Справа № 990/593/25
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 грудня 2025 року

м. Київ

справа №990/593/25

адміністративне провадження №П/990/593/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді -доповідача Ханової Р.Ф.

суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я., Хохуляка В.В., Юрченко В.П.,

перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя в особі Секретаріату Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішень,-

УСТАНОВИВ:

18 грудня 2025 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшов позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Вищої ради правосуддя в особі Секретаріату Вищої ради правосуддя (далі також - Вища рада правосуддя, відповідач), в якому позивачка просить Суд визнати протиправними та скасувати висновок Секретаріату Вищої ради правосуддя від 27 червня 2025 року №13840/0/9-25, згідно з яким відповідно до довідки про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 виявлено інформацію, що перешкоджає зайняттю ОСОБА_1 посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком, та Довідку про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 , яка претендує на зайняття посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком від 26 червня 2025 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 грудня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Ханова Р. Ф. - головуючий суддя, судді: Бившева Л. І., Олендер І. Я., Хохуляк В.В., Юрченко В.П.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали позовної заяви встановлено, що її подано з порушенням норм статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини сьомої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Як зазначалося вище у адміністративному позові ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати висновок Секретаріату Вищої ради правосуддя від 27 червня 2025 року №13840/0/9-25, згідно з яким відповідно до довідки про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 виявлено інформацію, що перешкоджає зайняттю ОСОБА_1 посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком.

Перевіривши додані до адміністративного позову документи, Суд встановив, що до позову не додано висновок Секретаріату Вищої ради правосуддя, який би був датований 27 червня 2025 року за №13840/0/9-25.

В той же час Судом встановлено, що до позову додано висновок про результати спеціальної перевірки кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя (підписаний ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), який за змістом повністю відповідає змісту висновку Секретаріату Вищої ради правосуддя від 27 червня 2025 року №13840/0/9-25, який цитує позивачка у прохальній частині адміністративного позову. Проте, з висновку доданого до адміністративного позову неможливо ідентифікувати автора цього документа, дату його прийняття та його номер, тому у Суду відсутні підстави вважати, що саме цей документ є предметом оскарження у цій справі.

З огляду на вказане, Суд вважає за необхідне зазначити, що позивачкою не додано до адміністративного позову копію висновку Секретаріату Вищої ради правосуддя від 27 червня 2025 року №13840/0/9-25, який оскаржується у цій справі, як і не подано клопотання про його витребування у суб`єкта владних повноважень, який прийняв відповідний акт індивідуальної дії.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

З аналізу зазначених законодавчих норм випливає, що у випадку, коли особа вважає, що її права під час процедури проведення конкурсу на посаду судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", вона має право звернутися до суду в більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку, за відсутності поважних причин, позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, згідно з зазначеними нормами, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення його прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поняття «поважні причини пропуску процесуальних строків» є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Суд зауважує, що норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Отже, Суд перевіряє обставини пропуску строку на підставі клопотання особи, в якому наведено поважність причин такого строку та наданих нею доказів, яким може бути надано відповідну правову оцінку Судом.

При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як випливає з матеріалів позовної заяви, позивачка звернулася до Верховного Суду з вимогою про визнання протиправними та скасування висновку Секретаріату Вищої ради правосуддя від 27 червня 2025 року №13840/0/9-25, згідно з яким відповідно до довідки про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 виявлено інформацію, що перешкоджає зайняттю ОСОБА_1 посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком, та Довідки про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 , яка претендує на зайняття посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком від 26 червня 2025 року у грудні 2025 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до адміністративного суду.

В адміністративному позові позивачка наголошує на тому, що вважає строк звернення до суду не пропущеним, з огляду про те, що зі змістом оскаржуваних документів вона ознайомилася лише у листопаді 2025 року. Позивачка вказує на те, що в останньому листі, який вона отримала від Вищої ради правосуддя, їй пропонувалося протягом п`яти робочих днів надати скан-копію пояснень з доданням скан-копій відповідних підтверджуючи документів на результати спеціальної перевірки щодо достовірності відомостей, зазначених особою у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, на 2024 рік для складання довідки про результати спеціальної перевірки. Вказаний лист вона отримала у червні 2025 року.

В подальшому в період з червня 2025 року до листопада 2025 року ОСОБА_1 будь-якої інформації від Вищої ради правосуддя та Етичної ради щодо її участі в конкурсі на зайняття вакантної посади члена Вищої ради правосуддя не отримувала.

ОСОБА_1 наголошує на тому, що саме з мережі Інтернет їй стало відомо, що за результатами засідання Етичної ради, яке відбулося 17 листопада 2025 року, визначено дати проведення співбесід із 21 кандидатом на посаду члена Вищої ради правосуддя від з`їзду суддів, серед яких позивачки не було.

Лише у листопаді 2025 року на запит позивачки щодо надання інформації від 21 листопада 2025 року секретаріатом Вищої ради правосуддя надано для ознайомлення копії висновків про результати спеціальної перевірки та про відповідність ОСОБА_1 і поданих документів вимогам, встановленим Законом, а також довідки про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 та документів, на підставі яких складено відповідну довідку.

Саме з цього моменту, як вказує позивачка, їй стало відомо про зміст висновку та довідки, які оскаржуються.

ОСОБА_1 додатково просить Суд у випадку якщо Суд вважатиме, що строк звернення до суду пропущений визнати причини пропуску поважними та поновити пропущений строк.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка брала безпосередню участь у конкурсі на зайняття посади члена Вищої ради правосуддя. У межах цієї конкурсної процедури у червні 2025 року складено висновок, яким встановлено інформацію, що перешкоджає зайняттю позивачкою відповідної посади. За результатами зазначеного висновку 11 серпня 2025 року Етичною радою ухвалено рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у допуску до співбесіди на посаду члена Вищої ради правосуддя. Суд наголошує на тому, що в основу рішення Етичної ради покладена інформація, яка міститься в документах, що оскаржується у цій справі.

Участь особи у конкурсній процедурі на зайняття публічної посади передбачає її активну процесуальну поведінку та обов`язок проявляти належну обачність щодо перебігу конкурсу, його етапів і прийнятих за результатами рішень. Така особа не може вважатися такою, що об`єктивно позбавлена можливості своєчасно дізнатися про результати конкурсу, у якому вона добровільно бере участь.

Рішення Етичної ради, в основу якого покладена інформація, яка міститься в документах, що оскаржується у цій справі, ухвалене 11 серпня 2025 року, має публічний характер, приймається в межах відкритої конкурсної процедури та підлягає оприлюдненню в офіційних джерелах. За таких обставин Суд доходить висновку, що позивачка принаймні у серпні 2025 року повинна була дізнатися про наявність оскаржуваних рішень.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона фактично дізналася про оскаржувані рішення у зв`язку з ознайомленням з відповідною інформацією в мережі Інтернет, саме по собі не свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки не підтверджує наявності об`єктивних та непереборних перешкод для своєчасного ознайомлення з результатами конкурсу. Доказів, які б свідчили про неможливість дізнатися про оскаржуване рішення раніше, ніж зазначає позивачка, до суду не подано.

З урахуванням наведеного, Суд дійшов до висновку, що позивачкою пропущено місячний строк звернення до суду з цим позовом, а підстав для його поновлення Судом не встановлено.

Таким чином, в порушення вимог частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач до позовної заяви не додав обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин пропуску строку.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, зважаючи, що позовна заява ОСОБА_1 подана поза межами строку звернення до суду та не містить обґрунтованого клопотання про його поновлення, останню слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення встановленого судом недоліку шляхом подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом та доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

Також позивачці необхідно надати копію висновку Секретаріату Вищої ради правосуддя від 27 червня 2025 року №13840/0/9-25, який оскаржується у цій справі.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до Вищої ради правосуддя в особі Секретаріату Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішень.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя в особі Секретаріату Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішень залишити без руху.

Встановити для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення цих недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р. Ф. Ханова

Судді Л. І. Бившева

І. Я. Олендер

В. В. Хохуляк

В. П. Юрченко