Справа № 320/744/25
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Київ справа №320/744/25

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Білоноженко М.А.,

розглянувши у приміщені суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )
доНаціональної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (01601, місто Київ, вулиця Академіка Богомольця, будинок 10 )
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Національної поліції України, в якому просив суд, з урахуванням заяви про зміну предмету позову:

- визнати бездіяльність Національної поліції України протиправною щодо невнесення змін до Наказу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України №2550/с від 21.06.2022, а саме: не зарахування ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років, вислугу років на пільгових умовах - 06 років 08 місяців 27 днів;

- зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України (ідентифікаційний код в ); місцезнаходження: 01601, вул. Богомольця, 10 та/або Національну поліцію України (ідентифікаційний код в , місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10) внести зміни до Наказу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України № 255о/с від 21.06.2022, а саме: зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років, вислугу років на пільгових умовах 06 років 08 місяців 27 днів, установивши вислугу років для призначення пенсії станом на 21.06.2022 - 31 рік 07 місяців 04 дні та визнати достатньої вислуги років для призначення пенсії;

- зобов`язати Національну поліцію України (ідентифікаційний код в , місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10) та/або Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України (ідентифікаційний код в ); місцезнаходження: 01601, вул. Богомольця, 10 подати до Головного управління пенсійного фонду в м. Києві за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) усі передбачені законодавством України необхідні документи для призначення пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) установивши вислугу років для призначення пенсії станом на день звільнення (21.06.2022) - 31 рік 07 місяців 04 дні.

Вимоги вмотивовані тим, що має право на призначення пенсії за вислугу років, та звернувся до відповідача з заявою, в якій просив зарахувати до загальної календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах 06 років 08 місяців 27 днів, установивши вислугу років для призначення пенсії станом на 21.06.2022 31 рік 07 місяців 04 дні.

Проте, як вказано у позовній заяві, відповідач - Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України листом відмовив у задоволенні вимог позивача, посилаючись на відсутність на те правових підстав, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду залучено до участі у справі співвідповідача - Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України та задоволено заяву про зміну предмету позову.

У відзиві відповідач - Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України заперечував проти позову та вказав, що після прийняття Постанови № 119 стаття 12 Закону № 2262-XII і Постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Відтак, виходячи з положень статті 12 Закону № 2262-XII та пунктів 1 та 21 Постанови № 393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років , а пункт 3 Постанови № 393 визначає, що певні періоди , зокрема час проходження служби у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств, підлягають пільговому обчисленню саме для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Представник відповідача - Національної поліції України подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог з тих самих підстав.

Представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти висновків, викладених у відзиві, з посиланням на практику Верховного Суду.

В свою чергу, представник Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України подав заперечення на відповідь на відзив, в яких, підтримав власну позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, також з посиланням на релевантну практику Верховного Суду.

Крім цього, представником Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та без руху.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Клопотання обґрунтовано тим, що позивача було звільнено з лав правоохоронних органів 21 червня 2022 року, а звернення до відповідача з заявою про внесення змін до наказу про звільнення мало місце лише 12 грудня 2024 року, що свідчить про тривалу пасивну поведінку позивача.

Представником позивача були подані заперечення щодо задоволення заяви про залишення позовної заяви без розгляду, яке обґрунтовано тим, що позивача було звільнено зі служби на підставі пункту 2 частини першої статті 77 ЗУ «Про Національну поліцію», за станом здоров`я. У зв`язку з тривалим лікуванням позивач не порушував питання щодо призначення пенсії останньому, а тому не міг і не знав про порушення його прав в цій частині, лише після звернення з заявою про призначення пенсії дізнався про невірне зазначення стажу в наказі про звільнення, який позбавляє останнього права на призначення пенсії.

Дослідивши подане відповідачем клопотання, суд бере до уваги наступне.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на матеріали справи, судом встановлено, що позивача дійсно звільнено з лав правоохоронних органів на підставі пункту 2 частини першої статті 77 ЗУ «Про Національну поліцію», за станом здоров`я, що підтверджується копією Наказу від 21.06.2022 №255 о/с.

В той же час, позивач скористався своїм правом на призначення пенсії у 2024 році, а до відповідача з адвокатським запитом звернувся до відповідача 12 грудня 2024 року з адвокатським запитом, відповідь на яку отримав 23 грудня 2024 року, а звернення до суду мало місце 07 січня 2025 року, тобто в межах місячного строку з дня встановлення обставин, які порушують права позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано строк звернення до суду.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З 15.08.1997 по 06.11.2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ у складі МВС України, аз 07.11.2015 по 21.06.2022 - в органах Національної поліції, що підтверджується записами його трудової книжки.

21.06.2022 відповідно до наказу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України № 255 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

В цьому наказі Національною поліцією України зазначено, що стаж служби ОСОБА_1 в поліції для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції станом на день звільнення (21.06.2022) становить 24 роки 10 місяців 07 днів, вислуга років на пільгових умовах - 06 років 08 місяці 27 днів.

02.12.2024 електронною поштою та 17.12.2024 «Укрпоштою» представник ОСОБА_1 , звернувся до Відповідача із заявами, в яких просив внести змінити до вищевказаних наказів.

23.12.2024 було отримано відповідь, у відповідності до якої Відповідач вважає, що у нього відсутні підстави для оформлення та подання документів до органів Пенсійного фонду України для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Згідно із частиною 1 статті 102 Закону № 580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII) визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Статтею 1 Закону №2262-XII встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно пункту «б» статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань.

Нормами статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.

Згідно із пунктами «а», «б» частини 1 статті 17 Закону № 2262-XII особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", «з» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються військова служба; час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Згідно частини четвертої статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Статтею 17-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393 затверджено «Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393).

Згідно із підпунктом «а» пункту 3 Порядку № 393 до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах, зокрема час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Верховний Суд у постановах від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17, від 10 липня 2019 року у справі № 1840/3347/18, від 22 серпня 2019 року у справі №295/7220/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі №360/1432/19 та від 27 березня 2020 року у справі №569/727/17, від 23 червня 2020 року у справі №750/10827/16-а викладав висновок про те, що задля отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Водночас, в подальшому Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021р. у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17, і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону N 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон N2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (постанова від 14.04.2021р. у справі №480/4241/18) підтримала правову позицію, викладену у постанові від 03.03.2021р. у справі 805/3923/18-а, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом №2262-XII календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393 та з метою забезпечення єдності та сталості судової практики відступила від висновків щодо застосування норм права у постановах Верховного Суду від 22.11.2018р. у справі №161/4876/17, від 15.08.2019р. у справі №281/459/17, від 27.03.2020р. у справі №569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Порядку №393 Закону №2262-ХІІ.

У той же час, суд звертає увагу, що відповідно до постанови Верховного Суду від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22, у якій, серед іншого Суд дійшов висновку, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16 лютого 2022 року.

Аналогічна позиція також підтримана Верховним Судом в постанові від 07.09.2023 по справі № 560/9478/22.

Суд вказує, що зміни в постанову КМУ від 17 липня 1992 року №393, які були внесені постановою КМУ №119 від 16.02.2022 року, внесено пізніше, ніж дата, станом на яку відповідачем обчислено вислугу років позивача (31.03.2020 року - дата звільнення з військової служби).

Отже, суд зазначає, що станом на дату звільнення позивача з військової служби діяла норма, яка передбачала, що календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах.

Матеріалами справи встановлено, що спірні правовідносин у даній справі виникли до прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 16 лютого 2022 року № 119, а тому календарна вислуга років позивача може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

В даному ж випадку, судом встановлено, що вислуга років позивача складає: календарна (без урахування пільгової вислуги) - 24 роки 10 місяців 07 днів; в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 06 років 08 місяців 27 дні.

З огляду на це, позивач набув право на призначення йому пенсії статтею 12 Закону України ''Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб'', оскільки його вислуга з урахуванням пільгової, становить більше 25 років.

Стосовно посилань представника відповідача - Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на позицію Верховного Суду викладену у постанові від 04.02.2025 у справі № 260/716/23, суд зауважує, що такі висновки не враховуються судом при ухваленні даного рішення, у зв`язку з тим, що позивач набув пільговий стаж до внесення змін постановою №119, яка набрала чинності 19.02.2022, до Порядку №393, а тому враховуючи принцип дії нормативно-правових актів у часі, такі положення Порядку №393 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Згідно із пунктом 12 Порядку №3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

В свою чергу, рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ приймають органи ПФУ (ст. 49 Закону № 2262-ХІІ).

Таким чином, на відповідача покладений обов`язок підготувати і направити подання та інші документи для призначення пенсії позивачу до пенсійного органу, який у подальшому повинен вирішити питання призначення такої пенсії. Оскільки відповідач свій обов`язок не виконав і не скерував відповідне подання і документи пенсійному органу, ним допущена протиправна бездіяльність стосовно реалізації прав позивача, у зв`язку з чим відповідна вимога позивача підлягає до задоволення.

За змістом статей 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Основного Закону України (абзаци другий, третій пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018, абзац одинадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019).

Конституційний Суд України в Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 наголосив на тому, що організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а з особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захист суверенітету і територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України); потреба в додаткових гарантіях соціального захисту цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзаци шостий, сьомий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України в аспекті частини п`ятої статті 17 Конституції України також наголошував, що держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності; невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", підриває довіру до держави (абзац другий пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018).

Окрім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022 звернув увагу на те, як витлумачено поняття юридичної визначеності в міжнародних актах та документах, згідно з якими, зокрема, „юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були зрозумілими й точними, а також, щоб їхньою метою було забезпечення передбачності ситуацій та правовідносин; юридична визначеність також означає, що держава загалом повинна додержувати взятих на себе зобов`язань щодо людей або виконувати їм обіцяне [поняття „виправданого (леґітимного) очікування"]" [Доповідь про правовладдя, ухвалена Європейською Комісією «За демократію через право" (Венеційська Комісія) на її 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року), перше речення § 46, § 48]; принцип правомірних (легітимних) очікувань, за тлумаченням Венеційської Комісії, виражає ідею, що „органи публічної влади повинні не лише додержуватися приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених [у особи] очікувань» [спеціальне Дослідження Венеційської Комісії «Мірило правовладдя», CDL-AD(2016)007, пункт II.B.5.61]. Отже, юридичну визначеність в аспекті поняття правомірних (легітимних) очікувань слід розуміти не лише як право особи розраховувати на розумну та передбачну стабільність приписів актів права, чітке розуміння юридичних наслідків застосування таких приписів, а також як право особи на розумні очікування щодо послідовності та цілісності законотворчої діяльності Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади в Україні.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Як було встановлено вище, позивач має право на призначення пенсії за віком, втім відповідачем протиправно було відмовлено у оформленні та не поданні документів для вирішення питання призначення пенсії до органу, а тому суд приходить до переконання про необхідність зобов`язання відповідача оформити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві документи, необхідні для призначення пенсії, за вислугу років, - ОСОБА_2 , відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

В той же час, суд зауважує, що позовні вимоги звернуті до Національної поліції України задоволенню не підлягають у зв`язку з тим, що саме з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України позивачу було звільнено наказом від 21.06.2022 №255 о/с, а тому саме на Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України покладається обов`язок щодо зарахування та врахування спірного пільгового стажу.

Крім цього, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зобов`язати Національну поліцію України (ідентифікаційний код в , місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10) та/або Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України (ідентифікаційний код в ); місцезнаходження: 01601, вул. Богомольця, 10 подати до Головного управління пенсійного фонду в м. Києві за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) усі передбачені законодавством України необхідні документи для призначення пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) установивши вислугу років для призначення пенсії станом на день звільнення (21.06.2022) - 31 рік 07 місяців 04 дні, як передчасних, у зв`язку з тим, що лише після внесення змін до наказу від 21.06.2022 №255 о/с у відповідачів виникне обов`язок щодо направлення документів до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення пенсії за вислугу років.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Національної поліції України протиправною щодо невнесення змін до Наказу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України №2550/с від 21.06.2022, а саме: не зарахування ОСОБА_1 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років, вислугу років на пільгових умовах - 06 років 08 місяців 27 днів.

Зобов`язати Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України (ідентифікаційний код в ); місцезнаходження: 01601, вул. Богомольця, 10 та/або Національну поліцію України (ідентифікаційний код в , місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10) внести зміни до Наказу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України № 255о/с від 21.06.2022, а саме: зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років, вислугу років на пільгових умовах 06 років 08 місяців 27 днів, установивши вислугу років для призначення пенсії станом на 21.06.2022 - 31 рік 07 місяців 04 дні та визнати достатньої вислуги років для призначення пенсії.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (01601, місто Київ, вулиця Академіка Богомольця, будинок 10 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Білоноженко М.А.