Справа № 260/8590/25
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2025 року м. Ужгород№ 260/8590/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Дору Ю.Ю.,

при секретарі судового засідання Гесня А.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Штефанюка І.М.,

представника відповідача Кремер Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

I. ОСОБА_1 (далі-позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі-відповідач, ГУ ДПС у Закарпатській області), - в якій просить:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Закарпатській області від 19.09.2025 року №326-о "Про переведення ОСОБА_1 "

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Закарпатській області.

II. Позиція позивачки та заперечення відповідача

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка не погоджується із оспорюваним наказом про її переведення, оскільки вона писала заяву на переведення на нижчу вакантну посаду заступника начальника відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Закарпатській області , тоді як відповідач проти її волі призначив її не на вакантну посаду, а на тимчасово вакантну посаду на період перебування основного працівника ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною. Позивачка вважає таке її переведення протиправним.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому він заперечує проти задоволення позовних вимог у зв`язку з її необґрунтованістю. Зокрема вказав, що працедавець виносячи оскаржуваний наказ діяв правомірно та у межах компетенції та дискреційних повноважень.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Вказаною ухвалою встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 08 грудня 2025 року справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

20.11.2025 року та 01.12 2025 року позивачка надіслала письмові пояснення. Відповідно до яких позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

28.11.2025 року надійшли додаткові пояснення від відповідача, відповідно до яких вказує на правомірність дій відповідача у спірних правовідносинах.

15.12.2025 року у судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечила з мотивів наведених у відзиві.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

ОСОБА_1 працює в органах податкової служби з 1995 року. Станом на 19.09.2025 року працювала на посаді начальника управління оподаткування фізичних осіб.

Під час перебування на посаді начальника управління оподаткування фізичних осіб ОСОБА_1 10 липня 2025 року було подано керівнику ГУ ДПС у Закарпатській області доповідну записку щодо вакантної посади заступника начальника цього відділу і нагальної необхідності її заповнення враховуючи те, що одним із основних завдань і функцій відділу є здійснення керівництва діяльністю та організація роботи відділу, визначення пріоритетів роботи структурного підрозділу та шляхи виконання покладених на нього завдань. (а.с.16-21)

12.09.2025 р. ОСОБА_1 подала заяву про її переведення на нижчу посаду - заступника начальника відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Закарпатській області. (а.с.111)

Сторонами не заперечується та підтверджено в судовому засіданні, що станом на дату написання ОСОБА_1 заяви про її переведення на нижчу посаду - заступника начальника відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Закарпатській області така була вакантною, про що було відомо та повинно було бути відомо на той час начальнику управління оподаткування доходів фізичних осіб ГУ ДПС у Закарпатській області ОСОБА_1 , до структури якого входить і відділ куди на вакантну посаду 12.09.2025 р. подала заяву на переведення ОСОБА_1 .

Разом з тим, відповідачем надано суду заяву ОСОБА_2 з вказаною датою написання 10.09.2025 р. , яка перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років просила перевести її також на посаду заступника начальника відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Закарпатській області. (а.с.109).

В ході судового розгляду відповідач не зміг надати доказів точної дати реєстрації заяви ОСОБА_2 . В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що такі заяви не реєструються, а тому вважає, що дата написання заяв є дата і їхньої реєстрації.

В подальшому наказом ГУ ДПС у Закарпатській області від 18.09.2025 року №324-о «Про переведення ОСОБА_2 » (далі Наказ №324-о) переведено начальника відділу надання адміністративних послуг, організації роботи та документації Ужгородської ДПІ на посаду заступника начальника відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб. Даний Наказ №324-о внесено в управління документами 19.09.2025 року і направлено для відома до управління оподаткування фізичних осіб 19.09.2025 року . (а.с.22, 25-30).

Наказом ГУ ДПС у Закарпатській області від 19.09.2025 року №326-о «Про переведення ОСОБА_1 » (далі Наказ №326-о) переведено з посади начальника управління на посаду заступника начальника відділу тимчасово, на період перебування основного працівника - ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною. (а.с.24)

Цього ж дня, 19.09.2025 р. ОСОБА_1 звернулася із скаргами щодо її протиправного переведення на не вакантну постійну посаду, а на тимчасову (до виходу ОСОБА_2 із відпустки по догляду за дитиною) та було подано скаргу відповідачу та у Державну службу України з питань праці (а.с.64-74).

Не погоджуючись із наказом щодо її переведення ОСОБА_1 звернулася із даною позовною заявою до Закарпатського окружного адміністративного суду.

V. Норми права застосовані судом у спірних правовідносинах.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ст. 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом України від 10.12.2015 № 889- VIII (далі - Закон № 889).

Згідно із частинами 2 та 3 статті 5 Закону № 889 відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону № 889 посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

Частиною 2 статті 6 Закону № 889 встановлюються такі категорії посад державної служби: 1) категорія «А» (вищий корпус державної служби); 2) категорія «Б» - посади, зокрема, керівників та заступників керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників державної служби у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів; 3) категорія "В" - інші посади державної служби, не віднесені до категорій "А" і "Б".

За правилами п. 3 та п.7 ч. 1 ст. 2 Закону № 889 керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі.

Суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Порядок призначення на посаду державної служби визначений статтею 31 Закону №889, за правилами якої рішення про призначення приймається, зокрема, на інші посади державної служби категорій "Б" і "В" - керівником державної служби, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 889 повноваження керівника державної служби у державних органах, посади керівників яких належать до посад державної служби, здійснює керівник відповідного органу.

З вищенаведених норм Закону № 889 випливає, що призначення на інші посади державної служби категорії «Б», переведення та звільнення з цієї посади здійснюється керівником відповідного органу.

Згідно із підпунктами 1 та 8 пункту 11 Положення про Головне управління ДПС у Закарпатській області, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 №643 «Про затвердження положень про територіальні органи ДПС» (зі змінами), начальник ГУ ДПС у Закарпатській області (далі - ГУ ДПС) очолює ГУ ДПС, здійснює загальне керівництво його діяльністю, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності, у встановленому порядку призначає та звільняє державних службовців та працівників ГУ ДПС, відповідно до чинного законодавства про державну службу та законодавства про працю, укладає та розриває з державними службовцями ГУ ДПС контракти про проходження державної служби.

Посада начальника управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Закарпатській області належить до категорії «Б».

Посада заступника начальника відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Закарпатській області також належить до категорії «Б».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 Закону № 889 державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 41 Закону№ 889 переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством відповідно до статті 32 Кодексу законів про працю України.

VI. Оцінка суду

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у межах позовних вимог в цій справі, зокрема щодо правильності винесення оскаржуваного наказу № 326 о від 19.09.2025 р. про переведення ОСОБА_1 на нижчу посаду згідно її заяви на підставі п.1 ч.1 ст. 41 Закону України «Про державну службу», суд зазначає про таке.

Підставою переведення на іншу посаду відповідно до наказів є п. 1 ч. 1 ст. 41 Закону №889, відповідно до якого державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 41 Закону № 889 переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Як встановлено судом, розглянувши заяву Позивачки про переведення на іншу посаду від 12.09.2025 року, з урахуванням її професійної підготовки, професійних компетентностей, стажу роботи та власного бажання, начальником ГУ ДПС у Закарпатській області прийнято наказ від 19.09.2025 №326-о «Про переведення ОСОБА_1 ».

Проте суд приходить до висновку, що відповідач, посилаючись на заяву ОСОБА_1 як на підставу переведення ОСОБА_1 порушив її право, адже заява подана позивачкою про переведення стосувалася вакантної, а не тимчасово вакантної посади. Так, на дату та час написання ОСОБА_1 12.09.2025 р. заяви, посада заступника начальна відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Закарпатській області була вакантною, і в подальшому до винесення оскаржуваного наказу відповідач жодним чином не повідомив позивачку про прийняття на вказану посаду 18.09.2025 р. ОСОБА_2 на постійне місце роботи.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що законодавством України не визначено особливого порядку та процедури інформування працівників . Така позиція суперечить вимогам. ч.1. ст. 41 вищевказаного Закону №889, оскільки при переведенні працівника таке повинно грунтуватися на заяві та волевиявленні працівника. Як вбачається із поданих позивачкою скарг на вказаний наказ в день його винесення ОСОБА_3 із таким переведенням на тимчасово вакантну посаду не погоджувалася та заяву про переведення її на тимчасово вакантну посаду не подавала.

Суд зазначає, що повноваження керівника щодо призначення та переведення працівників є дискреційними, проте повинні враховувати бажання та досвід працівників.

У ході судового розгляду відповідачем не доведено, що заява ОСОБА_2 була подана раніше заяви ОСОБА_1 , отже час розгляду таких заяв тривав в один і той самий період.

Як встановлено судом, відповідно до оскаржуваного наказу про переведення ОСОБА_1 позивачку переведено на тимчасову посаду, на яку в період розгляду заяви ОСОБА_1 було переведено ОСОБА_2 під час перебування останньої у відпустці по догляду за дитиною, без відкликання її із такої відпустки.

Отже, у ОСОБА_1 , після подання нею заяви про переведення було правомірне очікування на призначення саме на ту посаду, на яку подавалася заява, саме на тих умовах постійна, а не тимчасова посада. Правомірне очікування виникає у тому випадку, коли внаслідок заяв чи обіцянок від імені органу публічної влади, або внаслідок усталеної практики в особи сформувалося розумне сподівання, що стосовно до неї орган публічної влади буде діяти саме так, а не інакше. У практиці ЄСПЛ матеріальні правомірні очікування визнаються «майном» за умови, що такі очікування (1) стосуються певних благ, котрі мають економічну цінність, (2) є цивільними за галузевою належністю і (3) достатньо визначені для того, аби бути забезпеченими можливістю судового захисту. Справа Kopeckэ v. Slovakia § 49-52, Klaus and Iouri Kiladze v. Georgia § 58-64 можна виокремити наступні критерії.

Згідно практики ЄСПЛ трудові права розглядаються в контексті прав особистості (ст. 8 Конвенції - право на приватне життя, ст. 1 Першого Протоколу - захист власності) та права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції), а концепція "законного очікування" (legitimate expectation) є важливою складовою захисту, що означає: якщо працівник мав обґрунтовані сподівання щодо певної вигоди (збереження роботи), держава чи роботодавець не можуть свавільно їх порушити, навіть якщо закон не дає прямої гарантії.

Отже, враховуючи, що відповідачем не доведено послідовності реєстрації та розгляду заяви ОСОБА_1 щодо її переведення на нижчу посаду та заяви ОСОБА_2 про переведння поданої під час перебування у відпустці без відкликання із такої, а оскаржуваний наказ про переведення ОСОБА_1 винесено всупереч її заяві та переведено позивачку на тимчасову посаду, відтак позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДПС у Закарпатській області від 19.09.2025 року №326-о "Про переведення ОСОБА_1 ".

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки наказ ГУ ДПС у Закарпатській області від 19.09.2025 року №326-о "Про переведення ОСОБА_1 " підлягає скасуванню, відтак позивачка повинна бути поновлена на посаді на якій перебувала до винесення оскаржуваного наказу, та таку слід поновити на посаді начальника управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Закарпатській області.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, в той час як відповідачем в ході судового розгляду справи не доведено правомірність прийняття спірного наказу.

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. А.Волошина, буд.25, код ЄДРПОУ ВП44106694) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Закарпатській області від 19.09.2025 року №326-о "Про переведення ОСОБА_1 "

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 20.09.2025 року на посаді начальника управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Закарпатській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 16 грудня 2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 22 грудня 2025 року.

СуддяЮ.Ю.Дору