Справа № 420/20537/25
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання зарахувати стаж та призначити пенсію,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому позивач просить:

визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.01.2025 №38 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 06.12.2024;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 06.06.1989 по 17.07.1991 та з 18.07.1991 по 03.01.1993 відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1 та здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 06.12.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Відповідач вчинив протиправні дії, які полягають у не зарахуванні до стажу Позивача періодів його роботи з 06.06.1989 по 17.07.1991 та з 18.07.1991 по 03.01.1993 та відмові у призначенні пенсії позивачу.

Позивач вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим усупереч положенням чинного законодавства, а тому його права підлягають захисту в судовому порядку, внаслідок чого ним подається цей позов до суду.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 01.07.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

08.07.2025 року за вхід.№ЕС/69082/25 надійшов відзив на позов ГУ ПФУ в Одеській області, в якому наголошено на тому, що Головне управління не є суб`єктом прийняття рішення про призначення пенсії у даній справі, оскільки проживання позивача на території, яку обслуговує Головне управління, не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки визначальним фактор є визначення органу яким саме було прийнято спірне рішення, що є предметом розгляду у цій справі та стало підставою для звернення з позовом до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 27.10.2022 у справі №160/24667/21.

17.07.2025 року за вхід.№ЕС/72633/25 надійшов відзив на позов ГУ ПФУ у Вінницькій області де відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, так як Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію, згідно ст. 64 Закону №1058.

Головним управлінням відповідно до поданих позивачем документів визначено, що страховий стаж позивача становить 29 років 7 місяців 19 днів.

За наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки:

- з 06.06.1989 по 17.07.1991, оскільки наявне виправлення у даті наказу на прийняття;

- з 18.07.1991 по 03.01.1993, оскільки відсутній номер та дата наказу на прийняття.

З огляду на зазначене, позовні вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах норм чинного законодавства України, і, як наслідок не підлягають задоволенню.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши 60-річного віку, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 20.01.2025 про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

Враховуючи принцип екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області розглянуло вказану заяву та прийняло рішення від 27.01.2025 №38 про відмову в призначені пенсії за віком, оскільки, відповідно до наданих до заяви документів та даних, які містяться в реєстрі застрахованих осіб, загальний стаж Позивача складає 29 роки 07 місяців 19 днів.

Необхідний страховий стаж становить 31 рік.

Вказаним рішенням повідомлено, що до страхового стажу Позивача не зараховано наступні періоди роботи згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_2 :

- з 06.06.1989 по 17.07.1991, оскільки наявне виправлення у даті наказу на прийняття;

- з 18.07.1991 по 03.01.1993, оскільки відсутній номер та дата наказу на прийняття.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

Згідно із частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Разом з цим, відповідно до 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року (надалі Порядок №22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з пунктом 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29 липня 1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.11 Інструкції передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до п. 2.12 Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні особі пенсії (постанова ВС від 21.02.2020 року у справі №291/99/17).

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Крім того, недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірні періоди, а підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання роботодавцем усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Наведене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладених у постановах від 21.02.2018 у справі №687/975/17; від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а; від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Аналіз наведених положень дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, тому неналежне ведення таких не може позбавити працівника права на соціальний захист, зокрема й на отримання пенсійних виплат.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Так, відповідно до запису №5 у трудової книжці НОМЕР_2 від 30.08.1982 Позивач 06.06.1989 прийнятий на посаду інженера по експлуатації засобів зв`язку у виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради; підстава прийняття на роботу наказ №117 від 06.06.1989.

Відповідно до запису №6 у трудової книжці НОМЕР_2 , Позивач 17.07.1991 звільнений за власним бажанням, підстава наказ №176 від 17.07.1991.

Відповідно до запису №7 трудової книжки НОМЕР_2 Позивач 18.07.1991 прийнятий на роботу на посаду радіомеханіка; у графі «документ, на підставі якого внесений запис» як підстава для прийняття Позивача відомості у записі №7 відсутній. 03.01.1993 звільнений з посади на підставі протоколу №1 від 03.01.1993 (запис №8).

Натомість, на переконання Відповідача, виправлення у даті наказу про прийняття на роботу у записі №5 та не зазначення підстави прийняття на роботу Позивача у записі №7 позбавляє можливості підтвердити дані періоди роботи Позивача.

Варто зазначити, що записи в трудовій книжці №5-8 щодо спірних періодів роботи Позивача є чіткими і не містять жодних виправлень чи неточностей, та завірені відбитком печатки відповідного роботодавця.

На переконання суду, не має жодних обставин, які могли б викликати обґрунтовані сумніви щодо відповідної дати, тим більше, що і сам Відповідач не зазначає жодних зауважень до змісту цих записів

Зокрема, Відповідач у Рішенні від 27.01.2025 №38 не висловлено жодних зауважень ані щодо реальності роботи Позивача у періоди з 06.06.1989 по 17.07.1991 та з 18.07.1991 по 03.01.1993, ані щодо наявності правових підстав для виключення цих періодів трудової діяльності із загальної тривалості страхового стажу, а лише вказано про наявність виправлень у даті наказу прийняття та відсутність номеру та дати наказу на прийняття відповідно.

Таким чином, доводи Відповідача щодо не зарахування до страхового стажу Позивача періодів роботи з 06.06.1989 по 17.07.1991 та з 18.07.1991 по 03.01.1993, оскільки в даному записі відсутня підстава про прийняття на роботу, є безпідставними.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, а також у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 по справі №275/615/17 (К/9901/768/17).

Частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідач, у разі незгоди з відомостями, зазначеними в документах Позивача, що були надані ним при призначенні пенсії, зокрема, мав право на реалізацію повноважень, наданих йому частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV, а саме: вимагати відповідні документи від підприємства, перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню тощо, однак не скористався таким правом.

Відтак, право Позивача на пенсійне забезпечення, що ґрунтується на принципі обчислення розміру пенсії виходячи із страхового стажу, набутого Позивачем під час роботи в Україні, було порушене Відповідачем без будь яких дій, що могли гарантувати Позивачу належну реалізацію його прав.

Отже, дії Відповідача щодо не зарахування періодів роботи Позивача з 06.06.1989 по 17.07.1991 та з 18.07.1991 по 03.01.1993 є протиправними.

Щодо способу захисту порушеного права

Згідно Рішення від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

Отже, механізм нарахування соціальних виплат повинен відповідати критеріям пропорційності рівності та справедливості і є конституційно допустимим до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Позивач досяг 60-річного віку, має стаж роботи більше 31 року, звернувся до Відповідача із заявою про призначення пенсії за віком до спливу трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку, а тому має право відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058 на призначення пенсії з 06.12.2025 з дня, що настав за днем досягнення ним 60 років.

Крім цього, відмова територіального органу Пенсійного фонду України вмотивована виключно відсутністю необхідного для призначення пенсії страхового стажу, що судом визнано протиправним.

Оскільки іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію позивачу.

Застосування судом зазначеного способу захисту права неможливо вважати втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №823/795/17 (№ К/9901/2159/17).

При обранні способу захисту суд враховує вимоги пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, згідно із яким, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23 та від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 968,96 грн. судових витрат, сплачених згідно квитанції №0076-9802-3109-6438 від 20.06.2025 року.

Керуючись ст.ст.2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання зарахувати стаж та призначити пенсію задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.01.2025 №38 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 06.12.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 06.06.1989 по 17.07.1991 та з 18.07.1991 по 03.01.1993 відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1 та здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 06.12.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень) грн. 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (адреса: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, ).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, , електронна пошта: )

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (адреса: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, , електронна пошта: )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА