Справа № 380/23489/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/23489/24 пров. № А/857/4724/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої суддіХобор Р. Б.,
суддів:Кухтея Р. В.,
Носа С. П.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року, що ухвалив суддя Мартинюк В.Я., у місті Львові, у справі № 380/23489/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 50741/03-16 від 11.09.2024 року про відмову у перерахунку пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, на пенсію, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII;

- зобов`язати здійснити переведення з 03.09.2024 року з пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, на пенсію державного службовця за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи (служби) на посадах в органах місцевого самоврядування з 11.06.1990 по 26.02.1991 року, з 04.07.2001 по 01.04.2013 року із урахуванням записів у трудовій книжці, довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії, виданих Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради № 31-вих.124428 від 02.09.2024 року, згідно з додатком 4 до Порядку, додатком 6 до Порядку, та здійснити призначення (перерахунок) пенсії, відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, п. 10 і п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII з часу звернення за призначенням такої пенсії - 03.09.2024 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка покликається на те, що відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком з підстав, що позивачка з 04.07.2001 по 01.04.2013 року працювала на різних посадах в органах місцевого самоврядування, які не відносяться до категорії посад державних службовців. Оскільки, на час звернення до органу Пенсійного фонду України, із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» позивачка досягла 65-річного віку та має стаж державної служби понад 20 років, то позивачка вважає, що набула право на призначення пенсії, відповідно до положень Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

24 грудня 2024 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 50741/03-16 від 11.09.2024 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом, щодо здійснення переведення позивачки з 03.09.2024 року з пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV на пенсію державного службовця за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи (служби) на посадах в органах місцевого самоврядування у періоди з 11.06.1990 по 26.02.1991 року, з 04.07.2001 по 01.04.2013 року, із урахуванням записів у трудовій книжці та щодо здійснення призначення (перерахунку) пенсії, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, п. 10 і п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII з часу звернення за призначенням такої пенсії - 03.09.2024 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 605,60 грн. судового збору.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що стаж роботи позивачки на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VІІІ - 01.05.2016, становив більше 10 років, а також, станом на час звернення до органів Пенсійного фонду, позивачка досягла 65-річного віку, мала стаж державної служби понад 20 років та страховий стаж, що дає позивачці право на призначення пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції його оскаржили відповідачі , подавши апеляційні скарги, в яких просять це рішення суду скасувати, та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовують тим, що позивачка займала посади в органах місцевого самоврядування, стаж роботи на яких не зараховується до стажу роботи на посадах державної служби для цілей призначення пенсії державного службовця. Тому відповідачі вважають, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що, відповідно до пенсійного посвідчення, серії НОМЕР_1 , виданого 24.11.2014, позивачка отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.07 1982 року встановлено, що позивачка працювала, зокрема серед іншого, на таких посадах:

11.06.1990 року - прийнята на посаду консультанта з питань роботи Рад Шевченківського райвиконкому;

27.02.1991 року - затверджена завідуючою організаційно-інструкторського відділу виконкому згідно з Ухвалою 4-ої сесії Шевченківської районної Ради народних депутатів від 27.03.1991 року;

01.10.1992 року - переведена на посаду завідуючої організаційно-інструкторського відділу апарату управління районної місцевої адміністрації;

04.03.1994 року - відповідно до Закону України «Про державну службу», прийняла присягу державного службовця. Займана посада віднесена до 6 категорії і присвоєно 11 ранг державного службовця;

13.09.1994 року - переведена на посаду керуючої справами Шевченківської районної адміністрації;

01.10.1996 року - відповідно до Закону України «Про державну службу», займана посада віднесена до 5 категорії і присвоєно 10 ранг державного службовця;

01.01.1999 року - присвоєно черговий 9 ранг державного службовця в межах 5-ої категорії посад державної служби;

20.03.2000 року - у зв`язку із скороченням посади керуючого справами районної адміністрації переведена на рівноцінну посаду заступника голови Шевченківської районної адміністрації;

04.07.2001 року - посада віднесена до категорії посад органів місцевого самоврядування. Присвоєно 9 ранг в межах 5 категорії посади особи місцевого самоврядування. Складено присягу посадової особи місцевого самоврядування;

03.01.2007 року - переведена на посаду заступника голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради;

13.10.2009 року - переведена, за її згодою, на рівнозначну посаду заступника голови з соціально-економічних та гуманітарних питань Галицької районної адміністрації Львівської міської ради. Збережений присвоєний 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

01.04.2013 року - розпорядженням Львівського міського голови № 206-К від 26.03.2013 року звільнена з роботи за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України.

Позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою щодо переходу на пенсію за Законом України «Про державну службу».

Розглянувши вищевказану заяву, Головне управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення від 11.09.2024 № 50741/03-16 про відмову у перерахунку пенсії, оскільки підстави для проведення перерахунку відсутні.

Мотивами відмови є те, що, згідно з наданими документами та записами в трудовій книжці, ОСОБА_1 з 2001 по 01.04.2013 працювала в органах місцевого самоврядування, які не належать до категорії посад державних службовців.

Стаж державного службовця ОСОБА_1 склав 10 років 4 місяці 7 днів (27.02.1991 по 03.07.2001).

Не погодившись з таким рішенням, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору, апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд, зі змісту рішення ГУ ПФУ в Київській області від 11.09.2024 № 50741/03-16 про відмову у перерахунку пенсії за віком, відповідно до Закону № 3723-ХІІ, встановив, що відповідач відмовив позивачці у перерахунку пенсії за віком, оскільки позивачка не має необхідного стажу державної служби.

Аналізуючи вказану підставу для відмови у переведенні позивачки на пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІ, апеляційний суд зазначає наступне.

01.05.2016 набув чинності Закон № 889-VIII, згідно з частиною другою Прикінцевих та перехідних положень якого, визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Таким чином законодавець визначив певні умови, при дотриманні яких у осіб зберігається право на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону № 1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

За змістом спірних правовідносин відповідач відмовив позивачці у призначенні пенсії державного службовця у зв`язку із тим, що позивачка займала посади в органах місцевого самоврядування, стаж роботи на яких, на думку відповідача, не зараховується до стажу роботи на посадах державної служби.

Відповідно до п. 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII, обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.

Посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби було визначено «Порядком обчислення стажу державної служби», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283).

Згідно із п. 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Порядок № 283 втратив чинність у зв`язку із затвердженням 25.03.2016 постановою № 229 Кабінету Міністрів України нового Порядку обчислення стажу державної служби.

Згідно з п. 4 Порядку № 229, до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» № 2493-III від 07.06.2001.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Таким чином, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», зараховується до стажу державної служби.

Отже, враховуючи те, що позивачка з 11.06.1990 року до 01.04.2013 року займала посади в органах державної влади та в органах місцевого самоврядування, які віднесені до відповідної категорії посад державної служби, вказаний період необхідно зарахувати позивачці до стажу державної служби, відповідно до п. 8 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» № 889-ІІІ.

Апеляційний суд вважає, що доводи відповідача про те, що позивачка, працюючи в органах місцевого самоврядування, не набула необхідного стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, є безпідставними та суперечать нормам чинного законодавства.

Разом з тим, апеляційний суд встановив, що позивачка станом на 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) мала понад 20 років стажу роботи на посадах в органах державної влади та в органах місцевого самоврядування (з 11.06.1990 року до 01.04.2013), який, відповідно до чинного законодавства, зараховується до стажу державної служби.

На час звернення із заявою про призначення пенсії позивачка має необхідний страховий стаж та вік.

Отже, апеляційний суд вважає, що позивачка має право на переведення з пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком, відповідно до Закону № 3723-XII, на умовах визначених п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 50741/03-16 від 11.09.2024 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII є протиправним і його необхідно скасувати.

Що стосується права позивачки на переведення на пенсію державного службовця з урахуванням наданих довідок про розмір заробітної плати, то апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Відповідно до пункту 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За змістом пункту 4 Постанови № 622, при призначенні пенсії особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби.

Апеляційний суд встановив, що позивачка для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" надала відповідачу довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії, видані Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради № 31-вих.124428 від 02.09.2024 року.

Отже, позивачка має право на переведення з пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію за віком, відповідно до Закону № 3723-XII, на умовах визначених п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, з урахуванням заробітної плати, що вказана у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

При цьому, позивачка, відповідно до частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV, має право на призначення пенсії з 03.09.2024 року, тобто дня звернення із заявою про призначення (переведення) пенсії.

Враховуючи те, що відповідач тривалість стажу державної служби позивачки не визначав, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області необхідно зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом, про переведення позивачки з 03.09.2024 року з пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV на пенсію державного службовця за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, із зарахуванням до стажу державної служби періодів роботи (служби) на посадах в органах місцевого самоврядування з 11.06.1990 по 26.02.1991 року, з 04.07.2001 по 01.04.2013 року, із урахуванням записів у трудовій книжці та щодо здійснення призначення (перерахунку) пенсії, відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, п. 10 і п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII з часу звернення за призначенням такої пенсії - 03.09.2024 року.

Цей висновок є підставою для задоволення відповідної частини позовних вимог.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції, в частині задоволення позову, правильно встановив обставини справи та ухвалив в цій частині судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційних скарг безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції в частині задоволення позову, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції в цій частині - без змін.

Оскільки, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року у справі № 380/23489/24, в частині задоволення позову, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос