Справа № 580/5666/25
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5666/25 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 , з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 2), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 25 відповідача 2 від 24.04.2025 про відмову в призначенні пенсії позивачці на пільгових умовах за Списком №2;

- зобов`язати відповідача 1 призначити пенсію на пільгових умовах за Списком №2 з 16.04.2025 на підставі п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІ Із урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з тим, що вона не досягла необхідного пенсійного віку, безпідставно.

Ухвалою суду від 26 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного від 25 червня 2025 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.04.2025 №25 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити з 16.04.2025 ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком №2 на підставі п. б ст.13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому ним 23.01.2020 рішенні №1-р/2020.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 24.12.2025.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На звернення заявою від 16.0401.2025 до відповідача 1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, отримала рішення відповідача 2 від 24.04.2025 №25 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (далі Спірне рішення), обґрунтоване не досягненням нею віку, визначеного п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загально обов`язкове державне пенсійне страхування», а саме 55 років. При цьому, в ньому зазначено про зарахування до страхового стажу усіх періодів. Так, страховий стаж становить 31 рік 10 місяців 19 днів, а пільговий (за Списком №2) - 25 років 7 місяців 21 день.

Листом від 30.04.2025 відповідач 1 повідомив позивачку про результати розгляду її заяви, тому позивачка звернулася в суд з позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що у позивачки наявний передбачений абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідний страховий стаж, який дає право на пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, зважаючи, що в спірному рішенні відповідач визнав страховий стаж 31 рік 10 місяців 19 днів та пільговий за Списком №2, 25 років 7 місяців 21 день.

Як зазначив суд, зважаючи, що позивачка на дату звернення до відповідача 1, мала 50 років, з огляду на вказане рішення Конституційного Суду України мала право на пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, а підстава спірного рішення - відсутність досягнення віку для призначення пенсії не обґрунтована.

Тому, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідач 2 порушив її право на соціальний захист та виніс рішення, що суперечить вимогам закону.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки на момент звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України, позивач не набула права на пенсійну виплату оскільки не досягла необхідного для цього пенсійного віку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно приписів ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

11.10.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII (далі Закон №2148-VIII), яким Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено Розділом XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян".

Так, ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Водночас, до внесення відповідних змін у Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 визначалося Законом України «Про пенсійне забезпечення», який залишається чинним на день виникнення спірних правовідносин.

За приписами ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з пунктом "б" ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Таким чином, зазначена норма передбачає зміст ідентичний пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, на час виникнення спірних правовідносин призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 врегульовано положеннями двох нормативно-правових актів, а саме: статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 та статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України ««Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Водночас, Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (п.1).

Стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», які визнані неконституційними, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (п.2).

Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визначено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення`в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

За таких обставин, на час виникнення спірних правовідносин Закон України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, для жінок після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, в той час, як положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначають таке право для жінок після досягнення ними 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Щодо доводів апелянтів про те, що на момент звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України позивач не набула права на пенсійну виплату оскільки не досягла необхідного для цього пенсійного віку, колегія суддів враховує, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням Рішення №1-р/2020) та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах та стажу роботи.

Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, то ці норми суперечать одна одній.

Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (№11-1207апп19) сформовано правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи (п.56).

Враховуючи викладене, на переконання колегії суддів, за наведеного правового регулювання застосуванню у цій справі підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки положення пункту "б" частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначає більш сприятливі умови для жінок при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Така позиція суду апеляційної інстанції узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 (№11-209заі21), які є обов`язковими для врахування судом в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Як встановлено колегією суддів, позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії (16.04.2025) - досягла віку 50 років.

Згідно частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

На переконання колегії суддів, у позивачки наявний передбачений абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідний страховий стаж, який дає право на пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, зважаючи, що в спірному рішенні відповідач визнав страховий стаж 31 рік 10 місяців 19 днів та пільговий за Списком №2, 25 років 7 місяців 21 день.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 243, 244, 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко