Справа № 520/15414/25
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 р. Справа № 520/15414/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2025, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/15414/25

за позовом ОСОБА_1

до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльності Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яка полягає у тому, що листом від 12.06.2025 №175/3862/22/2/185/51/25 надана недостовірна та неповна інформація на його запит від 11.06.2025, яка не має накладання електронного підпису та/або електронної печатки, надіслана на електронну пошту позивача помічником судді Валентиною Верещак, тобто не відповідальною особою з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої Законом;

- зобов`язати Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області надати інформацію, долучивши копію заяви ОСОБА_2 від 09.06.2025 про відкладення розгляду цивільної справи №175/3862/22.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2025 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що рішення суду першої інстанції не відповідає положенням Конституції України, діючому законодавству та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому підлягає скасуванню. В порушення вимог Законів України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01. 2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI) та «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 №851-IV (далі - Закон №851-IV) відповідь, яка не має накладання електронного підпису та/або електронної печатки, на електронну пошту ОСОБА_1 надіслана помічником судді Валентиною Верещак, тобто не відповідальною особою з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом.

Відповідач, скориставшись правом, передбаченим статтею 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що питання, які були порушені ОСОБА_1 у запиті, не стосуються управлінської діяльності Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області як суб`єкта владних повноважень розпорядника публічної інформації поза межами процедур відправлення правосуддя, а стосуються саме відправлення правосуддя конкретним суддею суду першої інстанції у межах конкретної цивільної справи. Оскільки запит на отримання інформації по справі не підлягав вирішенню у відповідності до приписів Закону №2939-VI, його було передано судді Болдирєвій У.М. для надання відповіді. Відповідно до своєї посадової інструкції помічник судді бере участь у попередній підготовці судових справ до розгляду, в оформленні судових справ, за дорученням судді готує проекти судових рішень, запитів, листів, інших матеріалів, пов`язаних із розглядом конкретної справи, виконує інші доручення голови суду, судді та керівника апарату суду, що стосуються організації розгляду судових справ. За резолюцією судді Болдирєвої У.М. було доручено підготувати та надати відповідь на запит від 11.06.2025 помічнику судді Верещак В.О. ОСОБА_1 було надано відповідь на його запит шляхом надіслання скан-копії відповіді. Відповідальною особою за направлення вихідної кореспонденції, закріпленої кваліфікованим електронним підписом, в Павлоградському міськрайонному суді Дніпропетровської області є провідний спеціаліст. Помічник судді не має повноважень на направлення вихідної кореспонденції на електронну пошту з накладанням кваліфікованого електронного підпису.

Відповідно до частини 1 статті 308, пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено такі обставини справи.

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа №175/3862/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

11.06.2025 ОСОБА_1 , посилаючись на положення статті 32 Конституції України, Законів України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР), "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 № 2297-VI (далі - Закон № 2297-VI), №2939-VI, засобами електронного зв`язку із застосуванням КЕП на електронну адресу відповідача ( ) направив запит на отримання інформації, в якому просив:

- надати інформацію щодо результатів розгляду його клопотання судом 10.06.2025, а також дату наступного розгляду справи №175/3862/22;

- надати інформацію щодо результатів розгляду клопотання ОСОБА_2 долучивши його копію, про відкладення розгляду цивільної справи №175/3862/22.

Листом від 12.06.2025 за №175/3862/22/2/185/51/25 помічником судді Валентиною Верещак була надана відповідь-інформація по справі №175/3862/22 на звернення ОСОБА_1 від 11.06.2025.

ОСОБА_1 , вважаючи, що відповідач листом від 12.06.2025 №175/3862/22/2/185/51/25 надав йому недостовірну та неповну інформацію на запит від 11.06.2025, чим порушив його права, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача у формі запиту на отримання інформації, яке датовано 11.06.2025, не підлягало вирішенню (розгляду) та наданні відповіді відповідачем ані у порядку Закону №393/96-ВР, ані у порядку Закону №2939-VІ, ані у порядку Закону №2297-VІ. Відтак необґрунтованими є заявлені вимоги позивача щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності, яка полягає у тому, що листом відповідача від 12.06.2025 №175/3862/22/2/185/51/25 надана недостовірна та неповна інформація на запит позивача від 11.06.2025, яка не має накладання електронного підпису та/або електронної печатки, позивачу на електронну пошту надіслана помічником судді Валентиною Верещак, тобто не відповідальною особою з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 1 статті 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-XII (далі - Закон №2657-ХІІ) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, встановлений Законом № 2939-VI.

За змістом статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Положеннями пункту 2 частини 1 статті 5 Закону №2939-VI передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

З огляду на вищевикладені правові норми можна виділити такі ознаки публічної інформації: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

З матеріалів справи вбачається, що поданий позивачем запит стосується результатів розгляду його клопотання та клопотання ОСОБА_2 , які були подані в межах справи №178/3862/22, а також дати наступного судового засідання у справі №178/3862/22.

Відповідно до частини 1 статті 43 ЦПК України учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Як вбачається з пункту 4.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» №10 від 29.09.2016, процесуальні закони (Господарський процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України) регламентують спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників відповідних процесів до інформації, створеної (одержаної) у ході (досудового) судового провадження.

Доступ осіб, які беруть участь у розгляді справи, та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси чи обов`язки, до інформації, створеної (одержаної) у ході судового провадження, до судових рішень забезпечується у порядку, встановленому процесуальним законодавством, з урахуванням передбачених нормами Закону України «Про доступ до судових рішень» особливостей.

Відтак положення Закону №2939-VI не поширюються на доступ учасників відповідних процесів до викладеної інформації.

За змістом пункту 4.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» №10 від 29.09.2016 звернення особи стосовно судового розгляду справи, у якій вона бере участь, належить адресувати до суду як суб`єкта процесуальних правовідносин на підставі процесуального законодавства, а не до суду (керівництва суду) як установи, який у разі отримання такого запиту повинен відмовити у його задоволенні, оскільки не володіє і не зобов`язаний володіти запитуваною інформацією (пункт 1 частини першої статті 22 Закону №2939-VI).

З огляду на те, що ОСОБА_1 у запиті від 11.06.2025 просив надати інформацію, яка була створена (одержана) у ході судового провадження у справі №175/3862/22, і позивач є учасником цієї справи, то така інформація не є публічною в розумінні Закону №2939-VI і порядок її отримання регламентується відповідними нормами ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції, що питання, які порушено позивачем у зверненні у формі запиту на отримання інформації, яке датовано 11.06.2025, не стосується управлінської діяльності Павлоградського міськрайонного суду як суб`єкта владних повноважень - розпорядника публічної інформації поза межами процедури відправлення правосуддя, а стосуються відправлення правосуддя в межах конкретної цивільної справи.

Посилання апелянта на порушення відповідачем вимог Конституції України, вимог Законів №2939-VI , №851-IV при наданні відповіді на його звернення від 11.06.2025 є необґрунтованими, оскільки питання, які порушені ОСОБА_1 (який є стороною у справі №175/3862/22) у запиті на публічну інформацію, як зазначено вище, є предметом регулювання Цивільного процесуального кодексу України.

Апелянт в апеляційній скарзі констатував, що 23.10.2025 ним було заявлено небезпідставно відвід судді Харківського окружного адміністративного суду Панову М.М., оскільки постановою Верховного Суду від 25.09.2025 у справі №520/1317/25 його касаційна скарга була задоволена частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2025, яке ухвалене суддею Пановим М.М., який здійснював розгляд цієї справи в суді першої інстанції, та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2025 у справі №520/1317/25 скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким його позов задоволено частково. Крім того суддя Панов М.М. допустив тяганину при розгляді справи №520/15414/25, чим порушив його право на доступ до суду.

З матеріалів справи встановлено, що дійсно 23.10.2025 позивачем до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Панова М.М.. В обґрунтування якої посилається на порушення суддею ст. 258 КАС України, щодо строків розгляду справи.

23.10.2025 суддею Харківського окружного адміністративного суду Пановим М.М. визнано відвід необґрунтованим та передано для вирішення по суті в порядку ч.4 ст. 40 КАС України іншому складу суду.

24.10.2025 ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Панова М.М. відмовлено.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.

Колегія суддів зазначає, що фактично ОСОБА_1 лише констатує факт заявлення такого відводу і не наводить жодних заперечень на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2025, якою відмовлено в задоволенні заяви апелянта про відвід судді Панова М.М. у справі №520/15414/25 у зв`язку з її безпідставністю. Як наслідок, підстави для визнання відводу обґрунтованим відсутні. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на постанову Верховного Суду від 25.09.2025 у справі №520/1317/25 про яку в заяві про відвід судді Панова М.М. не зазначалося.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням «Серявін та інші проти України», та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Положеннями пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши фактичні обставини та питання права, які лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Згідно з частинами 1-3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а отже апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки судом було правильно встановлено всі обставини справи, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року по справі № 520/15414/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк