Справа № 591/9424/25
Суддя: Косар А. І.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/9424/25
Провадження № 2-адр/591/5/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в особі: головуючого судді Косар А. І.

розглянув у письмовому провадженні у справі

за позовом ОСОБА_1 , представник позивача Момотюк Анжеліка Ігорівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та скасування рішення

заяву адвоката Момотюк Анжеліки Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення та

УСТАНОВИВ:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми знаходилась адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 , представник позивача Момотюк Анжеліка Ігорівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та скасування рішення.

Рішенням Зарічного районного суду м. Сум від 19 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.05.2025 № Х05/25-384 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесену стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та накладення на останнього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500.00 грн.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову у розмірі 1 697.00 грн.

Закрито провадження у справі.

Рішення отримане представником позивача через підсистему ЄСІТС 21.11.2025.

24.11.2025 в системі Електронний суд адвокат Момотюк Анжеліка Ігорівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала заяву про ухвалення додаткового рішення, якою просила суд стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 18 000.00 грн витрат на правничу допомогу.

У разі визнання судом пропущеним строку на подання доказівпонесених позивачем витрат на надання правничої допомоги поданій справі,поновити цей строк.

Вимоги мотивовано тим, що 20.11.2025 через підсистему ЄСІТС представником позивача було направлено до суду заяву про компенсацію судових витрат. Однак дана заява не була розглянута,так як рішення суду було винесено 19.11.2025, але станом на 20.11.2025представник позивача ще не був проінформованний про даний факт. У звязку з чим, враховуючи, що заява про компенсаціювитрат на правничу допомогу з відповідачів не може бути розглянута після винесення судом рішення по справі, представником позивача подається заява про ухвалення додаткового рішення по даній справі, яку просить прийняти до розгляду та винести додаткове рішення.

Так, ОСОБА_1 у зв`язку з накладенням штрафу та винесенням ІНФОРМАЦІЯ_3 оскаржуваної постанови, був вимушений звернутись за правничою допомогою до адвоката та понести витрати по оплаті послуг з надання професійної правничої допомоги.

В позовній заяві було зазначено орієнтовну суму витрат на правничу допомогу, яка становить 12 000.00 грн. Згідно договору № 09/06 про надання правничої допомоги від 09 червня 2025 Адвокат зобов`язується за завданням Клієнта надавати Клієнту правничу допомогу, а Клієнт зобов`язується оплатити надання послуг та фактичні витрати Адвоката, необхідні для виконання цього Договору. Відповідно до п. 3.5., 3.6. Договору, сторони встановили, що при виконанні даного Договору встановлюється розмір гонорару адвоката за 1 год. роботи - 2 000 (дві тисячі) грн. Оплата здійснюється Клієнтом протягом 30 (тридцяти) робочих днів з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі шляхом перерахування (внесення) коштів на поточний рахунок Адвоката. 11.11.2025 між Позивачем та Адвокатом Момотюк А.І. було підписано Акт № 11/11 прийому-передачі наданих послуг, згідно якого загальна вартість наданих послуг адвокатом Момотюк А.І. по справі № 591/9454/25 становить 18 000.00 грн. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Таким чином, наявні підстав для стягнення документально підтверджених судових витрат на правничу допомогу адвоката.

09 грудня 2025 року ухвалою суду заяву про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

11.12.2025 в системі Електронний суд від ІНФОРМАЦІЯ_1 подано Заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, відповідно до якого відповідач зазначає, що положення КУпАП не містять норми щодо відшкодування витрат пов`язаних з оплатою допомоги захисника, відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, суди в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктних правовідносин є кримінальне процесуальне законодавство, а не норми КАС України. Згідно приписів частини першої статті 120 КПК України (якщо йти за аналогією з нормами КПК України, як такими, що найближче схожі із правовідносинами притягнення до відповідальності за адміністративні правопорушення) такі витрати також несе особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, та окремої процедури відшкодування витрат на правову допомогу не визначено. Зважаючи на відсутність норми КУпАП, яка регулює порядок відшкодування витрат на правову допомогу, а також враховуючи те, що зазначені два кодифіковані акти: КУпАП та КАС України мають різну спрямованість, покликані на самостійне, жодним чином не споріднене та не пов`язане один з одним правове регулювання, а тому стосуються зовсім відмінних правових процедур, правових підстав для задоволення вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу немає, а тому в задоволенні таких вимог просимо відмовити.

09 грудня 2025 року ухвалою суду призначено до розгляду заяву про ухвалення додаткового судового рішення без повідомлення сторін.

Перевіряючи доводи про наявність підстав для ухвалення додаткового судового рішення, суд, що ухвалив судове рішення, виходить з такого.

Відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами третьою-четвертою статті 252 КАС України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Тобто вирішення питання судових витрат належить суду, який ухвалив судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В рішенні Зарічного районного суду м. Суми від 19 листопада 2025 року судом не вирішено питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частиною восьмою статті 262 КАС України передбачено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи викладене, оскільки дана справа розглядалась судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судових дебатів, то позивач повинен був подати докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат, або ж заяву про те, що докази розміру судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення - до закінчення розгляду справи, виходячи з приписів частини третьої статті 143 КАС України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року по справі № 340/2449/19.

Водночас, з огляду на приписи частини третьої статті 143 КАС України, докази на підтвердження судових витрат можуть бути подані після закінчення судових дебатів та ухвалення рішення лише за наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі таких доказів до закінчення судових дебатів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 160/21030/21, а також від 12.08.2020 у справі № 340/2449/19.

Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 07 липня 2023 року у справі № 340/2823/21 зазначила, що підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу. Також в зазначеній справі об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зауважила, що коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суд про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі № 520/4930/24.

З матеріалів справи вбачається, що рішення по справі № 591/9424/25 винесено 19 листопада 2025 р.

Копія рішення суду від 19 листопада 2025 року була направлена та доставлена представнику позивача в його електронний кабінет 21.11.2025 8:10:03.

Разом з цим, 20.11.2025 в системі Електронний суд представник позивача подала заяву про компенсацію судових витрат.

Відповідно до чч. 6-7 статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Заяву про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000.00 грн, представником позивача подано 24.11.2025 (дата формування заяви в системі «Електронний суд»).

Тобто, докази на підтвердження розміру понесених судових витрат подані представником позивача протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по суті.

Згідно з частиною дев`ятолю статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які входять до предмета доказування у справі, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд зазначає, що з аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У цій справі представник позивача просить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрати на правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції у розмірі 18 000.00 грн.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано копії наступних документів: договору про надання правової допомоги № 09/06 від 09 червня 2025 року; акту приймання наданих послуг № 11/11 від 11.11.2025 за договором про надання правової допомоги №09/06 від 09 червня 2025 року з детальним описом наданих послуг за договором про надання правової допомоги №09/06 від 09 червня 2025 року.

Вищевказані документи є належними доказами, які підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції.

Так, відповідно до п. 3.5., 3.6. Договору про надання правової допомоги № 09/06 від 09 червня 2025 року, сторони встановили, що при виконанні даного Договору встановлюється розмір гонорару адвоката за 1 год. роботи - 2 000 (дві тисячі) грн.

Зі змісту акту приймання наданих послуг № 11/11 від 11.11.2025 за договором про надання правової допомоги №09/06 від 09 червня 2025 року встановлено, що ОСОБА_1 надано такі послуги: підготовка та відправка через підсистему ЄСІТС позовної заяви (5 год.), опрацювання відзиву на позовну заяву, підготовка та відправка через підсистему ЄСІТС відповіді на відзив по справі (2 год.); підготовка та відправка через підсистему ЄСІТс заяви про забезпечення позову у справі (2 год.).

Відповідаючи на порушені в заяві про ухвалення додаткового рішення питання, насамперед потрібно відреагувати на заперечення відповідача.

Зі змісту заперечення на заяву про додаткове рішення слідує, що розгляд даної вимоги виходить за межі повноважень суду у справах про адміністративні правопорушення, визначених законодавством України про адміністративні правопорушення, оскільки чинний КУпАП не містить визначення поняття «судові витрати» при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності, порядок їх підрахунку, доведення, розподілу.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 та його захисник адвокат Момотюк А. І. у своїй заяві не послалися ні на одну норму КУпАП, яка регулювала б відповідні процесуальні питання та які саме норми КАС України співвідносяться із нормами КУпАП з огляду на завдання та призначення цих законів.

Згідно приписів ч. 1 ст. 120 КПК України (якщо йти за аналогією з нормами КПК України, як такими, що найближче схожі із правовідносинами притягнення до відповідальності за адміністративні правопорушення) такі витрати також несе особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, та окремої процедури відшкодування витрат на правову допомогу не визначено.

Відповідач стверджує, що правових підстав для задоволення вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу немає, а тому в задоволенні таких вимог необхідно відмовити.

Судом взято до уваги заперечення сторони відповідача.

Водночас, статтею 286 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності

Відповідно до частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Таким чином, аналогія закону та аналогія права допускається для застосування адміністративним судом виключно з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та лише у випадку взагалі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини.

Зважаючи на те, що статтею 134 КАС України охоплюється відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, підстав для застосування аналогії закону чи аналогії права до спірних правовідносин не має.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, суд зазначає, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.01.2023 у справі №345/136/18, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, розумність гонорару та витрачений адвокатом час. Суд, за відсутності клопотання іншої сторони, самостійно зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу внаслідок їх непропорційності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Суд звертає увагу на зміст частини четвертої статті 134 КАС України, яка запроваджена «для визначення розміру витрат».

Крім того, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Також, судом наголошено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.05.2024 у справі №227/2301/21 щодо розподілу судових витрат дійшла наступних висновків: «12.33. У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №757/29103/20-ц (провадження №61-11792св21) зазначено, що в разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи».

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Суд враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, згідно яких суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Оцінюючи співмірність витрат позивача на правничу допомогу із складністю предмету позову та обсягу наданих робіт, суд зазначає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи, оскільки дана справа є справою незначної складності та підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.

З урахуванням того, що предмет спору у цій справі не є складним, спірні правовідносини не потребують складних правових досліджень, вивчення обсягу фактичних даних, складність складених процесуальних документів не є значним, тому суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає, що сума, заявлена до стягнення за підготовку позовної заяви є неспівмірною із складністю справи та обсягом наданих послуг адвокатом.

Отже, враховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, розмір відшкодування, суд вважає заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги у суді першої інстанції у розмірі 18 000.00 грн завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Відповідно до пункту 3 Положення «Про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються оперативному командуванню, в зоні відповідальності якого вони перебувають згідно з військово-адміністративним поділом території України. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на розмір витрат на оплату адвоката та його співмірність зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд доходить висновку, що доведеним та співмірним розміром витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000.00 грн, понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції, що підтверджується належними доказами, а тому, такі витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Керуючись ст. 139, 252, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 витрати на правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, у розмірі 3 000 /три тисячі/ грн 00 коп.

Додаткове рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення додаткового рішення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому додаткового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ;

представник позивача адвокат Момотюк Анжеліка Ігорівна свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 11064/10, видане Радою адвокатів Київської області області на підставі рішення № 125 від 07.04.2023; РНОКПП НОМЕР_3 ; ОРДЕР СЕРІЯ АІ №1976180 від 14.08.2025;

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_2 ;

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження юридичної особи: АДРЕСА_3 .

Суддя А. І. Косар