «Медіпромтек» (код 39142390).

Контролюючий орган дійшов висновку про те, що податкові накладні складені постачальником ТОВ «Медіпромтек» з порушенням вимог Податкового кодексу України та наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» від 31.12.2015 № 1307, оскільки реалізовані товари в адресу ТОВ «Гіпромашзбагачення» звільняються від оподаткування податком на додану вартість, а отже не можуть формувати суму податкового кредиту покупця.

Пунктом 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідних положень» ПК України закріплено, що тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України. У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до цього пункту, положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та положення статті 199 цього Кодексу не застосовуються щодо таких операцій. Норми цього пункту застосовуються до операцій, здійснених починаючи з 17 березня 2020 року.

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 20.03.2020 № 224 «Про затвердження переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість та які звільняються від сплати ввізного мита» (далі - Постанова № 224).

У вказаній Постанові № 224 в групі товарів «Дезінфекційні засоби, антисептики та обладнання для проведення дезінфекції, що необхідні для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» до дезінфекційних засобів включено: «Дезінфікуючий засіб для обробки рук і шкіри», код згідно з УКТЗЕД 3808.

Як зазначено у п.1 примітки до Постанови № 224, коди згідно з УКТЗЕД наводяться у цьому переліку довідково. Основною підставою для звільнення від оподаткування податком на додану вартість та від сплати ввізного мита товарів, що ввозяться на митну територію України, є відповідність таких товарів назві товару (медичного виробу, основного компонента), міжнародному непатентованому найменуванню (назві) лікарського засобу, які зазначені в переліку.

Для цілей цього переліку:

1) медичні вироби означають медичні вироби, активні медичні вироби у значенні, наведеному в Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. № 753 (Офіційний вісник України, 2013 р.,№

82, ст. 3046), Технічному регламенті щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. № 754 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3047), Технічному регламенті щодо активних медичних виробів, які імплантують, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. № 755 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3048);

2) термін "засоби індивідуального захисту" вживається у значенні, наведеному в Технічному регламенті засобів індивідуального захисту, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2008 р. № 761 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 66, ст. 2216), або Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. №753 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3046).

Для віднесення товарів, зазначених у розділі "Медичні вироби, медичне обладнання та інші товари, що необхідні для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", до товарів, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування на додану вартість, повинно бути:

подано декларацію про відповідність та нанесено на товар або на його упаковку, а також на супровідні документи, якщо такі документи передбачені відповідним технічним регламентом, знак відповідності технічним регламентам згідно з правилами та умовами його нанесення, визначеними у Технічному регламенті щодо медичних виробів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. № 753 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3046), Технічному регламенті щодо медичних виробів для діагностики in vitro, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. № 754 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3047), Технічному регламенті щодо активних медичних виробів, які імплантують, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. № 755 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 82, ст. 3048), Технічному регламенті засобів індивідуального захисту, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2008 р. № 761 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 66, ст. 2216); або

подано повідомлення Міністерства охорони здоров`я про введення в обіг та/або експлуатацію медичних виробів (медичних виробів для діагностики in vitro, активних медичних виробів, які імплантують), стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів, або повідомлення Державної служби з питань праці про введення в обіг засобів індивідуального захисту, стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що товар, придбаний ТОВ «Гіпромашзбагачення» у постачальника ТОВ «Медіпромтек» - «санітайзер для рук/антисептичний засіб для рук/без спирту» підпадає під норми ПК України в частині операцій, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Апелянт заперечує відповідні обставини та вказує, що рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2024 року у справі №910/8349/22 (910/16464/23) визнано недійсним з моменту укладення Договір поставки № 20/07 від 20.07.2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Медіпромтек" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення".

За позицією позивача, на дату винесення рішення що оскаржується, договір поставки № 20/07 від 20.07.2020 року по якому здійснювалося постачання товару (санітайзер для рук/ антисептичний засіб для рук/без спирту) визнано недійсним з моменту укладення, а недійсність є підставою для скасування податкового повідомлення рішення від 14 липня 2021 року № 4, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у загальній сумі 371 294 грн та застосовано штраф в сумі 37 129, 40 грн.

Судова колегія вбачає такі висновки апелянта помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14 лютого 2024 року у справі №910/8349/22, яке набрало законної сили 27 березня 2024 року, визнано недійсним з моменту укладення Договір поставки № 20/07 від 20.07.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Медіпромтек" (08205, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Стельмаха,9, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" (54001, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул. Нікольська, будинок 25, ).

Позов у справі №910/8349/22 мотивований тим, що директор ТОВ "Гіпромашзбагачення" у порушення статуту уклав договір поставки від 20.07.2020 №20/07 з додатками без рішення загальних зборів учасників, у той час як вартість товару за спірним договором складала 4 610 664,19 грн. Відтак, позивач на підставі ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства просив визнати недійсним спірний договір, оскільки боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

Задовольняючи позовні вимоги у справі №910/8349/22 Суд дійшов висновку про те, що договір поставки товару від 20.07.2020 № 20/07 вчинений Товариством з обмеженою відповідальністю «Гіпромашзбагачення» протягом «спірного періоду» із перевищенням директором повноважень, за наслідками чого боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Недотримання учасниками господарської операції вимог цивільного або господарського законодавства щодо істотних умов договору під час його укладення не має безпосереднього впливу на результати податкового обліку. Значення для податкового обліку має факт господарської операції, її дійсний зміст, фінансовий результат та економічний ефект.

Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розумною економічною причиною (діловою метою) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Розумна економічна причина (ділова мета) для цілей податкового обліку передбачає обов`язкову спрямованість господарської операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.

Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Поняття економічного ефекту в нормах ПК України не розкрито, однак, виходячи із визначення господарської діяльності, наведеного у підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, та розуміння економічної доцільності, можна дійти висновку, що економічний ефект передбачає отримання доходу, зокрема у формі приросту (збереження) активів платника податків та/або їх вартості.

Судова колегія враховує, що починаючи з моменту укладення договору поставки № 20/07 від 20.07.2020 до визнання його недійсним (14.02.2024) проводилася господарська діяльність учасниками договору та сторони несли юридичне навантаження правового характеру, в тому числі по сплаті податків та зборів відповідно до чинного законодавства та зазначеного договору.

Факт визнання недійсним договору, не знімає з його учасників обов`язку по сплаті податків і зборів до державного бюджету, оскільки господарська діяльність проводилася на момент дії договору і це не спростовується позивачем.

Водночас, суд наголошує, що наслідки недійсності договору пов`язані лиш з договірними відносинами його учасників, а обов`язок зі сплати податків, зборів покладається на платника податку у відповідності до вимог податкового законодавства.

Відтак, Господарський суд міста Києва у справі №910/8349/22, визнаючи недійсним договір поставки № 20/07 від 20.07.2020, жодним чином не звільнив учасників такого договору від обов`язків зі сплати податків, зборів покладених на платника податку у відповідності до вимог податкового законодавства.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом 17 липня 2025 року у справі №640/15935/19.

Щодо правомірності включення ПДВ до ціни товару згідно договору поставки №20/07 від 20.07.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Медіпромтек" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гіпромашзбагачення" судова колегія враховує наступне.

У підпункті 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що ПДВ - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

За змістом підпунктів «а» і «б» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів / послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПК України.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).

Верховний Суд у постанові від 03 грудня 2021 року у справі № 910/12764/20 дійшов висновку про те, що встановлення обставин щодо недотримання передбачених Постановою № 224 умов для віднесення поставленого за Договором товару до товарів, операції з постачання яких звільняються від оподаткування на додану вартість, виключає таке звільнення, у зв`язку з чим відсутнє порушення відповідачем вимог пункту 71 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України і Постанови № 224 у частині включення суми ПДВ до вартості товару.

У спірних правовідносинах Товариством з обмеженою відповідальністю «Гіпромашзбагачення» здійснено вивіз за межі митної території України (експорт) наступного товару: санітайзер для рук/ антисептичний засіб для рук/без спирту/59,1 мл. (2 Fl. OZ) - 109 512 шт.; санітайзер для рук/антисептичний засіб для рук/без спирту/100 мл. (3,3 Fl OZ) - 77 760 штук. Код товару - .

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази наявності однієї із визначених в п.3 Примітки до Переліку умови для віднесення поставлених за договором товарів до товарів, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування на додану вартість, а саме: подання постачальником відповідної декларації про відповідність з нанесенням у визначеному порядку знаку відповідності технічним регламентам та/або повідомлення Міністерства охорони здоров`я про введення в обіг спірних медичних виробів (а.с.82).

При цьому, Перелік в частині визначення медичних виробів, медичного обладнання та інших товарів, що необхідні для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, містять лише загальні найменування таких виробів, обладнання та товарів, що безумовно потребує певного порядку для віднесення до них конкретних виробів, обладнання та товарів, операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування на додану вартість.

Наведене виключає можливість застосування при здійсненні спірної операції купівлі-продажу товарів за договором (санітайзер для рук Medshield/Антисептичний засіб для рук/Без спирту/ 59,1 мл (2FL OZ); санітайзер для рук Medshield/Антисептичний засіб для рук/Без спирту/ 100 мл (3,3FL OZ)) положень п.71 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, тобто, виключає можливість звільнення від сплати податку на додану вартість.

Таким чином, поставка товару санітайзер для рук Medshield/Антисептичний засіб для рук/Без спирту/ 59,1 мл (2FL OZ); санітайзер для рук Medshield/Антисептичний засіб для рук/Без спирту/ 100 мл (3,3FL OZ) від ТОВ «Медіпромтек» (код 39142390) згідно договору поставки від 20.07.2020 № 20/07 не підлягає звільненню від сплати податку на додану вартість.

За практикою Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема, у рішенні від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів, має саме податкове управління.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення від 14 липня 2021 року № 4, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на загальну суму 371 294,00 грн та застосовано штраф в сумі 37 129,40 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене у сукупності, колегія суддів вважає апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпромашзбагачення» такою, що підлягає задоволенню та вбачає правові підстави для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року.

За приписами частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням вищенаведеного, сума судового збору у розмірі 13 477,97 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

Керуючись статтями 308, 309, 311, 313, 315, 317, 321. 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпромашзбагачення» задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпромашзбагачення» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 14 липня 2021 року № 4.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпромашзбагачення» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 477,97 грн (тринадцять тисяч чотириста сімдесят сім гривень дев`яносто сім копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан