Справа № 160/28819/25
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІДПРИЄМСТВО ТУРІЯ»
до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
06.10.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІДПРИЄМСТВО ТУРІЯ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
08.10.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
04.11.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що факт відсутності ТОВ «ПІДПРИЄМСТВО ТУРІЯ» як юридичної особи є неможливим і є хибною юридичною конструкцією. При фактичній перевірці встановлюється не відсутність суб`єкта, а відсутність його уповноважених представників (керівника, бухгалтера чи іншої особи, яка має право діяти від імені підприємства) у належно встановлений час та за умови попереднього належного повідомлення. Оскільки юридична особа є фікцією права, а не фізичним об`єктом, її "відсутність" за адресою має трактуватися як неможливість здійснення податкового контролю через відсутність уповноваженої особи. Верховний Суд неодноразово підтверджував, що сама лише констатація відсутності "суб`єкта господарювання" є недостатньою, а анулювання ліцензії є крайнім заходом, який вимагає належної доказової бази та дотримання процедури. Неналежність доказу "відсутності суб`єкта" Податковий орган зобов`язаний довести, що він вчинив достатні та вичерпні дії для встановлення місцезнаходження платника, а також вжиття заходів щодо повідомлення його уповноважених осіб про проведення перевірки. Акт про неможливість перевірки, складений лише на підставі констатації "відсутності", не може бути безумовною підставою для анулювання ліцензії.
22.12.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Наказ ГУ ДПС у Дніпропетровській області №4975-п від 07.08.2025 винесений на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спорту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами)інших нормативних актів, контроль за якими покладено на ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Позивач вважає вищевказане розпорядження протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою звернення до суду.
Відповідно до ч.15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин, а для малих виробників виноробної продукції алкогольних напоїв без додавання спирту: вин виноградних, у тому числі ігристих, газованих, вин плодово-ягідних, напоїв медових), тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік.
Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі, зокрема, акта про встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцем провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню. До такого акта долучається мультимедійна інформація щодо фіксації зазначеного факту технічними приладами та/або технічними засобами, що здійснюють або мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису, та/або засобами фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису.
Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, підставою для анулювання ліцензії на право оптової торгівлі пальним є встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання саме за місцем провадження діяльності, яка зазначені у виданій ліцензії, і такий факт має бути підтверджений у спосіб, що визначений наведеною нормою права.
Отже, визначальним є встановлення у законодавчо визначеному порядку факту відсутності суб`єкта господарювання за місцем провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню, а не за місцезнаходженням суб`єкта господарювання, про що помилково вказує відповідач, застосовуючи попередню, наразі недіючу редакцію Закону №481/95.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» місце провадження виду господарської діяльності - місце (об`єкт, приміщення, будівля, земельна ділянка та/або територія), на якому (у межах якого) суб`єкт господарювання провадить господарську діяльність або яке використовується в його провадженні (може збігатися з місцезнаходженням суб`єкта господарювання).
Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.
Наказом ДПС України від 04.09.2020 № 470 Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків затверджено Методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів Державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків (далі - Методичні рекомендації) розроблено відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) та рекомендовано для застосування посадовими особами органів ДПС (з урахуванням визначених статтею 19-1 Кодексу функцій) при організації, проведенні та реалізації матеріалів документальних перевірок платників податків з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, а також фактичних перевірок щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, дотримання роботодавцем законодавства стосовно укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Пунктом 1.4.5 цього Положення визначено організацію роботи у разі неможливості проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням.
У разі коли при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення (у тому числі у зв`язку з відсутністю платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за місцезнаходженням) посадовими (службовими) особами територіального органу ДПС, невідкладно складається у двох примірниках у довільній формі та підписується акт про неможливість проведення перевірки, що засвідчує цей факт.
У такому акті рекомендується зазначати інформацію про дату встановлення факту та причини неможливості проведення перевірки (у тому числі у зв`язку з відсутністю платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за місцезнаходженням, у зв`язку з отриманням інформації оператора поштового зв`язку щодо неможливості вручення платнику податків або повернення без вручення письмового запиту територіальному органу ДПС про надання пояснень та їх документальних підтверджень, надісланого такому платнику податків з метою організації перевірки тощо), адресу місцезнаходження платника податків, за якою встановлено відсутність платника, інформацію про підстави для проведення перевірки (реквізити наказу, направлень тощо - зазначаються у випадку, якщо факт неможливості проведення перевірки встановлено після їх оформлення) та інші фактичні обставини, що засвідчують такі факти. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені у такому акті.
Зазначений акт не пізніше наступного робочого дня після його складання реєструється у електронному Спеціальному журналі реєстрації актів. У такому ж порядку реєструються інші передбачені Методичними рекомендаціями акти (крім актів (довідок) перевірок).
Датою акта є дата реєстрації акта в електронному Спеціальному журналі реєстрації актів у територіальному органі ДПС структурним підрозділом, який склав такий акт (довідку).
При складанні акта йому присвоюється номер, який містить, зокрема, але не виключно, порядковий номер з єдиного електронного Спеціального журналу реєстрації актів у межах територіального органу ДПС, який склав акт, та комплексний індекс підрозділу, який склав акт (довідку).
Другий примірник акта про неможливість проведення перевірки разом з копіями матеріалів надсилається територіальним органом ДПС платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу.
При цьому підрозділ територіального органу ДПС, який здійснює (очолює) перевірку та встановив неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за місцезнаходженням, протягом 2 робочих днів з дня, наступного за днем складання цього акта, доповідною запискою повідомляє про це керівника (його заступника або уповноважену особу) територіального органу ДПС та готує запит на встановлення місцезнаходження платника податків.
До запиту додаються копія акта про неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням, копія наказу про проведення перевірки (у разі його складання) та інші документи (або їх копії), що підтверджують відсутність платника податків за місцезнаходженням.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) територіального органу ДПС, працівники якого здійснюють (очолюють) перевірку, реєструється та направляється у загальновстановленому порядку, визначеному відповідним нормативно-правовим актом до відповідного органу.
Докази, які б свідчили про встановлений контролюючим органом факт відсутності позивача за місцем провадження діяльності, яке вказане у ліцензії на право оптової торгівлі пальним виробами, в матеріалах справи відсутні, сторонами не подані.
У спірному випадку відповідачем складений акт про неможливість проведення фактичної перевірки.
У відповідності до абз. 4 п. 81.2 ст. 81 ПК України у разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Отже, очевидним є те, що акт про встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцем провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню та акт про неможливість проведення перевірки, є різними актами за своєю правовою природою та мають різні правові наслідки. При цьому, якщо при складені акту, який є підставою для анулювання ліцензії, обов`язково повинна бути долучена мультимедійна інформація, що підтверджує такий факт, то такої вимоги при складенні акту про неможливість проведення перевірки ст.81 ПК України не містить.
Акт про встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (позивача) за місцем провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню, відповідачем не складався.
Також суд зауважує, що акт про неможливість проведення фактичної перевірки окрім зафіксованого факту відсутності позивача за адресою вказаною в ліцензії, не містить жодних посилань на будь-які докази, а також додатків, що підтверджували б інформацію, зазначену в цьому акті.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ПІДПРИЄМСТВО ТУРІЯ», завчасно і належним чином виконав вимоги Податкового кодексу України (п. 63.3 ст. 63) та подав до Відповідача Повідомлення за формою № 20-ОПП (про об`єкти оподаткування).
З урахуванням наведеного, відповідачем не доведено факту відсутності позивача за місцезнаходженням, а тому у відповідача були відсутні підстави для припинення ліцензії саме на цій підставі.
Крім того, згідно з частиною 4 статті 46 Закону України № 3817-ІХ, факт відсутності має бути зафіксований в Акті з обов`язковим долученням мультимедійної інформації (фото та відео). Однак, якість та зміст цієї фіксації мають відповідати вимогам доказовості.
При цьому, формальне долучення фото- чи відеоматеріалів не є належним доказом, якщо на них неможливо чітко встановити обставини, які підтверджують факт відсутності.
Неможливо встановити, чи справді зйомка проводилася саме за вказаною адресою. Фотографії та відеоматеріали не розкривають відсутності Позивача або його уповноважених осіб.
Пунктом 28 частини 1 статті 1 Закону №3817-ІХ визначено, що Єдиний реєстр ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, - складова інформаційно-комунікаційної системи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, що містить перелік суб`єктів господарювання, яким надано ліцензії на право виробництва та/або на право оптової торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та/або на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та/або на право вирощування тютюну, на право ферментації тютюнової сировини.
Процедуру створення та ведення Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах (далі - Реєстр), а також механізм включення до Реєстру та виключення з Реєстру суб`єктів господарювання, яким надано ліцензії на право виробництва та/або на право оптової торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та/або на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та/або на право вирощування тютюну, та/або на право ферментації тютюнової сировини (далі - ліцензіат), визначено Порядком ведення Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 4 квітня 2025 р. №374 (далі Порядок №374).
Відповідно до п.п.2-5, 14-18 п.3 Порядку №374 до Реєстру вносяться відомості, передбачені частиною четвертою статті 34 Закону, зокрема про:
- реквізити (номер і дата) заяви про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, заяви про внесення змін до відомостей, що містяться в Реєстрі, заяви про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності;
- найменування та код органу ліцензування, що прийняв рішення про надання або припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності або яким внесено зміни до відомостей, що містяться в Реєстрі, за результатами розгляду відповідної заяви ліцензіата;
- рішення органу ліцензування:
реквізити (номер і дата) рішення про надання або про відмову в наданні ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності;
реквізити (номер і дата) рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності;
реєстраційний номер ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності (системний порядковий номер запису в Реєстрі про надання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності). Реєстраційний номер кожній ліцензії присвоюється автоматично програмними засобами Реєстру;
- дату початку дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності;
- дату внесення змін до відомостей, що містяться в Реєстрі;
- дату припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності;
- підстави припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності відповідно до частини другої статті 46 Закону;
- дату рішення суду, що набрало законної сили, та номер справи, у якій прийнято рішення про визнання протиправним і скасування рішення органу ліцензування про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.
Згідно п.4 Порядку №374 відомості до Реєстру вносяться, змінюються або виключаються з нього посадовою особою ДПС, яка визначена публічним реєстратором Реєстру (далі - публічний реєстратор), на підставі:
1) заяви суб`єкта господарювання (далі - заявник) про:
внесення змін до відомостей, що містяться в Реєстрі;
внесення чергового (щорічного/щоквартального) платежу за надану ліцензію на право провадження відповідного виду господарської діяльності;
2) рішення, прийнятого органом ліцензування, про:
надання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності на підставі заяви про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності (крім ліцензій, надання яких здійснюється в автоматичному режимі), передбаченої частиною третьою статті 43 Закону, та копій документів, надання яких передбачено частинами четвертою та шостою статті 43 Закону;
припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності на підставі заяви, поданої відповідно до частини шостої статті 34 та пункту 1 частини другої статті 46 Закону;
3) рішення суду, що набрало законної сили.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, а також з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Отже, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних в цій частині.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з ч.2 ст.132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 3028,00 грн., що документально підтверджується квитанцією №1056 від 01.10.2025 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 3028,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв