Справа № 580/11622/24
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Беспалов О.О.

Кузьмишина О.М.

за участі:

секретар с/з Кващук Т.А.

позивач ОСОБА_1

пр-к позивача Лапаєв Д.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 » від 04.07.2024 №3857 (з основної діяльності) в частині, що стосується військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 - солдата ОСОБА_2 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату з 05.07.2024 грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, в порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016, ОСОБА_1 , дружині військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 - солдата ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є дружиною військовослужбовця - ОСОБА_2 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У травні 2024 року, після виконання бойового завдання по захисту держави Україна від збройної агресії російської федерації, її чоловік-військовослужбовець пропав безвісти. Згодом позивачу стало відомо, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти старшого солдата ОСОБА_2 » від 04.07.2024 №3857 (з основної діяльності) в частині, що стосується військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 - солдата ОСОБА_2 , як наслідок, не призначено з 17.05.2024 позивачу виплату відповідного грошового забезпечення за зниклого безвісти чоловіка-військовослужбовця, оскільки службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_2 добровільно здався у полон. Позивач вважає, що оскаржуваний наказ протиправним, а висновки, які викладені у ньому є передчасними, оскільки відповідач у повній мірі не з`ясував всі обставини потрапляння військовослужбовця - ОСОБА_2 у полон. З огляду на те, що відповідач за відсутності обґрунтованих та правових підстав припинив позивачу виплату грошового забезпечення чоловіка-військовослужбовця, тому позивач звернулась до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження на даний час існування правомірних підстав припинення виплат грошового забезпечення позивачу з 05.07.2024.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Також, позивачем подано на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду додаткові пояснення по справі №580/11622/24.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2025 року справу на підставі ч. 2 ст. 311 КАС України призначено до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

29 жовтня 2025 року у судовому засіданні оголошено по справі перерву до 10 грудня 2025 року для надання додаткових доказів по справі №580/11622/24 та повторного виклику свідків для допиту.

09 грудня 2025 року представником позивача надіслано на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду додаткові докази по справі №580/11622/24.

Позивач та її представник у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

У судове засідання відповідач не з`явився та явку уповноваженого представника до суду не забезпечив. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином.

Керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив здійснити апеляційний розгляд справи за даною явкою.

Протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року судом ухвалено - приєднати до матеріалів справи оригінал службової характеристики ОСОБА_3 .

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.03.2024 №79, солдат ОСОБА_2 зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення.

Із рапорту т.в.о. командира НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 від 17.05.2024 та витягу із журналу бойових дій НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (реєстраційний номер 53/301) встановлено, що близько 08:18 год. 17.05.2024 під час штурмових дій противника вогневої позиції «Шум» поблизу н.п. Архангельське Покровського району Донецької області зник безвісти стрілець-санітар 2 механізованого відділення 2 механізованого відділення 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 .

Сповіщенням ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.05.2024 №167 повідомлено позивача про те, що її чоловік-військовослужбовець ОСОБА_2 пропав безвісти.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.05.2024 №2761 по вищевказаному факту зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 було призначене службове розслідування.

Актом службового розслідування, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 встановлено, що згідно пояснень від 01.06.2024 командира бойової машини - командира механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 та старшого стрільця-оператора 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 стало відомо, що близько 08:18 год. 17.05.2024 поблизу АДРЕСА_1 спостерігали за трансляцією з безпілотного літального апарату спробу відновлювальних дій на вогневій позиції «Шум», однак такі відновлювальні дії результатів не дали, а військовослужбовець ОСОБА_2 , який брав участь у таких діях, після того, як помітив ворога, не намагаючись знищити супротивника, одразу підняв руки в гору та здався у полон. Також згідно пояснень від 01.06.2024 заступника командира 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 стало відомо, що військовослужбовець ОСОБА_2 за час проходження служби поводив себе безвідповідально, мав низький рівень мотивації до військової служби, неякісно виконував усі розпорядження та накази, був недисциплінований, намагався будь-якими шляхами уникати розпоряджень командира та виконання службових обов`язків. Окрім того, 20.05.2024 в інтернет ресурсі на телеграм каналі «БОРЩ України: полонені ЗСУ» спостерігав відео-ролик, в якому упізнав солдата ОСОБА_2 з інтерв`ю, що свідчило про перебування його у полоні.

За наслідками службового розслідування винесено наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.07.2024 №3857 «Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти старшого солдата ОСОБА_2 », пунктом 2 якого наказано вважати таким, що стрілець-санітар 2 механізованого відділення 2 механізованого відділення 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , добровільно здався у полон 17.05.2024 поблизу н.п. Архангельське Покровського району Донецької області.

Підпунктами 3.1-3.2 пункту 3 вищевказаного наказу начальнику фінансово-економічного служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 доручено не виплачувати солдату ОСОБА_2 грошове забезпечення з 17.05.2024 на підставі п. 8 Порядку №884 та додаткову винагороду згідно п. 15 розділу ХХХІV Порядку №260.

Також пунктом 4 від 04.07.2024 №3857 заступнику командира 2 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 :

- підготувати проект повідомлення про вчинення солдатом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінального правопорушення, стосовно причин та умов, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 430 Кримінального Кодексу України;

- надіслати повідомлення про кримінальне правопорушення до Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил разом з копіями матеріалів службового розслідування;

- після отримання витягу з ЄРДР, в день отримання надати витяг до відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 .

Не погоджуючись із вказаним наказом, а також невиплату позивачу грошового забезпечення у зв`язку із полоном її чоловіка-військовослужбовця ОСОБА_2 , позивач звернулась в суд з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 2 Закону № 2011-XII, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною 1 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У відповідності до частин 2-4 статті 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання щодо виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Відповідно до пункту 1 Розділу ХХХ Поряду № 260, у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей. У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділу ХХХ Порядку № 260).

За приписами пункту 3 Розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884).

Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 4 Порядку № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку № 884, командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації): до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Таким чином, з системного аналізу вищезазначених правових норм слідує, що виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими та не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Крім того, колегія суддів зазначає, що приписами пунктів 5, 6 Порядку № 884 передбачено, що обов`язок щодо з`ясування всіх обставин та вирішення питання щодо призначення або непризначення виплати грошового забезпечення, додаткових та інших видів грошового забезпечення належне, але не отримане військовослужбовцем, який захоплений у полон або заручниками, а також інтернований в нейтральних державах або зник безвісти, членам сім`ї такого військовослужбовця, покладається саме на командира військової частини.

При цьому, однією з підстав для відмови у виплаті грошового забезпечення є з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Так, колегією суддів з матеріалів справи з`ясовано, що ОСОБА_2 до 16.05.2024 (включно) Військовою частиною НОМЕР_1 здійснювалась виплата грошового забезпечення та грошової винагороди. Проте, з 17.05.2024 виплату грошового забезпечення було припинено. Відповідач мотивував припинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 тим, що в ході службового розслідування встановлено, що в діях військовослужбовця вбачаються ознаки добровільної здачі в полон.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано на вимогу суду апеляційної інстанції належних, об`єктивних доказів на підтвердження факту добровільної здачі в полон ОСОБА_2 .

Так, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року призначено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року до розгляду в судовому засіданні на 29 жовтня 2025 року. Також, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати Шостому апеляційному адміністративному суду належним чином завірені копії документів, а саме:

- документи на підставі яких було прийнято Акт службового розслідування від 04.07.2024 року щодо добровільної здачі в полон солдата ОСОБА_2 .

- фото, відеозапис трансляції з безпілотного літального апарату на вогневій позиції « ІНФОРМАЦІЯ_3 » поблизу населеного пункту Ахтирське Покровського району Донецької області, яким зафіксовано, що солдат ОСОБА_2 добровільно здався в полон 17.05.2024 біля населеного пункту АДРЕСА_1 .

Викликано у судове засідання, призначене на 29.10.2025 о 10-00 у приміщенні Шостого апеляційного адміністративного суду, зала судових засідань № 5, для допиту в якості свідків командира бойової машини: - командира 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 ; старшого стрільця-оператора 9 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 рядового ОСОБА_6 - які 17.05.2024 знаходилися на контрольно-спостережному пункті 5 механізованої роти та спостерігали за трансляцією з безпілотного літального апарату на вогневій позиції «Шум» поблизу населеного пункту Ахтирське, Покровського району, Донецької області.

Наразі, на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року відповідачем по справі надіслано на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду пояснення, що висновок про добровільну здачу ОСОБА_8 ґрунтується на поясненнях ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які 17.05.2024 знаходилися на контрольно-спостережному пункті 5 механізованої роти та спостерігали за трансляцією з безпілотного літального апарату.

Разом з тим, згідно афідевіту, складеного старшим стрільцем-оператором 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти2 механізованого батальйону солдатом ОСОБА_11 , який з 10.05.2024 по 15.05.2024 ніс бойове чергування на вогневій позиції «ШУМ» та згідно висновку службового розслідування від 14.06.2024 року рахувався зниклим безвісти, останній підтверджує перебування солдата ОСОБА_2 на бойовій позиції з 10.05.2024 по 15.05.2024 та отримання ним під час інтенсивного обстрілу позицій з боку противника 15.05.2024 о 10:00 осколкового поранення лівої ноги. Також вказував, що о 15:00 того ж дня відбулося захоплення їх військового підрозділу військами ворога з тилу.

Колегія суддів звертає увагу, що вказана особа під час проведення службового розслідування щодо ОСОБА_8 не опитувалася, та не з`ясовувалися обставини потрапляння військового підрозділу у полон і після звільнення ОСОБА_12 з полону. Наразі, з в поясненнях ОСОБА_12 та з рапортів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вбачаються суперечності щодо обставин та часу захоплення військового підрозділу у полон.

Отже, колегія суддів дійшла висновок, що службове розслідування проведено на неповно встановлених обставинах, а його висновки не підтверджуються об`єктивними доказами.

У свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що відповідальність за добровільну здачу в полон передбачена ст. 430 КК України (добровільна здача в полон через боягузтво або легкодухість - карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років). Водночас, чинне законодавство не містить визначення поняття «добровільної здачі в полон».

При цьому, колегія суддів враховує, що в науково-практичному коментарі до Кримінального кодексу України визначено, що під добровільною здачею в полон розуміють добровільний перехід військовослужбовця, який навмисно перестав чинити опір ворогу, хоча мав фізичну можливість це робити, під владу противника. Об`єктом злочину є встановлений порядок несення військової служби під час бойових дій, який виключає добровільну здачу в полон. Об`єктивна сторона злочину включає декілька ознак. Головною з них є здача в полон, вона може бути виражена як у формі дії, так і бездіяльності.

Вчинення злочину розпочинається з того, що військовослужбовець припиняє опір ворогові з метою здатися у полон. Це може проявлятися у тому, що військовослужбовець перед ворогом складає зброю, не застосовує її, подає противнику знаки, які свідчать про його намір здатися в полон (піднімає білий прапор, піднімає руки вгору, робить усні заяви про здачу в полон тощо), із зброєю чи без зброї виходить з місця дислокації власних військ та переходить у місця дислокації військ ворога, залишається на місці бою під виглядом пораненого чи вбитого, очікуючи захоплення в полон, у той час коли його підрозділ переходить на нові позиції. Злочин вважається закінченим з моменту здійснення переходу військовослужбовця під владу противника. Саме з цього моменту він вважається військовополоненим (ст. 5 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12 серпня 1949р.).

Іншою ознакою об`єктивної сторони злочину є наявність у військовослужбовця фізичної можливості продовжувати опір. Здача в полон утворює склад злочину лише тоді, коли вона вчинена добровільно. Добровільність означає, що особа, яка здалася в полон, зробила це в силу свого бажання, при умові, коли мала можливість запобігти полону, продовжуючи чинити опір ворогу, хоча б і ціною свого життя. При відсутності такої можливості здачу в полон не можна вважати добровільною. Здача в полон може мати місце як у районі бойових дій, так і в своєму районі, а також у тилу ворога. Суб`єктивна сторона злочину включає вину у формі прямого умислу, коли винний усвідомлює, що його дії або бездіяльність приведуть до полону, і бажає цього.

Окрім того, суб`єктивна сторона злочину може мати і спеціальні мотиви - боягузтво або легкодухість, про що прямо зазначено у диспозиції статті. Боягузтво є наслідком страху військовослужбовця за своє життя у небезпечній ситуації. Легкодухість характеризує слабкість духу та волі військовослужбовця, низький рівень його морально-психологічних якостей. Як правило, обидві ознаки переплітаються та взаємно доповнюють одна одну. Правильний аналіз суб`єктивної сторони дозволяє розмежувати здачу в полон та державну зраду. Саме за наявністю спеціальних мотивів можна дати правильну кваліфікацію, оскільки склади цих злочинів за об`єктивною стороною можуть збігатися. Здача в полон з метою допомоги ворогу в досягненні ним агресії є державною зрадою. Суб`єктом злочину може бути будь-який військовослужбовець Збройних Сил України та інших військових формувань.

Колегія суддів наголошує, що в Україні діє презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічні положення закріплені у статті 17 Кримінального процесуального кодексу України.

Таким чином, питання щодо встановлення фактів та вини особи за фактом добровільної здачі в полон віднесено до компетенції органів досудового розслідування та відповідного суду, який розглядає обвинувальний акт. При цьому, до повноважень відповідача, зокрема, не входить кваліфікація злочину та проведення досудового розслідування.

Поряд із цим, колегія суддів звертає увагу на те, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч. 4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут; в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 83 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

У частині 1 статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (ч.4 ст.85 Дисциплінарного статуту).

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 р. за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608).

Пунктом 1 розділу I Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (п. 1 р. V Порядку № 608).

Відповідно до пункту 1 розділу VI Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (п. 6 р.VI Порядку № 608).

Водночас, порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Так, пунктом 144-1 Положення № 1153/2008 встановлено, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України (п. 144-2 Положення №1153/2008).

Колегія суддів звертає увагу що в силу приписів пункту 144-1 Положення № 1153/2008 призупинення військової служби, а відтак і припинення виплати грошового забезпечення, пов`язується із днем внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Наразі, зі змісту спірного наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.07.2024 № 3857 слідує, що п. 2 цього наказу наказано вважати таким, що стрілець-санітар 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 добровільно здався в полон 17.05.2024 біля населеного пункту Архангальське Покровського району Донецької області.

Так, пунктом 3 Наказу № 3857 наказано начальнику фінансово-економічної служби - головному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 :

3.1. на підставі пункту 8 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 солдату ОСОБА_2 не виплачувати грошове забезпечення з 17.05.2024;

3.2. у відповідності до пункту 15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 військовослужбовцю, який добровільно здався в полон, солдату ОСОБА_2 додаткову винагороду не виплачувати.

Цим же наказом наказано заступнику командира 2 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 :

4.1. підготувати проект повідомлення про вчинення солдатом ОСОБА_2 17.05.2024 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 430 Кримінального кодексу України;

4.2. Надіслати повідомленням про вчинення кримінального правопорушення до Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил наявними засобами зв`язку разом з копіями матеріалами службового розслідування;

4.3. Після отримання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, в день отримання надати витяг до відділення персоналу військової частини НОМЕР_1 .

Однак, колегія суддів звертає увагу, що жодних доказів наявності у Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення «добровільна здача в полон» як станом на день припинення військовою частиною НОМЕР_1 виплати позивачу грошового забезпечення, так і станом на день судового розгляду справи, відповідачем до суду не надано.

Окрім того колегія суддів враховує, що зі змісту листа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, № 13-03-29856/24-кр від 07.11.2024, слідує, що станом на 07.11.2024 в провадженні слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, відсутні кримінальні провадження відносно військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (а.с. 18).

Також, листом від 08.11.2024 № 04/06-4057вих-24 Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону підтверджується факт того, що до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону матеріали службового розслідування з військової частини НОМЕР_1 стосовно добровільної здачі в полон військовослужбовця ОСОБА_2 не надходили. Крім того повідомлено, що Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону та підпорядкованими спеціалізованими прокуратурами (на правах окружних) процесуальне керівництво у кримінальних провадженнях відносно ОСОБА_2 не здійснюється.

Таким чином, відповідачем не виконано вимоги п. 144-1 Положення № 1153/2008 в частині призупинення військової служби ОСОБА_2 , а тому і в частині припинення виплати грошового забезпечення з 17.05.2024 року, а також додаткової винагороди.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2024 №3857 «Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 » є протиправним.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.

Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з метою ефективного захисту порушеного права позивачки колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити з 17.05.2024 військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 - солдату ОСОБА_2 виплату грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, в порядку та розмірах встановлених постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016 та виплату додаткової винагороди; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати з 05.07.2024 військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 - солдату ОСОБА_2 грошове забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, в порядку та розмірах встановлених постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016, та здійснити його виплату дружині військовослужбовця- ОСОБА_1 .

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні усіх обставин справи, при цьому, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, тому воно підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до платіжного доручення №М57В-18В3-К3М8-А77Х від 21 листопада 2024 позивачем було сплачено 969,96 грн судового збору за звернення до суду з адміністративним позовом та відповідно до платіжного доручення №ХАН0-9ТН8-Н0Т6-ВВА9 від 27 січня 2025 року сплачено 1453,44 грн. судового збору за звернення з апеляційною скаргою.

За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 2423,40 грн. за звернення до суду з адміністративним позовом та апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2024 №3857 «Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 ».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити з 17.05.2024 військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 - солдату ОСОБА_2 виплату грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, в порядку та розмірах встановлених постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016 та виплату додаткової винагороди.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати з 05.07.2024 військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 - солдату ОСОБА_2 грошове забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, в порядку та розмірах встановлених постановою Кабінету Міністрів України №884 від 30.11.2016, та здійснити його виплату дружині військовослужбовця- ОСОБА_1 .

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2423,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять три) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

О.М. Кузьмишина

(повний текст постанови складено 22.12.2025р.)