Справа № 480/7716/24
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року Справа № 480/7716/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/7716/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" до Київської митниці про визнання протиправним, скасування рішення та картки відмови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ТОВ «Інвентум Україна» звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UА100240/2024/510168/2 від 30.07.24 року та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА100240/2024/000302.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.07.2024 року уповноваженою особою позивача з метою митного оформлення товарів, подано до Київської митниці вантажну митну декларацію №24UA97U5 від 30.07.24 року та пакет необхідних документів.

Позивач зазначає, що ним подано усі документи, які підтверджують митну вартість товарів, перелік яких передбачений ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Натомість за наслідками розгляду поданих позивачем документів, відповідачем прийнято оскаржувані картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та Рішення про коригування митної вартості товарів.

ТОВ «Інвентум Україна» не погоджується з Рішенням про коригування митної вартості товарів №UA100240/2024/510168/2 від 30.07.24 року, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню оскільки рішення про коригування митної вартості товарів не містить відомостей, які саме документи подані декларантом під час митного оформлення товару, не містили всіх відомостей, що підтверджують саме числові значення складових митної вартості товару, та не давали можливості відповідно до вимог МК України здійснити розрахунки на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та підлягають обчисленню, а наданих декларантом документів було достатньо для прийняття рішення про визначення митної вартості товарів на підставі поданих документів.

Судом відкрито провадження у справі №480/7716/24 та визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що під час проведення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за вказаною митною декларацією встановлено, що документи, подані для підтвердження заявленої вартості товару, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за ці товари.

Так, відповідач зазначає, що відповідно до п. 3.3 контракту від 03.04.2023 № 0304-23 товар повинен бути упакований, але з поданих документів неможливо встановити чи витрати, пов`язані з пакуванням товару, включено у його вартість і яка їх сума.

Відповідно до відомостей транспортних (перевізних) документів фактичним перевізником є «РЕ TYMOSHCHUK INNA". Тобто ФОП « ОСОБА_1 » є експедитором, що має право укладати договори й угоди із транспортними компаніями для виконання зобов`язання по перевезенню, проте вказані документи не надані, в т.ч. відсутні у графі 44 ЕМД.

В банківському платіжному документі від 19.06.2024 № (MUR) 289 здійснено посилання лише на договір (контракт) № 0304-23 від 03.04.2023, що унеможливлює ідентифікацію, за який саме товар здійснено оплату.

В підпункті 1 п. 4 специфікації №13 від 14.06.2024 зазначено, що підтвердження замовлення ZS/24/0009601-1 є невід`ємною частиною цієї специфікації, але зазначене підтвердження до митного органу не надано.

Таким чином, відповідач стверджує, що декларантом не виконано умови, передбачені ч.ч. 2, 10, 21 ст. 58 МКУ в частині документального підтвердження ціни товару та складових митної вартості, тому у митного органу відсутня можливість здійснити перевірку достовірності декларування складових митної вартості (витрат на транспортування, пакування) у повному обсязі, та ціни, яка підлягає сплаті за оцінюваний товар.

Джерело інформації, використане митним органом при коригуванні митної вартості

товару №1 - МД від 21.05.2024 № 24UA65U1; товару №2 - МД від 05.06.2023 № 23UA12U4.

Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується та наполягає на позовних вимогах (а.с. 78 86).

Перевіривши матеріали справи, доводи позову та відзиву на нього, суд дійшов до висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 30.07.2024 року уповноваженою особою позивача, з метою митного оформлення товарів, подано до Київської митниці Вантажну митну декларацію №24UA97U5 від 30.07.24 року для здійснення митного оформлення:

- товару № 1: «Будівельні блоки та цегла з легкого бетону: ізоляційна перлітова цегла на гідравлічному зв`язку 2 PERLITEX LPN4 (250x124x64мм) - 2160 шт; Вміст глинозему (А1203) -10,91%, вміст оксиду заліза (Fe203) - 2,58%. Перлітова ізоляційна цегла - це тип легкої цегли, виготовлений із суміші перліту, цементу та води. Вона має високу теплоізоляційну здатність, що робить її ідеальною для використання в місцях, де поширені екстремальні температури. Використовується в житлових, комерційних і промислових проектах будівельної галузі для забезпечення стійкого, економічно-ефективного рішення проблеми втрат енергії в будівлях»;

- товару № 2 «Цегла вогнетривка з вмістом глинозему (АІ203) більш як 7мас.%, але менше як 45мас.%: цегла вогнетривка шамотна 2 NORMATON BSZ (250x124x64мм) - 4860 шт. Вміст глинозему (АІ203) - 22,56%, вміст оксиду заліза (Fe203) - 3,17%. Являє собою алюмосилікатний (шамотний) вогнетривкий виріб. Використовується для виготовлення печей різного призначення: опалювальних, варильних, камінних. Крім того, з нього викладаються пічні труби, камери згоряння нафти і газів на виробництві фарфору, скла, сталі і т.д.».

До митної декларації було додано наступні документи: пакувальний лист (Packing list) WZ/24/01546 від 26.07.2024; рахунок-проформа (Proforma invoice) ZS/24/000960 від 14.06.2024; рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) FVE/24/0094 від 26.07.2024; автотранспортна накладна (Road consignment note) б-н від 26.07.2024; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR. 1) PL/MF/AU 0201641 від 26.07.2024; банківський платіжний документ, що стосується товару (MUR) 289 від 19.06.2024; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги ВМ-0040339 від 29.07.2024; документ, що підтверджує вартість перевезення товару 29072024 від 29.07.2024; документ, що підтверджує вартість перевезення товару Заявка 25/07/2024 від 25.07.2024; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) 1 від 29.12.2023; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) специфікація товару №13 від 14.06.2024; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів 0304-23 від 03.04.2023; договір про надання послуг митного брокера 4 від 01.01.2024; договір (контракт) про перевезення 01032023 від 01.03.2023; інші некласифіковані документи Сертифікат випробувань АТ00205 від 23.07.2024; інші некласифіковані документи Сертифікат випробувань АТ00205 від 23.07.2024; інші некласифіковані документи Технічна характеристика від 12.01.2018; інші некласифіковані документи Технічна характеристика від 03.02.2019; копія митної декларації країни відправлення 24РL451010Е0844323 від 26.07.2024; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів №24UА97115 від 30.07.2024.

Товар надійшов на адресу ТОВ «ІНВЕНТУМ УКРАЇНА», від експортера «Polska Ceramika Ogniotrwala «Zarow» Sp.zo.o.», ul. Hutnicza 1, 58-130 Zarow, Poland, з Польщі, згідно зовнішньоекономічного договору №0304-23 від 03.04.2023 року. Вказаній МД присвоєно реєстраційний номер 24UA97U5.

Митним органом з метою підтвердження числових складових митної вартості від декларанта було витребувано додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; підтвердження замовлення ZS/24/0009601-1, передбачене специфікацією №13 від 14.06.2024 (а.с. 10).

Декларантом направлено повідомлення про те, що в межах даного запиту додаткові документи надаватись не будуть.

За наслідками розгляду поданих позивачем документів, відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА100240/2024/000302 та Рішення про коригування митної вартості товарів №UA100240/2024/510168/2 від 30.07.24 року, в якому, заявлену декларантом митну вартість відкореговано за 6 (резервним) методом (а.с. 11 13).

Рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA 100240/2024/510168/2 від 30.07.24 року обґрунтовано наступним:

«На виконання положень статей 52-55, 57, 58, 335 Митного кодексу України (далі - МК України), п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості за митною декларацією від 30.07.2024 №24UА97115, встановлено, що вони не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості товару №1, 2 зокрема:

- в банківському платіжному документі від 19.06.2024 №(МUR) 289 здійснено посилання лише на договір (контракт) №0304-23 від 03.04.2023, що неуможливлює ідентифікації за що саме здійснено оплату;

- відповідно до п. 3.3 контракту від 03.04.2023 №0304-23 зазначено, що товар повинен бути упакований, але з поданих документів неможливо встановити чи витрати пов`язані з пакуванням товару включаються у вартість і яка їх сума.

- в підпункті 1 пункту 4 специфікації №13 від 14.06.2024 зазначено, що підтвердження замовлення ZS/24/0009601-1 є невід`ємною частиною цієї специфікації, але зазначене підтвердження до митного органу не надано;

- для підтвердження достовірності декларування витрат на транспортування надано: довідку про транспортні витрати від 29.07.2024 №29072024, рахунок від 29.07.2024 №ВМ-0040339, та заявку від 25.07.2024 №25/07/2024 від ФОП « ОСОБА_1 » та договір №01032023 від 01.03.2023. Разом з тим відповідно до відомостей транспортних (перевізних) документів фактичним перевізником є «РЕ ТYМОSHСНUК ІNNA». Тобто ФОП « ОСОБА_1 » є експедитором, що має право укладати договори й угоди із транспортними компаніями для виконання зобов`язання по перевезенню, проте вказані документи не надані, в т.ч. відсутні у графі 44 ЕМД. Згідно ст.9 З У «Про транспортну-експедиторську діяльність» у плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердження витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо) видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Таким чином, належним підтвердженням суми оплати за транспортування товару, у разі залучення сторонніх організацій, є рахунки таких фактичних перевізників. Отже, надані документи не підтверджують достовірність декларування витрат на транспортування. Відповідно до частини 2 статті 53 МК України, декларантом для підтвердження витрат по доставці товару до кордону України надаються перевізні (транспортні) документи, визначені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599: акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; заявка на здійснення послуг по доставці товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.

Тому відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України з поданих документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товару №1, 2.».

Джерелом інформації, використаним митним органом при коригуванні митної вартості зазначено:

товару №1 - МД від 21.05.2024 № 24UA65U1, товар - «Будівельні блоки та цегла з легкого бетону: ізоляційна перлітова цегла на гідравлічному зв`язку 1 PERLITEX LPN4 - 8052 шт; Хімічний склад: A12O3-12,03%,Fe2O3-2,45%. Перлітова ізоляційна цегла - це тип легкої цегли, виготовлений із суміші перліту, цементу та води» - рівень митної вартості товару згідно джерела інформації - 1,044 Євро/кг;

товару №2 - МД від 05.06.2023 № 23UA12U4, товар - «Цегла вогнетривка з вмістом більш як 7мас.%, але не менш як 45мас.% глинозему (А1203): - Цегла ізоляційна шамотна» - рівень митної вартості товару згідно джерела інформації - 1,2433 Євро/кг.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями МК України.

Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (частина 1 статті 248 МК України).

Згідно з частиною 8 статті 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів.

На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Суд зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Положеннями частини 6 статті 54 МК України встановлено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За правилами частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

За правилами частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16, від 21.06.2022 по справі № 820/6811/16, від 20.03.2024 по справі № 826/5959/17.

Також, суд зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15) та у постанові Верховного Суду від 30.04.2024 по справі № 826/15125/17.

Дослідивши наявний в матеріалах справи Контракт, суд встановив, що документом, на підставі якого повинна бути визначена вартість товару при здійсненні митного оформлення ввезених на митну територію України товарів за митними деклараціями, є відповідні специфікації (а.с. 24).

Так, відповідно до умов Контракту № 0304-23 від 03.04.2023 року, поставка товару здійснюється на умовах які вказуються в специфікаціях (п.п. 2.1).

Відповідно до п.п. 3.2.Контракту, відвантажений товар повинен супроводжуватися наступними документами: оригінал контракту/специфікації - оригінали; рахунок-фактура - 3 оригінала і 3 копії; пакувальний лист - 3 оригінала і 3 копії; сертифікати якості - оригінали; сертифікат ЄВРО 1 (якщо необхідно).

Згідно з п. 3.3. Контракту, товар що поставляється, повинен бути упакований згідно вимогам транспортування. Упаковка повинна забезпечувати збереження товару під час транспортування та зберігання.

Відповідно до умов «Специфікації товару №13 до контракту №0304-23 від 03.04.2023» від 14.06.2024 року: п. 2.1. Поставка товару здійснюється на умовах FCA 58-130 Zarow, ul. Hutnicza 1, Польща згідно «Інкотермс-2010» протягом 7-ми тижнів з дати отримання передоплати. Термін доставки матеріалів не повинен перевищувати 90 днів (а.с.23).

Відповідно до п. А.9 терміну FCA «Інкотермс 2010», продавець зобов`язаний власним коштом сплатити витрати, пов`язані з упаковкою, необхідною для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі зазвичай прийнято відправляти обумовлений договором товар без упаковки).

Отже, умовами контракту, специфікації визначено, що витрати на упаковку несе продавець, покупцем витрати на упакування не оплачуються - тобто ціна пакування включена у вартість товару.

Таким чином, суд вважає безпідставним твердження відповідача про те, що з поданих документів неможливо встановити чи витрати, пов`язані з пакуванням товару, включено у його вартість і яка їх сума.

Щодо твердження відповідача, що відповідно до відомостей транспортних (перевізних) документів фактичним перевізником є «РЕ TYMOSHCHUK INNA», тобто ФОП « ОСОБА_1 » є експедитором, що має право укладати договори й угоди з транспортними компаніями для виконання зобов`язання по перевезенню, проте вказані документи не надані, в тому числі, відсутні у графі 44 ЕМД, суд зазначає наступне.

01.03.2023 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ТОВ «Інвентум Україна» укладено Договір про транспортно-експедиційні послуги та перевезення вантажів автомобільним транспортом № 01032023 від 01.03.2023 року, за яким ФОП ОСОБА_1 надає транспортно-експедиційні послуги та перевезення вантажів автомобільним транспортом (а.с. 26 27).

Відповідно до Довідки № 29072024 до Договору № 01032023 від «01 березня» 2023 року «Про транспортно-експедиційні послуги та перевезення вантажів автомобільним транспортом»: вартість транспортних затрат по території Польщі до м/перехода Корчова (Польща) становить 65 690,00 (Шістдесят п`ять тисяч шістсот дев`яносто гривень) 00 копійок; вартість транспортних затрат по території України від м/п Краківець (Україна) до м. Київ (Київська обл.) (Україна) становить 20 000,00 грн. (Двадцять тисяч гривень) 00 копійок. Загальна сума доставки вантажу по маршруту: м. Жарув (Польща) - м/п Корчова (Польща) - м/п Краківець (Україна) - м. Київ (Київська обл.) (Україна) становить: 85 690,0(Вісімдесят п`ять тисяч шістсот дев`яносто гривень) 00 копійок.

Відповідно до «Порядку заповнення митних декларацій за формою єдиного адміністративного документа», що затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651 у графі 44 «Додаткова інформація/Оформлені документи/сертифікати та авторизації» зазначаються відомості про необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення документи: рахунок або інший документ, що визначає вартість товару; визначені пунктами 7-9 частини восьмої статті 257 Митного кодексу України; визначені пунктами 1-11 частини третьої статті 335 Митного кодексу України; рішення щодо зобов`язуючої інформації відповідно до статті 23 Митного кодексу України; документи про походження товару відповідно до частини другої статті 43 Митного кодексу України.

Положеннями ст. 929 Цивільного кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 931 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно зі ст. 932 Цивільного кодексу України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність:

транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Згідно ч. 2 ст. 4 вказаного закону, експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

На виконання вимог Закону та Договору про транспортно-експедиційні послуги та перевезення вантажів автомобільним транспортом №01032023 від 01.03.2023 року ФОП ОСОБА_1 укладено відповідний договір перевезення з Перевізником - PE TYMOSHCHUK ІNNA в зв`язку з чим в графі 17 CMR б/н від 26.07.2024 року зазначений перевізник РЕ TYMOSHCHUK INNA, а довідка видана Експедитором - тобто особою, яка надає транспортно-експедиторські послуги.

Відповідно до положень Наказу Міністерства фінансів України № 599 від 24.05.2012 року «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (далі - Наказ), у графі 20 декларації зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом, відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Судом встановлено, що на підтвердження відомостей про вартість перевезення оцінюваних товарів відповідачу було надано:

- довідку про транспортно-експедиційні витрати № 29072024 на загальну суму 85690,0 грн. (з них вартість транспортних затрат по території Польщі до м/перехода Корчова (Польща) становить 65 690,00);

- договір № 01032023 від 01.03.2023 року;

- Рахунок-фактуру № ВМ-0040339 від 29 липня 2024 року на загальну суму 85690,0грн, в якому зазначено номер транспортного засобу з причепом: ДАФ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ;

- договір заявку №25/07/2024 до договору №01032023 в якому зазначено номер транспортного засобу з причепом: ДАФ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , яким здійснюється перевезення, водій та загальна сума послуг 85690,0 грн. (а.с.35, 31 зворотній бік).

У вказаних документах визначено загальна вартість саме перевезення без виокремлення винагороди експедитора.

Також суд зазначає, що у міжнародній товарно-транспортній накладній (СМR) також зазначено номер транспортного засобу з причепом: НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

Отже суд зазначає, що вказані документи не містить розбіжностей між собою та іншими поданими документами та у сукупності дають можливість встановити відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Крім того, суд враховує, що відповідачем не надано доказів невідповідності вартості перевезення реальній ринковій вартості.

Щодо посилання відповідача на те, що в банківському платіжному документі від 19.06.2024 № (МUR) 289 здійснено посилання лише на договір (контракт) №0304-23 від 03.04.2023, що унеможливлює ідентифікацію, за який саме товар здійснено оплату, суд зазначає наступне.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що вартість товару, що вказана позивачем у митній декларації співвідноситься з документами, наданими відповідачу при митному оформленні, зокрема:

- специфікація товару № 13 до контракту № 0304-23 від 03.04.2023 року містить ціну товару: ізоляційна перлітова цегла на гідравлічному зв`язку 2 PERLITEX LPN4-19440 шт. за ціною 0,83 євро/шт. на суму 16135,20 євро; цегла вогнетривка шамотна 2 NORMATON BSZ 16524 шт за ціною 1,10 євро/шт на суму 18176,40 євро. Загальна сума 3431,60 євро (а.с. 23);

- пакувальний лист (Packing list) WZ/24/01546 від 26.07.2024 року, в якому зазначено таке ж найменування товару, його кількість і ціна (а.с. 14);

- рахунок-проформа (Proforma invoice) ZS/24/000960 від 14.06.2024 року, в якому зазначено таке ж найменування товару, його кількість, ціна за одиницю товару; загальна ціна поставки (а.с. 15);

- Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) FVE/24/0094 від 26.07.2024 року - вбачається: найменування товару, ціна за одиницю товару тощо;

- Банківський платіжний документ, що стосується товару (платіжна інструкція в іноземній валюті з додатком) (MUR) 289 від 19.06.2024 року - вбачається сплачена за товар сума, яка співвідноситься з іншими документами.

Суд зазначає, що сама по собі відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності, наданої позивачем, інформації про митну вартість товару, оскільки, в інших документах, наданих під час митного оформлення, чітко зазначено вартість товару, яка співвідноситься з банківським платіжним документом

Отже суд вважає, що перелічені вище документи у їх сукупності давали можливість в повній мірі підтвердити вартість товару, що вказана позивачем у митній декларації.

Щодо твердження відповідача, що в підпункті 1 п. 4 специфікації №13 від 14.06.2024 зазначено, що підтвердження замовлення ZS/24/0009601-1 є невід`ємною частиною цієї специфікації, але зазначене підтвердження до митного органу не надано, суд зазначає, що підтвердження замовлення не є документом, що впливає чи відображає вартість товару.

Таким чином, наявність чи відсутність підтвердження замовлення ZS/24/0009601-1 у митного органу на час прийняття оскаржуваного рішення жодним чином не вплинуло б на здатність посадової особи митниці здійснити належну перевірку формування митної вартості імпортованого товару. Всі документи, які містять достовірні числові значення складових митної вартості товарів, було надано позивачем.

Суд зазначає, сумнів у правильності визначення позивачем митної вартості за ціною угоди, митний орган, зокрема, пов`язує з наявністю цінової інформації в ЄАІС Держмитслужби України щодо подібних/аналогічних товарів митне оформлення яких вже здійснено за ціною вищою ніж рівень митної вартості задекларований позивачем, у зв`язку з чим зроблено висновок про не зазначення всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На підставі викладеного, відповідно до вимог частини 5 статті 55 МК України була проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявною у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у розпорядженні митного органу, за наслідками чого позивача було повідомлено, що він або уповноважена ним особа за власним бажанням можуть подати додаткові, наявні у них документи, для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Враховуючи, що позивачем на вказані повідомлення надіслано лист про те, що разом з поданою до митного оформлення ЕМД вже надано всі наявні документи, а інші документи надаватися не будуть, митним органом прийнято спірні рішення про коригування митної вартості задекларованого товару по резервному методу визначення митної вартості товарів, при прийнятті митницею рішень про коригування митної вартості товару за основу взято наявну в митниці цінову інформацію, що міститься ціновій базі ЄАІС про подібні товари, митне оформлення яких вже здійснено.

Суд зазначає, що порядок коригування митної вартості товарів встановлено статтею 55 МК України. Відповідно до частини другої цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Однак, як вбачається зі змісту спірних рішень про коригування митної вартості, відповідач, обґрунтовуючи застосування резервного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, в порушення вказаних вимог, не відобразив при цьому пояснень щодо зроблених коригувань з наведенням порівняння обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов за митними деклараціями позивача та деклараціями, які використані митним органом при визначенні митної вартості.

При цьому, у рішеннях не наведено вартісні та кількісні характеристики товару, що має суттєве значення, не враховано, що ціна товару за контрактом встановлюється виходячи з його загальних характеристик, а ідентифікація раніше оформленого митницею товару, на підставі лише зазначених вище відомостей не можлива лише з посиланням на раніше оформлену митну декларацію.

Так, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18, наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Відповідно до частини третьої статті 318 МК України митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.

Суд звертає увагу, що за приписами наведених вище правових норм у випадку виникнення обґрунтованих сумнівів митний орган повинен витребувати, а декларант - надавати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати такі сумніви. Тобто, необхідність подачі додаткових документів має бути обумовлена тим, які факти в аспекті митної вартості товару мав на меті встановити (спростувати) митний орган.

Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи не містять розбіжностей щодо ціни товару та дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та мають об`єктивні і достовірні числові дані, що піддаються обчисленню, які підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 МК України, а тому не можуть викликати сумнів у правильності визначення митної вартості товару за основним методом.

В той же час відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а зазначення митним органом у спірних рішеннях про подання декларантом невідповідних документів, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних обґрунтувань щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів, винесені відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для їх прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню, що зумовлює задоволення позовних вимог в цій частині.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист права здійснити митне оформлення за митною вартістю, визначеною ним самостійно, а також інтересом, який полягає у одержанні правових підстав для повернення митних платежів, сплачених у зв`язку з прийняттям відповідачем спірних рішень про коригування митної вартості та карток відмови.

Таким чином, у випадку, коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у ст. 301 МК України, ст. 43 Податкового кодексу України та статті 45 Бюджетного кодексу України. Відтак, звертаючись до суду з даним позовом, позивач обрав належний спосіб захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12.04.2018 по справі № 820/2014/17.

З огляду на вказане, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100240/2024/000302, яка винесена відповідачем у зв`язку з прийняттям спірного рішення про коригування митної вартості, яке визнано судом протиправним, підлягає скасуванню.

З приводу вимог в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Положеннями частин 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями статті 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/WestAllianceLimited проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи копії: договору про надання правничої допомоги №18/05/24 від 18.05.2024, укладеного між позивачем та адвокатським бюро «Олексія Титаренка «Елайз» (а.с. 100-104), додаткової угоди № 3 від 06.08.2024 (а.с. 105-106), ордер серії АО №1080011 від 13.08.2024 (а.с. 99), рахунок №06/08/24-2 від 06.08.2024 (а.с. 107), платіжної інструкції № 22854 від 12.08.2024 (а.с. 108) детальний опис робіт (а.с. 111).

Дослідивши вказані документи судом встановлено, що між позивачем та адвокатським бюро «Олексія Титаренка «Елайз» укладено договір про надання правничої допомоги від 18.05.2024. В подальшому 06.08.2024 між позивачем та адвокатським бюро «Олексія Титаренка «Елайз» укладено додаткову угоду №3 до вказаного договору про надання правничої допомоги, згідно якої сторони узгодили, що виконавець зобов`язується надати замовнику наступні юридичні послуги, зокрема: надання правничої допомоги (послуг) в Сумському окружному адміністративному суді у справі за позовом ТОВ «Інвентум Ураїна» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості №UA100240/2024/510168/2 від 30.07.2024 та карти відмови № UA100240/2024/000302.

Також сторони узгодили, розмір гонорару на суму 50000 грн, який замовник сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу в суді першої інстанції (п.3.1 додаткової угоди №3).

Замовник здійснює оплату за надання правничої допомоги в Сумському окружному адміністративному суду у розмірі 15000 грн протягом 5 днів з моменту отримання відповідного рахунку на оплату послуг та у розмірі 35000 грн. протягом 5 днів з моменту ухвалення судом судового рішення або укладення сторонами мирової угоди.

Отримання адвокатським бюро на виконання вищевказаних умов оплати в сумі 15000 грн підтверджується рахунком №06/08/24-2 від 06.08.2024 та платіжною інструкцією № 22854 від 12.08.2024.

Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що має бути сплачена позивачем.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зі змісту норм частини 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, суд, встановив, що на виконання умов договору про надання правової допомоги адвокатом в інтересах позивача складено та направлено до Сумського окружного адміністративного суду позовну заяву з додатками та відповідь на відзив.

Надаючи оцінку сумі судових витрат на правничу допомогу, суд враховує обсяг та зміст позовної заяви та відповіді на відзив та їх фактичне значення для справи, наявність власних висновків адвоката та велику кількість посилань на актуальну судову практику по спірних питаннях.

Суд також враховує заперечення відповідача та його клопотання про зменшення судових витрат (а.с. 124 126).

Разом з тим, дослідивши вищевказані документи, суд дійшов висновку про те, що розмір витрат на правничу допомогу у даному випадку є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).

Так, докази, надані позивачем на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, переконливо доводять, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу пов`язані саме з розглядом справи в суді першої інстанції, однак вони є неспірмірними із складністю справи, адже така розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на викладене вище, фактичний об`єм виконаної адвокатом роботи, складність справи, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20000,00 грн, який обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку адвокат витратив під час підготовки позовної заяви у цій справі, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів та заяв по суті, а також складністю питань, які були предметом розгляду у справі.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суддів дійшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Водночас суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці суму судового збору у загальному розмірі 14 888,71 грн., сплаченого відповідно до платіжних інструкцій від 13.08.2024 та від 10.09.2024 року (а.с. 39, 57).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" до Київської митниці про визнання протиправним, скасування рішення та картки відмови задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UА100240/2024/510168/2 від 30.07.24 року та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА100240/2024/000302.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" (вул. Машинобудівників, 1,м. Суми, Сумська область,40020, ) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (бул. Гавела Вацлава, 8А,м. Київ,03124, ) суму судового збору у розмірі 14 888,71 грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят вісім гривень 71 коп.).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" (вул. Машинобудівників, 1,м. Суми, Сумська область,40020, ) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (бул. Гавела Вацлава, 8А,м. Київ,03124, ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн (двадцять тисяч гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек