Справа № 320/4078/24
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року м. Київ № 320/4078/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної та матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо складання неправомірної вимоги за № Ф-278224-50 виданої 18.07.2023 ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) в сумі 17881,90 грн з ОСОБА_1 та скасувати дану вимогу, з підстав її не відповідності;

зобов`язати ГУ ДПС у Київській області в місячний термін (негайно) провести корегування Індивідуальної картки платника ОСОБА_1 з урахуванням рішення КОАС від 24.04.2020, та копію відкоригованої ІКП вручити ОСОБА_1 особисто;

стягнути з ГУ ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду в розмірі 6700 грн;

стягнути з ГУ ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в розмірі - 30000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що ГУ ДПС у Київській області не відкоригувало суми нарахувань у відповідності до рішення суду у справі № 320/6435/19 Київського окружного адміністративного суду та за період (з 01.01.2021) офіційного звільнення від сплати ЄСВ було нараховано 3300,00 грн. Позивач вважає, що своїми діями і бездіяльністю службових осіб ГУ ДПС були створені наступні обставини: рішення суду від 24.04.2020 у справі №320/6435/19 не виконано; не визначено остаточної фактичної наявності заборгованості з урахуванням рішення суду від 24.04.2020, та не надано розрахунку фактичної заборгованості для повного погашення боргу; не відкоригована інтегрована картка платника податків та не надана позивачу її копія; відсутнє обґрунтування щодо знаходження вимоги № Ф-278224-50 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на виконанні ДВС.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 прийнято справу до провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 3557/10 від 24.01.2008, яке видане на підставі рішення Київської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.01.2008 № 164.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1) та отримує пенсію за віком по інвалідності, що підтверджується посвідченням від 14.01.2020.

15.11.2019 відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-278224-50/9677 на загальну суму 26559,76 коп.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 у справі № 320/6435/19 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Київській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Київській області № Ф-278224-50/9677 від 15.11.2019 в частині нарахування суми 17754,66 грн.

У решті позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2020 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишено без задоволення. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 - без змін.

Водночас, ГУ ДПС у Київській області 18.07.2023 прийняло вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-278224-50 на суму 17881,90 грн (на підставі даних інформаційної системи податкових органів).

За змістом рішення ДПС України від 29.08.2023 № 25038/6/99-00-06-02-01-06, позивач перебуває на обліку в податковиму органі, як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат) з 27.03.2012. Заборгованість виникла на підставі щоквартальних нарахувань ЄСВ за 2017 - 2020 та несплати узгоджених сум. Щодо посилання скаржника на рішення суду у справі № 320/6435/19, зазначено про те, що у рішенні суду відсутні зобов`язання відповідача вчинити дії щодо коригування даних інтегрованої картки платника.

Позивач вважає дії відповідача щодо складання вимоги від 18.07.2023 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 17881,90 грн протиправними, що зумовило на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до норм ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ).

За змістом (п. 2 ч. 1 ст.1 Закону № 2464-VІ) Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з вимогами п. 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

За п. 3 ч. 1 ст.7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 2 та 3 ст. 9 Закону № 2464-VІ визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до змісту ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Платники єдиного внеску, зазначені у п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Приписами п. 2. п. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449).

Так, положеннями п. 1 Розділу VI Інструкції № 449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абз. 2 п. 2 Розділу VI Інструкції № 449).

За визначенням п. п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Як встановлено судом, борг по єдиному внеску обліковується за позивачем, як за особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Позивач є адвокатом та заяву про припинення права на заняття адвокатською діяльністю останній не подавав, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю не анульовано.

Частиною 4 ст. 4 Закону № 2464-VІ передбачено, що особи, зазначені у п. 4 та 5-1 ч. 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Під час розгляду справи № 320/6435/19 судом було встановлено, що роботодавцями здійснено щодо позивача нарахування цього внеску в сумі 17754,66 грн, а тому включення цієї суми до вимоги є безпідставним. На підставі безпосередньо досліджених судом доказів суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-278224-50/9677 від 15.11.2019 підлягає скасуванню в частині сум нарахованого єдиного внеску лише в сумі 17 754 грн. 66 коп. (8448,00 грн + 2457,18 грн + 2457,18 грн + 1638,12 грн+ 2754,18 грн = 17 754,66 грн за періоди: січень 2017, лютий 2017, березень 2017, квітень 2017, травень 2017, червень 2017, липень 2017, серпень 2017, вересень 2017, жовтень 2017, листопад 2017, грудень 2017, січень 2018, лютий 2018, березень 2018, квітень 2018, травень 2018, червень 2018, листопад 2018, грудень 2018, січень 2019, лютий 2019 та березень 2019).

У даному ж випадку, ДПС України у рішенні про результати розгляду скарги зазначило про те, що заборгованість позивача з ЄСВ виникла на підставі щоквартальних нарахувань за 2017 - 2020 та несплати узгоджених сум.

Щодо посилання на рішення суду у справі № 320/6435/19, зазначено про те, що у рішенні суду відсутні зобов`язання відповідача вчинити дії щодо коригування даних інтегрованої картки платника. Тож, з на веденого слідує, що контролюючим органом не було виконано рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 у справі № 320/6435/19, яким було визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Київській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Київській області № Ф-278224-50/9677 від 15.11.2019 в частині нарахування суми 17754,66 грн. Протилежного, суду не наведено та не надано відповідних доказів.

Оскаржувана вимога № Ф-278224-50 від 18.07.2023 містить зазначення лише про суму боргу 17881,90 грн, однак, не містить ні періоду за який здійснено відповідне нарахування, ні підстав. Зазначення про те, що згідно ст. 25 Закону, нарахування здійснено на підставі даних інформаційної системи податкових органів, не є належним та достатнім доказом наявності у позивача боргу (недоїмки).

Крім того, суд констатує, що при донарахуванні суми недоїмки, відповідачем не було встановлено бази нарахування єдиного внеску, а також у спосіб, не передбачений законом, визначено спірну недоїмку.

Положеннями ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-278224-50 від 18.07.2023 ГУ ДПС у Київській області є необґрунтованою, протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню. Водночас, позовні вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача щодо складення такої вимоги не підлягають задоволенню, позаяк, охоплюються висновком суду про визнання такої вимоги протиправною та її скасування.

Також, Верховний Суд неодноразово, зокрема, в постановах від 19.02.2019 у справі №825/999/17, від 26.02.2019 у справі №805/4374/15-а, від 25.03.2020 у справі №826/9288/18, вказував, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, належним способом захисту, що відновить порушені права, є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці платника податків дійсного стану зобов`язань перед бюджетом, в тому числі, і шляхом виключення неправомірно нарахованих і відображених сум.

Як було вказано судом, нарахування єдиного внеску (недоїмки) позивачу оскаржуваною вимогою, є недоведеним та безпідставним. При цьому, скасування оспорюваної вимоги судом може не вирішити юридичного конфлікту, оскільки в ІКП обліковано вказану суму недоїмки. Тому, без проведення коригування в ІКП, позивач перебуватиме у стані правової невизначеності.

Суд у цій ситуації виходить з того, що ефективним засобом (способом) захисту, який належить застосувати при вирішенні спору, слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект та є гарантією на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

З огляду на наведене та наявність у платника права на відображення в ІКП дійсного стану зобов`язань перед бюджетом суд погоджується із позивачем, що з метою ефективного захисту її прав необхідно зобов`язати відповідача здійснити коригування відомостей в ІКП.

Саме такий спосіб захисту порушеного права позивача слугуватиме гарантією того, що права позивача, за захистом яких він звернулася до суду, будуть відновлені і не потребуватимуть додаткового захисту.

Щодо вимог про стягнення з ГУ ДПС у Київській області на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 6700 грн та моральної шкоди в розмірі 30000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стягнення матеріальної шкоди, завданої діями ДПС України, відбувається за загальними правилами Цивільного кодексу України, де шкода відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі, але особливість полягає в тому, що збитки від неправомірних дій державних органів відшкодовуються державою за рахунок Бюджету України, якщо це доведено в суді через незаконні рішення, дії чи бездіяльність. Процедура включає доведення факту шкоди, її розміру, причинно-наслідкового зв`язку та вини ДПС.

Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Позивачем наведено загальні суб`єктивні доводи щодо наслідків для нього від прийняття відповідачем оскаржуваної вимоги, проте позивачем не доведено наявності страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, яку саме заподіяно шкоду та в чому вона полягає.

Водночас, позивачем не надано належних та достатніх доказів заподіяння йому моральних страждань/матеріальних збитків протиправною поведінкою відповідача по справі. Не кожне рішення суб`єкта владних повноважень, створює підстави для стягнення моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога щодо стягнення з відповідача моральної та матеріальної шкоди є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-278224-50 від 18.07.2023 ГУ ДПС у Київській області та для належного та ефективного захисту прав позивача, шляхом зобов`язання ГУ ДПС у Київській області провести корегування індивідуальної картки ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду в даному рішенні. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити, як таких, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду даного спору.

У свою чергу, відповідачем під час розгляду спору не було доведено законності оскаржуваної вимоги та нарахування позивачу ЄСВ, у розмірі підстав нарахування, періоду, сум нарахувань, при цьому, посилання на формування боргу (недоїмки) у автоматичному режимі за допомогою інформаційних ресурсів органу ДПС, не відповідає вимогам та критеріям, за ч. 2 ст. 2 КАС України та ч. 2 ст. 77 КАС України. На виконання цих вимог, відповідач, як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-278224-50 від 18.07.2023 ГУ ДПС у Київській області.

Зобов`язати ГУ ДПС у Київській області провести корегування індивідуальної картки ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду в даному рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.