Справа № 520/25808/25
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 грудня 2025 року № 520/25808/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України щодо не проведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні 31.01.2024, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 01.07.2023 по 16.08.2023 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у розмірі 129 032,25 грн. ( сто двадцять дев`ять тисяч тридцять дві гривні 25 копійок).

-стягнути з військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 недоплачену додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 01.07.2023 по 16.08.2023 року пропорційно дням перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у розмірі 129 032,25 грн. ( сто двадцять дев`ять тисяч тридцять дві гривні 25 копійок).

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби за період з 31.01.2024 (день звільнення) по день фактичної виплати недоплачених сум додаткової винагороди у розмірі 129 032,25 грн. (але не більше шести місяців/ виходячи з нормативної формули положень ст.117 КЗпП України та приписів постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з урахуванням принципу співмірності, законодавчо закріпленого ст.117 КЗпП України у спосіб множення показника середньоденного грошового забезпечення за два останні місяці перед звільненням на кількість днів затримки розрахунку, але не більше шести місяців (з урахуванням обмежень, встановлених ст.117 КЗпП України).

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження у справі.

Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 ( надалі - Позивач) проходив службу у в/ч НОМЕР_4 Національної гвардії України (надалі - Відповідач) у періоді з 03.11.2022 по 31.01.2024, що підтверджується довідкою та наказом відповідача.

Проходячи службу у відповідача, позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, під час яких, перебуваючи на вогневій позиції на околиці м. Бахмут Донецької області 12.03.2024 року отримав мінно - вибухову травму, вогнепальне осколкове хребтове спинномозкове поранення з вхідним отвором по поредньо - боковій поверхні шиї справа та вихідним паравертебрально справа, забій спинного мозку, перелом хребта, що первинно зафіксовано при наданні медичної невідкладної допомоги та відображено у довідці відповідача про обставини поранення ( копія картки та довідки додаються) та був евакуйований до м. Дніпро.

З приводу вказаного поранення та його наслідків перебував безперервно на стаціонарному лікуванні: з 12.03.2023 по 16.03.2024 у КП «Дніпропетровська ОКЛ ім. І.І.Мечнікова «ДОР», з 17.03.2023 по 23.03.2023 у ВМЦ Західного регіону, з 23.03.2023 по 31.03.2023 у КНП «Обласний клінічний центр нейрохірургії та неврології», з 31.03.2023 по 24.04.2023 у КНП «Обласний клінічний центр нейрохірургії та неврології», з 24.04.2023 по 01.05.2023 у КНП «Обласний клінічний центр нейрохірургії та неврології», з 01.05.2023 по 24.05.2023 у КНП «Обласний клінічний центр нейрохірургії та неврології».

З 24.05.2023 року по 24.06.2023 року перебував у відпустці для лікування за рішенням ВЛК, що відображено у довідці від 24.05.2023 №176, в якій стан позивача оцінено як тяжкий.

Після вказаної відпустки позивач продовжив стаціонарне лікування: з 08.07.2023 по 26.07.2023 у госпіталі ДУ «ТМО МВС України по Харківській області», з 27.07.2023 по 16.08.2023 у МРЦ «Пуща - Водиця».

Виписки з історій хвороби та довідка ВЛК про потребу у відпустці в копіях додаються та з них вбачається, що позивач помісячно безперервно перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування внаслідок поранення та його наслідків, отриманих під час бойових дій з захисту Батьківщини: з 12.03.2023 по 31.03.2023 у березні 2023, повний місяць квітень 2023, повний місяць травень 2023, з 01.06.2023 по 24.06.2023 у червні 2023, з 08.07.2023 по 31.07.2023 у липні 2023, з 01.08.2023 по 16.08.2023 у серпні.

Консультативним висновком ДУ «ТМО МВС України по Х/о» 17.08.2023 року (копія додається) рекомендовано направлення позивача для проходження ВЛК з метою визначення питання щодо його придатності до військової служби.

Позивачем було пройдено ВЛК та відповідною комісією складено свідоцтво про хворобу 30.11.2023 року про непридатність позивача до військової служби з переоглядом через 6 місяців.

У рамках надання правової допомоги з метою встановлення повноти всіх належних нарахувань та виплат позивачеві при звільненні, зокрема, в розрізі додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн. під час безперервного стаціонарного лікування та відпусток для лікування у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини та отриманим позивачем при перебуванні в районах здійснення бойових дій до відповідача було скеровано відповідні адвокатські запити.

У відповідь отримано лист відповідача від 10.06.2024 року, в якому відповідач стверджував при виконання ним відповідного обов`язку зі сплати додаткової винагороди у повному обсязі, на підтвердження чого надано дві довідки, котрими охоплено період - січень 2023- початок липня 2023, хоча періодом лікування позивача є березень 2023- серпень 2023.

В розрізі періоду лікування позивача з 12.03.2023 по 16.08.2023 року вказані довідки та зазначені у них суми було перевірено з відповідними надходженнями грошових коштів на картковий рахунок позивача та позивач підтверджує, що зазначені відповідачем суми було сплачено: 1) лише за період лікування березень-червень 2023; 2) нарахування та виплата відповідних сум за період лікування позивача відбулась не у повному обсязі за весь період лікування, що свідчить, що відповідачем не було поведено з позивачем остаточного розрахунку при звільненні та виражається у не нарахуванні та невиплаті у повному обсязі додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» пропорційно дням перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та у відпустках для лікування, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Приписами ст. 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з приписами ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан- це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до положень ст. 1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно приписів ст.9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).

Названою постановою Уряд, зокрема у п.1 визначив умови, коло військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, а також, розміри виплати додаткової винагороди.

Вказаним пунктом, в редакції, чинній на час початку лікування позивача також передбачена виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн., зокрема, військовослужбовцям ЗСУ, які, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

У подальшому, до Постанови КМУ №168 вносились зміни та, відповідна норма щодо додаткової винагороди до 100000 грн. відносно тих військовослужбовців, які проходять безперервне стаціонарне лікування ( перебувають у відпусках для лікування) внаслідок поранення, пов`язаного з захистом Батьківщини, з 11.08.2023 року за постановою КМУ від 9 серпня 2023 р. № 836 стала закріплена нормативно п.1- 2 Постанови КМУ №168, однак зі вказівкою про її застосування в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України (по стройовій частині) №28 від 31.01.2024 позивач був виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення 31.01.2024.

Згідно наданих Виписки із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення №1258 та Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №226 вбачається, що позивач з 08.07.2023 по 16.08.2023 перебував на стаціонарному лікуванні після поранення (контузії, травми або каліцтва).

Судом встановлено, що дійсно, за час служби позивача у військовій частині НОМЕР_4 Національної гвардії України йому не була виплачена додаткова винагорода.

Однак, в подальшому, 10.04.2024 позивач був включений до наказу про виплату додаткової винагороди за вказаний період, що підтверджується Витягами з наказу командира військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України (по стройовій частині) №108 від 10.04.2024 , тобто до звернення позивача до суду з адміністративним позовом).

Судом також встановлено, що вказані грошові кошти були нараховані позивачу, однак не були виплачені у зв`язку з відсутністю у військової частини актуальних банківських реквізитів, у зв`язку з спірні грошові кошти знаходяться зараз на депонентському рахунку.

Засобами телефонного зв`язку представник військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України зв`язувався з представником позивача з проханням надати актуальні банківські реквізити позивача, однак такі реквізити надані не були.

Суд вказує, що спірні грошові кошти будуть виплачені позивачу після отримання військовою частиною актуальних банківських реквізитів позивача.

В той же час, суд вважає за необхідним зазначити, що позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували його право на додаткову винагороду за період з 01.07.2023 по 07.07.2023 року, тому за вказаний період грошова винагорода позивачу не була нарахована та виплачена.

Щодо вимоги зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби за період з 31.01.2024 (день звільнення) по день фактичної виплати недоплачених сум додаткової винагороди у розмірі 129 032,25 грн. (але не більше шести місяців/ виходячи з нормативної формули положень ст.117 КЗпП України та приписів постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з урахуванням принципу співмірності, законодавчо закріпленого ст.117 КЗпП України у спосіб множення показника середньоденного грошового забезпечення за два останні місяці перед звільненням на кількість днів затримки розрахунку, але не більше шести місяців (з урахуванням обмежень, встановлених ст.117 КЗпП України).

Суд вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З наведеної норми можна вбачається, що період затримки розрахунку при звільненні розпочинається з першого дня після звільнення, а закінчується днем, що передує дню остаточного розрахунку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку є передчасними, адже самого розрахунку ще здійснено не було.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії-залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.