Справа № 560/4778/25
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 560/4778/25 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ) звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі - відповідач; Адміністрації Держприкордонслужби України), в якому просив:

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні нарахування і виплати допомоги для оздоровлення за 2016 та 2017 роки із місячного грошового забезпечення, з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди згідно постанови № 889;

- зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити перерахунок і виплату допомоги для оздоровлення за 2016 та 2017 роки із місячного грошового забезпечення, з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди згідно постанови № 889;

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні перерахунку і виплати з 29.01.2020 по 20.05.2023 грошового забезпечення, допомог на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки із застосуванням розрахункової величини для обчислення розмірів посадових окладів та окладів за військове звання, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, із урахуванням проведених виплат;

- зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити перерахунок і виплату з 29.01.2020 по 20.05.2023 грошового забезпечення, допомог на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки із застосуванням розрахункової величини для обчислення розмірів посадових окладів та окладів за військове звання, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, із урахуванням проведених виплат;

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні перерахунку і виплати індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січня 2008 року, з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити перерахунок і виплату індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січня 2008 року, з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по січень 2025 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) березень 2018 року, виходячи з розміру індексації, розрахованої, як різниця між сумою індексації і розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року;

- зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити нарахування і виплату індексації грошового забезпечення за період з березня 2018 року по січень 2025 року включно з урахуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) березень 2018 року, виходячи з розміру індексації, розрахованої, як різниця між сумою індексації і розміром підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року;

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні нарахування і виплати належної, але невиплаченої суми додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 (в редакції постанови КМУ № 43 від 20.01.2023) за січень-травень 2023 у сумі 127 420,00 грн;

- зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити нарахування і виплату належної, але невиплаченої суми додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 (в редакції постанови КМУ № 43 від 20.01.2023) за січень-травень 2023 у сумі 127 420,00 грн;

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні нарахування і виплати допомог для оздоровлення та матеріальних допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 та 2025 роки, а також компенсацію за невикористану відпустку та одноразову грошову допомогу при звільненні із включенням до місячного грошового забезпечення, належних щомісячних видів грошового забезпечення, а саме:

за 2020 рік - грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, із включенням належної суми індексації (розрахованої, як різниця між сумою індексації, із врахуванням базового місяця січень 2008 року та розміром підвищення доходу у березні 2018 року);

за 2021 рік - грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань із включенням належної суми індексації (розрахованої, як різниця між сумою індексації, із врахуванням базового місяця січень 2008 року та розміром підвищення доходу у березні 2018 року);

за 2022 рік - матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань із включенням належної суми індексації (розрахованої, як різниця між сумою індексації, із врахуванням базового місяця січень 2008 року, та розміром підвищення доходу у березні 2018 року), а грошової допомоги для оздоровлення із включенням належної суми індексації (розрахованої, як різниця між сумою індексації, із врахуванням базового місяця січень 2008 року та розміром підвищення доходу у березні 2018 року) та грошової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 у розмірі 30 000,00 грн.;

за 2023 рік - грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної, допомоги для вирішення соціально-побутових питань із включенням належної суми індексації (розрахованої, як різниця між сумою індексації, із врахуванням базового місяця січень 2008 року, та розміром підвищення доходу у березні 2018 року) та грошової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 у розмірі 30000,00 грн.;

за 2024 рік - грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань із включенням належної суми індексації (розрахованої, як різниця між сумою індексації, із врахуванням базового місяця січень 2008 року, та розміром підвищення доходу у березні 2018 року) та грошової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168, а компенсація за невикористані відпустки та одноразова грошова допомога при звільненні із включенням належної суми індексації розрахованої, як різниця між сумою індексації, із врахуванням базового місяця січень 2008 року, та розміром підвищення доходу у березні 2018 року;

за 2025 рік - грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані відпустки та одноразової грошової допомога при звільненні із включенням належної суми індексації (розрахованої, як різниця між сумою індексації, із врахуванням базового місяця січень. 2008 року, та розміром підвищення доходу у березні 2018 року);

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні нарахування та виплатити середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 24.01.2025 по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці перед звільненням з військової служби;

- зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити нарахування і виплату середнього заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 24.01.2025 по день фактичного розрахунку;

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми не здійснених виплат грошового забезпечення та індексації, за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати;

- зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми не здійснених виплат грошового забезпечення та індексації, за весь час затримки такої виплати по день її фактичної виплати;

- визнати протиправними дії Адміністрації Держприкордонслужби щодо відмови у здійсненні здійснення виплати із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, із врахуванням раніше проведених виплат;

- зобов`язати Адміністрацію Держприкордонслужби здійснити виплати із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, із врахуванням раніше проведених виплат.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 31.03.2025 адміністративну справу №560/4778/25 передано на розгляд Київському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії повернуто особі, яка її подала. Ухвалюючи вказане судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем позовні вимоги мають різні підстави їх виникнення, які не пов`язані між собою та обґрунтовуються різними доказами, що, у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у статті 172 КАС України.

Не погоджуючись з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.04.2025, у травні 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане судове рішення та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що позовні вимоги пов`язані між собою підставою виникнення, а саме проходженням військової служби в Державні прикордонній службі України та не здійснення належних виплат грошового забезпечення за період такої служби.

Позивач звернув увагу, що заявлені вимоги стосуються фактичної невиплати належних за період проходження військової служби обов`язкових виплат грошового забезпечення посадового окладу, окладу за військовим, індексації, допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, допомоги при звітьненні та компенсації за не використані відпустки.

ОСОБА_1 відмітив, що позовні вимоги в частині виплат компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є фактично похідними від несвоєчасної виплати належних обов?язкових видів грошового забезпечення.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що судове рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Філіпова Ганна Михайлівна - представник Адміністрації Держприкордонслужби України, 22.05.2025 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 - без змін.

В обґрунтування своїх вимог представник відповідача зазначив, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, викладені в адміністративному позові не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, склались за різних обставин, за різного правового регулювання та на підставі різних дій суб`єкта владних повноважень та різних періодів, тобто зазначені позовні вимоги не є основними та похідними позовними вимогами, оскільки в основу спірних правовідносин покладено різні підстави їх виникнення і різні докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, оскільки лише виникнення спірних правовідносин між тими самими суб`єктами не є достатньою підставою для об`єднання не пов`язаних між собою вимог в одне провадження.

ОСОБА_1 22.05.2025 подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 - без змін та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що пов`язані між собою також, вказує і те, що вони заявлені по суті фактичної не виплати належних за період проходження військової служби обов`язкових виплат грошового забезпечення посадового окладу, окладу за військовим, індексації, допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, допомоги при звільненні та компенсації за не використані відпустки.

Апелянт відмітив, що позовні вимоги в частині виплат компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є фактично похідними від несвоєчасної виплати належних обов`язкових видів грошового забезпечення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. ст. 160, 161, 172 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 6 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень ст. 172 цього Кодексу).

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Так, відповідно до матеріалів справи, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги стосуються проходженням військової служби в Державні прикордонній службі України та не здійснення належних виплат грошового забезпечення за період такої служби.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про те, що позовні вимоги в частині виплат компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, компенсації втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні є похідними, оскільки є наслідком бездіяльності відповідача щодо виплати основних та додаткових видів грошового забезпечення у належному розмірі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що заборони щодо об`єднання в одне провадження кількох вимог встановлені ч.ч. 4, 5 ст. 172 КАС України, якими передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Системний аналіз вищезазначених норм процесуального права свідчить про те, що позовна заява підлягає поверненню на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України лише у разі порушення правил об`єднання позовних вимог, що може полягати виключно в об`єднанні в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, або щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Проаналізувавши матеріали позовної заяви, колегія суддів встановила, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства та законодавством не встановлено виключну підсудність таких позовних вимог різним судам, що виключає можливість повернення позовної заяви на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України з огляду на відсутність порушення правил об`єднання позовних вимог.

Колегія суддів також звертає увагу на положення ч. 6 ст. 172 КАС України, згідно якої суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Крім того, колегія суддів зауважує на тому, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Отже, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, апеляційним судом встановлено помилкове застосування судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до безпідставного повернення позовної заяви, у зв`язку з чим, відповідно до п. 4 частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

За змістом частини першої статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 240, 242-244, 250, 268, 272, 287, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року - скасувати, а справу №560/4778/25 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Є.В. Чаку