Справа № 300/1591/25
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

"23" грудня 2025 р. Справа № 300/1591/25

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Кафарського В.В.,

за участю секретаря судового засідання Вакун В.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження заяву про закриття провадження у справі №300/1591/25 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, ОСОБА_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (далі Західний міжрегіональний центр з БПД, відповідач 1), ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з БПД, який не виконав вимоги ст. 26 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» і не забезпечив позивача своєчасно наданою безоплатною вторинною правничою допомогою по справах №0001196, №300/4699/22, №344/11490/23, №344/16185/23;

- стягнути з Західного міжрегіонального центру з БПД на користь позивача моральну шкоду в сумі 240 000 євро;

- визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з БПД, який не проконтролював виконання доручень від 27.11.2023 №017/04.3/1783 та №017/04.3/1782;

- зобов`язати Західний міжрегіональний центр з БПД вчинити дії для виконання доручень адвокатами;

- визнати частково протиправними і скасувати наказ Західного міжрегіонального центру з БПД від 18.02.2025 №3-БВПД/017/06.1-2/47 в частині підстави заміни адвоката п. 10 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», наказ Західного міжрегіонального центру з БПД від 31.05.2024 №3-БВПД/017/07-5/211 в частині підстави п. 10 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу»;

- визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з БПД, який не виконав своїх договірних обов`язків згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2023 №1163, а саме не запитував з метою проведення моніторингу якості, повноти, своєчасності надання ОСОБА_1 безоплатної правничої допомоги ОСОБА_2 ; не спостерігав за роботою адвоката Лотоцького М.В. у засіданні; не звертався з поданням до комісії з оцінювання якості надання правничої допомоги клієнту адвокатом Лотоцьким М.В.; не звертався до КДКА зі скаргою на адвоката Лотоцького М.В.; не подав клопотання до координаційного центру БПД про виключення адвоката Лотоцького М.В. з реєстру адвокатів, які надають БПД;

- визнати протиправною бездіяльність і дії ОСОБА_2 , який не виконав вимоги ст. 26 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» і не забезпечив позивача своєчасно наданою безоплатною вторинною правничою допомогою по справах №0001196, №300/4699/22, №344/11490/23, №344/16185/23;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в сумі 240 000 євро;

- стягнути з Західного міжрегіонального центру з БПД та ОСОБА_2 солідарно на користь позивача процесуальні витрати в сумі 80 000 грн.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 24-26).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 суд задовольнив заяву ОСОБА_1 та постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою призначено підготовче засідання у справі (т. 1 а.с. 35-37).

Суд зауважує, що 16.06.2025 судом зареєстровано заяву ОСОБА_2 про закриття провадження залишення в частині позовних вимог, заявлених до адвоката Лотоцького М.В. Заява мотивована тим, що спір у даній справі в частині позовних вимог, звернутих до ОСОБА_2 не може бути предметом розгляду в адміністративному суді, оскільки законодавством визначено інший порядок та суб`єктів до яких можуть бути оскаржені дії адвоката. Зокрема, за доводами заявника, він не є суб`єктом владних повноважень, що є основною ознакою публічно-правового спору в межах адміністративного судочинства (т. 2 а.с. 6-7).

Вказана заява в порядку черговості судом поставлено на обговорення в судовому засіданні, призначеному на 23.12.2025.

Позивач заперечив проти задоволення поданої заяви і просив у її задоволенні відмовити

Представник Західного міжрегіонального центру з БПД та Лотоцький М.В. в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися судом належним чином.

При цьому, представник Західного міжрегіонального центру з БПД подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи та подану заяву про закриття провадження в частині позовних вимог, суд зазначає наступне.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Згідно з частиною третьою статті 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Адвокатська діяльність незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатура України недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 9 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» визначено, що суб`єкти надання безоплатної первинної правничої допомоги є:

1) органи виконавчої влади;

2) органи місцевого самоврядування;

3) центри з надання безоплатної правничої допомоги;

4) спеціалізовані установи з надання безоплатної первинної правничої допомоги, утворені органами місцевого самоврядування з урахуванням потреб територіальної громади;

5) юридичні особи приватного права, які мають право надавати правничу допомогу, залучені органами місцевого самоврядування у встановленому законом порядку;

6) адвокати та інші фахівці у відповідній галузі права, залучені органами місцевого самоврядування у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» суб`єктами надання безоплатної вторинної правничої допомоги в Україні є:

1) центри з надання безоплатної правничої допомоги;

2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу»:

1. Після прийняття рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги центр з надання безоплатної правничої допомоги призначає адвоката, який включений до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, та уклав договір про надання безоплатної вторинної правничої допомоги з центром з надання безоплатної правничої допомоги.

2. Повноваження адвоката підтверджуються дорученням центру з надання безоплатної правничої допомоги та/або довіреністю відповідно до вимог процесуального закону.

3. Для здійснення представництва інтересів осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, у суді у спорах, що виникають з трудових відносин, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також щодо представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, або для складання документів процесуального характеру центр з надання безоплатної правничої допомоги може уповноважити свого працівника.

4. Повноваження працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги як представника суб`єкта права на безоплатну вторинну правничу допомогу підтверджуються рішенням центру з надання безоплатної правничої допомоги та довіреністю відповідно до вимог процесуального закону.

Частиною другою статті 25 «Про безоплатну правничу допомогу» передбачено, що адвокат, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, має всі права та гарантії, встановлені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», іншими законами України. Адвокат, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, має всі права та гарантії, встановлені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», іншими законами України.

Системний аналіз вищенаведених законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що адвокат не є посадовою чи службовою особою органів, які згідно з статтями 9, 15 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» мають право надавати послуги безоплатної первинної та вторинної правничої допомоги, а є окремим суб`єктом, який може надавати такі послуги на підставі відповідного доручення центру з надання безоплатної правничої допомоги та/або довіреності відповідно до вимог процесуального закону, в межах незалежної професійної діяльності адвокатури в Україні, із забезпеченням під час надання таких послуг усіх прав та гарантій, встановлених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», іншими законами України. Отже, під час надання послуг з безоплатної первинної та вторинної правничої допомоги адвокат не здійснює публічно-владних управлінських функцій.

Таким чином, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України адвокат не відноситься до суб`єктів владних повноважень рішення, дії чи бездіяльність яких можуть бути оскаржені до адміністративних судів.

Як наслідок, адвокат не відноситься до передбачених статтею 31 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» посадових і службових осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких можуть бути оскаржені в адміністративному порядку відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» та/або до адміністративного суду, оскільки такий порядок оскарження стосується посадових чи службових осіб органів, які згідно з статтями 9, 15 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» надають послуги безоплатної первинної та вторинної правничої допомоги, окрім адвоката.

З цього приводу судом також враховано вимоги статті 25 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, частиною другою вказаної статті закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що оцінка якості, повноти та своєчасності надання адвокатами безоплатної первинної правничої допомоги здійснюється за зверненням органів місцевого самоврядування, а безоплатної вторинної правничої допомоги за зверненням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, комісіями, утвореними для цієї мети радами адвокатів регіонів.

Так, суд зауважує, що в даному випадку позов ОСОБА_1 у частині вимог до адвоката Лотоцького М.В. мотивовано непогодженням позивачем з обсягом та якістю наданих таким адвокатом правничої допомоги в справах №0001196, №300/4699/22, №344/16185/23 та №344/11490/23, які ОСОБА_2 мав здійснити на виконання доручень Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Водночас, на виконання вимог частини другої статті 25 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» оцінка якості, повноти та своєчасності надання адвокатами безоплатної вторинної правничої допомоги здійснюється комісіями, утвореними для цієї мети радами адвокатів регіонів, а не судом в порядку розгляду адміністративного позову.

Окрім цього, загальні умови та підстави дисциплінарної відповідальності адвоката регламентовані розділом VІ Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури із заявою (скаргою) щодо поведінки адвоката, яка може бути підставою для дисциплінарної відповідальності, має кожен, кому відомі факти такої поведінки.

Частиною першою статті 42 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат чи особа, яка ініціювала питання про дисциплінарну відповідальність адвоката, має право оскаржити рішення у дисциплінарній справі протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

Отже, в разі, якщо ОСОБА_1 в діях адвоката ОСОБА_2 вбачає ознаки дисциплінарного проступку, то він вправі звернутися зі скаргою до відповідної Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в порядку процедури, передбаченої Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, судовому оскарженню підлягає рішення у дисциплінарній справі, прийняте за результатами розгляду відповідного звернення.

Отже, Державою відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено відповідний порядок та ефективний засіб правового захисту у спірних відносинах.

Оскільки звернення позивача до суду обумовлено незгодою з обсягом та якістю наданих адвокатом Лотоцьким М.В. правничої допомоги в справах №0001196, №300/4699/22, №344/16185/23 та №344/11490/23, які Лотоцький М.В. мав здійснити на виконання доручень Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, то спір у цій справі в частині вимог до ОСОБА_2 не може бути предметом розгляду в адміністративному суді, оскільки законодавством визначено інший порядок та суб`єктів до яких можуть бути оскаржені такі дії адвоката.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (пункт 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово вказувала, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 КАС) та «справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 238 КАС) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами адміністративного судочинства, так і позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. Відповідні висновки викладені у її постановах від 21 листопада 2018 року у справі №757/43355/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі №331/6927/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі №295/7631/17, від 08 листопада 2019 року у справі №910/7023/19, від 18 грудня 2019 року у справі №826/2323/17, від 26 лютого 2020 року у справі №1240/1981/18, від 28 квітня 2020 року у справі №607/15692/19, від 07 липня 2020 року у справі №438/610/14-ц, від 06.04.2023 у справі №990/129/22, від 22 лютого 2024 у справі №990/64/23).

Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад, ця справа в частині вимог до ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Разом із цим, покликання позивача на правові висновки Великої Палати Верховного у справах №420/27049/21 та 640/12325/15-ц є нерелевантними, оскільки стосуються спорів до Кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури про скасування рішення щодо дисциплінарної справи стосовно адвоката, тоді як в цій справі позивач визначив другим відповідачем адвоката і заявив до нього ряд позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

В той же час, суд звертає увагу, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги до адвоката Лотоцького М.В. щодо порушення ним вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правил адвокатської етики та, як наслідок, вимоги про стягнення процесуальних витрат не можуть бути предметом розгляду в адміністративному суді, оскільки законодавством визначено інший порядок та суб`єктів до яких можуть бути оскаржені такі дії адвоката.

Окрім того, обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 суми спричиненої моральної шкоди покликався на неналежне виконання відповідачем, як адвокатом, обов`язків, покладених на нього умовами доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особам, які визначені положеннями Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» від 24.02.2025 № 017/06.1/1805.

Водночас, відповідно до положень частин 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За приписами ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на вказане, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що позовні вимоги до адвоката Лотоцького М.В. в частині стягнення моральної шкоди можуть бути предметом розгляду в цивільному судочинстві.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що провадження у справі №300/1591/25 в частині позовних вимог заявлених ОСОБА_1 до адвоката Лотоцького М.В. про визнання протиправними бездіяльності та дій, стягнення моральної шкоди, підлягає до закриття.

На підставі наведеного, керуючись статтями 238, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі №300/1591/25 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, Лотоцького Михайла Васильовича про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій в частині позовних вимог, заявлених ОСОБА_1 до адвоката Лотоцького Михайла Васильовича про визнання протиправними бездіяльності та дій, стягнення моральної шкоди закрити.

Роз`яснити, що спір в частині стягнення моральної шкоди підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили в строк та порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.