Справа № 140/10392/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року ЛуцькСправа № 140/10392/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-XII); зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення (згідно з довідкою від 11 грудня 2025 року №1600) та призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII з часу виникнення права на пенсію - з 25 серпня 2025 року.

Позов обґрунтований тим, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи та 25 серпня 2025 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до приписів Закону №796-XII. Натомість отримав рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії з підстав проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років.

Із таким рішенням позивач не погоджується та вважає, що наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) та надана органу Пенсійного фонду довідка від 11 грудня 2024 року №1600 підтверджують проживання у зоні гарантованого добровільного відселення - у селі Сошичне Волинської області станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років. Позивач стверджує, що відомості диплому не можуть спростовувати факт проживання, оскільки на навчання у Шацькому лісному технікумі він добирався прямим рейсовим автобусом, а весь вільний від навчання час проводив у домогосподарстві батьків у селі Сошичне, де був прописаний і у період служби в армії.

На переконання позивача, він має право на зниження пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII на 6 років (максимальний).

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.33-35). В обґрунтування цієї позиції вказав, що в долученій до заяви від 25 серпня 2025 року про призначення пенсії довідці Сошичненської сільської ради від 11 грудня 2024 року №1600 вказано про проживання ОСОБА_1 у селі Сошичне Волинської області з 13 грудня 1970 року по вересень 1985 року та з червня 1991 року по 08 серпня 2008 року, що підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року лише 1 рік 6 місяців 22 дні. Поряд з тим навчання позивача у Шацькому лісному технікумі, який територіально знаходиться в селищі Шацьк за понад 100 км від села Сошичне, виключає його постійне проживання у вказаному населеному пункті. За відсутності підтвердженого належними доказами факту проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року, що є умовою призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону №796-ХІІ, не було можливим призначити позивачу пенсію.

У відзиві на позовну заяву відповідач 2 позовні вимоги також заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.46-48), зазначивши, що наявність одного лише посвідчення потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС, без підтвердження факту постійного фізичного перебування у зв`язку з проживанням/роботою на території радіоактивного забруднення, не може надавати особі право на зниження пенсійного віку та відповідно на призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-ХІІ. Фактичний період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не є достатнім для зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ на шість років, тож на час звернення позивача із заявою відсутні підстави для призначення пенсії за віком.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

25 серпня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. На момент подання заяви вік позивача 54 роки 8 місяців.

Після формування працівниками ГУ ПФУ у Волинській області електронної пенсійної справи заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого від 02 вересня 2025 року №41 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку з тих підстав, що за наданими документами обчислений станом на 01 січня 1993 року період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення становить 1 рік 6 місяців 22 днів (менше трьох років).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Частиною першою статті 9 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як передбачено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлені статтею 55 Закону №796-ХІІ.

За приписами частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ). Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно частини першої статті 55 Закону № 796-XII є: 1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу; 2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01 січня 1993 року; 3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону №796-XII (наведене відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 16 грудня 2025 року у справі №460/6098/24).

Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи до 01 січня 1993 року (у зоні гарантованого добровільного відселення - протягом трьох років). Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Отже, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року (подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22).

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Постанова №106).

Підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі Порядок №22-1), з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2023 року №55-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 січня 2024 року за №1/41346), які набрали чинності 15 лютого 2024 року, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 22 червня 1993 року (а.с.12), ОСОБА_1 належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що надає право користування пільгами і компенсаціями, встановленими Законом №796-ХІІ.

Однак суд відхиляє доводи позивача про те, що наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2025 року у справі №460/6098/24 виснував, що враховуючи встановлений абзацом другим підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 перелік документів, що подається особою для призначення їй пенсії зі зменшенням пенсійного віку, наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII.

Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Вказаний висновок застосовано і у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23.

Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі №556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі №500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі №500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зменшення пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зменшення пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно з рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 02 вересня 2025 року №41 є непідтвердження факту постійного проживання (роботи) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років (тобто, у визначений статтею 55 Закону №796-XII період).

Отже, ключовим питанням у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01 січня 1993 року.

Як видно з відомостей паспорта громадянина України (а.с.8-10), ОСОБА_1 зареєстрований у селі Сошичне з 20 червня 1989 року, а з 08 серпня 2008 року - у селі Підцир`я Камінь-Каширського району Волинської області.

Відповідно до довідки Сошичненської сільської ради від 11 грудня 2024 року №1600 (а.с.13) за даними книги реєстрації з 20 червня 1989 року по 08 серпня 2008 року ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав у селі Сошичне Камінь-Каширького району, а за даними погосподарського обліку з 13 грудня 1970 року по вересень 1985 року та з червня 1991 року по 08 серпня 2008 року.

Згідно з додатком 1 до Постанови №106 село Сошичне Волинської області включено у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, зокрема, викладені в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17 та від 17 червня 2020 у справі №572/456/17, у які зводяться до того, що підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.

Період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області обчислено на підставі довідки Сошичненської сільської ради від 11 грудня 2024 року №1600 (а.с.13) та до нього зараховано період з 11 червня 1991 року по 01 січня 1993 року, що становить 1 рік 6 місяців 22 днів. Відповідач 1 заперечує можливість постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у період до 11 червня 1991 року з огляду на навчання позивача у Шацькому лісному технікумі.

Відповідно до диплому серії НОМЕР_2 від 27 лютого 1989 року ОСОБА_2 у 1985 році вступив Шацький лісний технікум, навчання у якому закінчив у лютому 1989 року (а.с.14).

У довідці Сошичненської сільської ради від 11 грудня 2024 року №1600 вказано, що за даними книги реєстрації ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав у селі Сошичне з 20 червня 1989 року, тобто період навчання позивача у вказаному населеному пункту у період навчання не підтверджено документально.

Між тим у вказаній довідці є й інші дані, джерелом яких є погосподарські книги за 1970 2008 роки; за їх відомостями ОСОБА_2 проживав у селі Сошичне з червня 1991 року.

З матеріалів справи слідує, що після закінчення Шацького лісного технікуму ОСОБА_1 працював на посаді техніка у Північному державному підприємстві (місто Вологда, Російська РФСР) з 04 квітня 1989 року по 05 травня 1989 року, що підтверджено трудовою книжкою серії НОМЕР_3 (а.с.16).

З військового квитка серії НОМЕР_4 (а.с.15) вбачається, що у зв`язку з призовом районним військовим комісаріатом міста Вологди позивач проходив строкову військову службу з 19 червня 1989 року по 10 червня 1991 року (а.с.15).

Суд наголошує, що законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи в зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним (а не з періодичним) проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини. Постійне місце навчання/ служба в армії нерозривно пов`язане з постійним місцем проживанням особи.

Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23 вказував, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).

Доказів дислокації військової частини, у якій позивач проходив строкову військову службу, в зоні радіаційного забруднення матеріали справи не містять.

Отже, достатніх та достовірних доказів, які б беззаперечно підтверджували факт проживання/роботи/навчання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років, позивач ні відповідачам, ні суду не надав.

Верховний Суд у постановах від 11 березня 2024 року у справі №500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22 у такій категорії справ дотримується підходу, згідно з яким якщо станом на 01 січня 1993 року позивач постійно не проживав та не працював у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років, то він не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України суд дійшов висновку про те, що у відповідача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області були відсутні правові та фактичні підстави для призначення позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ за заявою від 25 серпня 2025 року, оскільки за наданими документами станом на 01 січня 1993 року період його фактичного постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення менше трьох років, а наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII. Тому рішення від 02 вересня 2025 року №41 про відмову у призначенні пенсії є правомірним.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії та зобов`язання призначити пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з дати звернення (з 25 серпня 2025 року) належить відмовити.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати не підлягають відшкодуванню позивачу.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 26, ідентифікаційний код юридичної особи 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк