Справа № 160/3750/25
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2025-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2025 року м.Дніпросправа № 160/3750/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі №160/3750/25 (суддя Рябчук О.С., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, викладене у формі листа від 09.01.2025 №0400-010318-8/4893;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач) щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 страхової виплати відповідно до частини 5 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхову виплату відповідно до частини 5 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого, у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 ..

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що внаслідок отриманої під час роботи в ПРАТ Північний гірничо збагачувальний комбінат травми її чоловік ОСОБА_2 помер. За наслідком нещасного випадку на підприємстві був складений акт розслідування форми Н-1/П від 04 жовтня 2024 року. У зв`язку зі смертю чоловіка позивач зверталась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявами про призначення страхової виплати відповідно до ч. 5 ст. 36 ЗУ Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого, а також одноразової страхової виплати кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого та щомісячні страхові виплати, як особі, яка досягла пенсійного віку. Проте, у відповідь на звернення отримала відмови у зв`язку з відсутністю встановленого факту перебування на утриманні померлого чоловіка та відсутністю витягу з місця реєстрації померлого ОСОБА_2 . Позивач вважає, що такі дії та рішення відповідача порушують її право соціальні гарантії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Так, суд:

-визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, викладене у формі листа від 09.01.2025 №0400-010318-8/4893 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 страхової виплати відповідно до частини 5 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування";

-зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) страхову виплату відповідно до частини 5 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого, у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 .

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що у Головного управління Пенсійного фонду України в

Дніпропетровській області відсутні законні підстави для призначення позивачу одноразової допомоги на сім`ю. Позивачем не дотримано спеціального порядку, який передбачає дві обов`язкові складові - звернення особи з відповідною заявою про призначення страхових виплат та прийняття органами ПФУ відповідного рішення за наслідками розгляду такої заяви (позивачем подано не повний пакет документів, перелік яких закріплено законодавчо, рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні виплат не приймалось, проте надано роз`яснення, що питання, призначення позивачу одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат в разі втрати годувальника можливе після надання рішення судового органу про встановлення факту проживання однією сім`єю).

Позивач подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві зазначає, що вважає рішення у справі законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги відповідача безпідставними. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Звертає увагу, що Постановою Правління Пенсійного фонду України від 26 січня 2024 року № 4-1, затверджено Порядок призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. При цьому дискримінаційних умов, які стосуються обов`язковості однакового зареєстрованого місця проживання усієї родини, положеннями нового Порядку № 4-1 не передбачено.

Дійсно місце реєстрації позивача та її померлого чоловіка ОСОБА_2 не співпадає, проте, жодної з перелічених у статті 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підстав для відмови у страховій виплаті відповідач не вказав. Місце реєстрації проживання не є єдиним та беззаперечним доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 02.09.1995 року ОСОБА_3 у Тернівському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 , актовий запис № 414, змінивши дівоче прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 09.07.2024 складений відповідний актовий запис № 1356.

04 жовтня 2024 року головою Державної служби України з питань праці затверджено акт розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався 08 липня 2024р. о 09 год. 50хв. з працівниками ПРАТ Північний гірничо збагачувальний комбінат, від 01 жовтня 2024 року форми Н-1/П.

Так, комісією Південно Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці , що утворена наказом від 10.07.2024 № 121 у акті від 01.10.2024 року викладено висновок, що нещасний випадок з ОСОБА_2 стався під час виконання ним посадових обов`язків на території Управління комбінату ПРАТ ПІВНГЗК та відповідно до підпункту 2 пункту 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 17 квітня 2019 № 337 даний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом.

Відповідно до Акту від 17.01.2025 мешканців будинку АДРЕСА_1 , складеного ТОВ УЮТ -2011, ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_1 фактично проживав за адресою АДРЕСА_2 з грудня 1995 року по 03 грудня 2023року. З 04.12.2023 сім`я ОСОБА_5 за даною адресою не проживає.

Згідно акту № 1 від 17.01.2025 мешканців будинку АДРЕСА_3 , складеного ОСББ ГЕРОЇВ МАРІУПОЛЯ 68 зазначено, що ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_1 та дітьми: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в період з 04.12.2023 року по день загибелі чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_4 та вели спільне господарство.

03.01.2025 ОСОБА_1 звернулась до Відділу призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення страхових виплат на сім`ю в разі втрати годувальника (смерті потерпілого на виробництві).

Листом Щодо призначення страхових виплат від 09.01.2025 №0400-010318-8/4893 Відділом призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ у Дніпропетровській області відмовлено в призначенні одноразової допомоги сім`ї. Відмова аргументована тим, що зареєстровані різні місця проживання позивача та її чоловіка. Встановлення фактів, що мають юридичне значення, знаходиться у компетенції судових органів. Питання одноразових виплат на сім`ю можливе лише після надання рішення судового органу про встановлення факту, що саме позивач вважається сім`єю померлого ОСОБА_2 .

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що єдиною та достатньою умовою для призначення та виплати одноразової допомоги у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї - позивачці, як дружині, є факт перебування її в шлюбних відносинах з чоловіком, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб.

Оскільки чоловік позивача помер внаслідок нещасного випадку на виробництві і вони разом проживали однією сім`єю до самої його смерті, суд виснував, що позивач має право на отримання одноразової допомоги як член сім`ї потерпілого відповідно до положень ч. 5 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а тому відмова відповідача у нарахуванні та виплаті одноразової допомоги є протиправною.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №1105).

Згідно ч.1 ст.4 Закону №1105-XIV, уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

Згідно ст.30 Закону №1105-XIV, страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Страхові виплати складаються із:

1)щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2)страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3)страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;

4)страхових витрат на професійну реабілітацію та соціальну допомогу;

5)допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Статтею 35 Закону № 1105-XIV передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є:

1) діти, які не досягли 18 років;

2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства;

3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють;

4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності.

3. Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Згідно п.1 ч. 5 ст. 36 Закону № 1105-XIV, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

За приписами ч.2 ст.37 Закону № 1105-XIV територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій: 1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами; 2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності; 3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат; 4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат; 5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання; 6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання; 7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання; 8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів; 9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи; 10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Як вбачається зі спірного рішення, підставою для відмови у виплаті одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат особі, яка має на неї право в разі втрати годувальника, зазначено, не надання позивачем рішення суду про встановлення факту перебування на утримання у померлого чоловіка та відсутній витяг з місця реєстрації померлого.

В той же час, ст. 39 Закону №1105-XIV встановлює чіткі підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо:

1)потерпілий вчиняв дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання рекомендацій лікаря), що сприяли настанню страхового випадку;

2)роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок;

3)застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку.

Уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованій особі, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.01.2025 року № 0400-010318-8/4893, яким відмовлено у призначенні страхових виплат, не містить підстав для відмови, які визначені ст.39 Закону №1105-XIV.

Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2021 року у справі №360/1239/19, розглядаючи правовідносини, схожі зі спірними у даній справі, вказав, що Закон України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування не містить визначення сім`ї та її членів. Сімейний кодекс України є спеціальним законом, який має враховуватися при визначенні поняття сім`ї та її членів під час вирішення питання щодо наявності права на отримання допомоги, передбаченої Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини першої статті 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

В спірному випадку єдиною та достатньою умовою для призначення та виплати одноразової допомоги у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї позивачці, як дружині, є факт перебування її в шлюбних відносинах з чоловіком, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб.

Згідно пункту 5.1. Розділу V Порядку №11 Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління ФСС України від 19.07.2018 (чинної на час подання заяви про призначення страхових виплат) для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються:

- заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою;

- копії паспорта;

- копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

- копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого;

- копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого);

- довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).

Для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.

Відповідно до акту від 17.01.2025 мешканців будинку АДРЕСА_1 , складеного ТОВ УЮТ -2011, ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_1 фактично проживав за адресою АДРЕСА_2 з грудня 1995 року по 03 грудня 2023року. З 04.12.2023 сім`я ОСОБА_5 за даною адресою не проживає.

Згідно акту № 1 від 17.01.2025 мешканців будинку АДРЕСА_3 , складеного ОСББ ГЕРОЇВ МАРІУПОЛЯ 68, ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_1 та дітьми: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в період з 04.12.2023 року по день загибелі чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_4 та вели спільне господарство.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 23.09.2021 у справі №204/6931/20, під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного.

Станом на день прийняття спірного рішення був чинний Порядок призначення, перерахування та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 26.01.2024 року №4-1.

Згідно п.5 розділу 9 Порядку №4-1, одноразова допомога сім`ї призначається і виплачується органами, що призначають страхові виплати, в рівних частинах особам, які мають право на виплату та звернулися із заявою (заявами).

Таким чином, оскільки чоловік позивача помер внаслідок нещасного випадку на виробництві і вони разом проживали однією сім`єю до самої його смерті, позивач має право на отримання одноразової допомоги як член сім`ї потерпілого відповідно до положень ч. 5 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а тому відмова відповідача у нарахуванні та виплаті одноразової допомоги є протиправною.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують. Судом першої інстанції рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається. Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322,325,328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року у справі №160/3750/25 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак