Справа № 160/21014/25
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2025-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/21014/25
Суддя І інстанції Ремез К.І.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Південно-Східної митниці

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» до Південно-Східної митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ» звернулось з вищевказаним позовом до суду в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці № UA110150/2025/000021/2 від 23.05.2025.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при розмитнені товару відповідач застосував резервний метод визначення митної вартості товарів, при цьому не довів неможливість використання основного, оскільки надані позивачем документи свідчать, що відомості про заявлену митну вартість товару є об`єктивними, такими, що піддаються обчисленню та підтверджуються документально, у зв`язку із чим просить суд скасувати вказане рішення про коригування митної вартості товару.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Південно-Східна митниця посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що у спірних правовідносинах у відповідача виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої позивачем митної вартості товару. За фактичними обставинами справи відповідач мав обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів, які б підтверджували заявлену митну вартість товару. Митниця правомірно прийняла рішення про коригування митої вартості та картку відмови з дотриманням вимог чинного законодавства.

В апеляційній скарзі також заявлено клопотання відповідача про заміну назви відповідача Дніпровської митниці на Південно-Східну митницю.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до наказу Державної митної служби України від 08.08.2025 року № 775 «Про реорганізацію територіальних органів Держмитслужби» територіальний орган як відокремлений підрозділ Державної митної служби України Дніпровську митницю () перейменовано на Південно-Східну митницю , про що внесений відповідний запис у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Статтею 52 КАС України визначено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З огляду на вищенаведені обставини та на підставі приписів ст.52 КАС України, колегія суддів вважає можливим клопотання задовольнити та здійснити заміну відповідача у справі Дніпровської митниці на правонаступника Південно-Східну митницю.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аппарель Де Ферніче» (покупець) та компанією АТ «Мерал Болгарія» (продавець) укладено Контракт купівлі-продажу № 11/04 (далі Контракт), згідно пункту 1.1 якого продавець продає, а покупець купує товари широкого споживання, надалі за текстом «товар», з якістю згідно сертифікату якості виробника товару. Сторони узгодили, що товар, який належить продавцю, постачається ексклюзивно компанії покупця на території України.

Відповідно до пункту 1.2 Контракту товар постачається в кількості (партіями) та на умовах узгодженими, сторонами в проформах-інвойсах або інвойсах до цього контракту.

Згідно з пунктом 1.3 Контракту покупець зобов`язується сплатити вартість товару в кількості, за цінами і в порядку, узгодженому сторонами в проформах-інвойсах або інвойсах, що є невід`ємною частиною цього контракту.

У відповідності до пункту 3.1 Контракту кількість, асортимент, та вартість товару відображається в інвойсі при відвантаженні чергової партії товару.

Пунктом 3.2 Контракту передбачено, що продавець повідомляє покупця про факт відвантаження товару негайно (у письмовій формі), і зведення про дату відвантаження, номери накладних, тощо.

Згідно з пункту 3.3 Контракту поставка товару здійснюється морським або автомобільним транспортом.

Поставка запасних частин до товару може здійснюватися за допомогою міжнародних компаній експрес-доставки вантажів. Поставка товару здійснюється на умовах, зазначених у проформах-інвойсах або інвойсах, згідно з Інкотермс 2010, на кожну окрему поставку товару (пункт 3.4 Контракту).

Відповідно до пунктів 4.1-4.2 Контракту товар повинен бути належно упакований. Маркування повинно включати відомості про марку товару, вагу та номери партії.

Вартість тари, упаковки та маркування, витрати на оформлення експортних документів, завантаження на транспортний засіб, включені у інвойс.

З метою митного оформлення товару, Товариством з обмеженою відповідальністю «Аппарель Де Ферніче» було подано до Дніпровської митниці митну декларацію № 25UA46U9 від 23.05.2025.

До митного контролю та митного оформлення позивачем було надіслано засобами електронного зв`язку в режимі ІМ 40 23.05.2025 за № 25UA46U9 на товар відповідно опису наведеного в гр. 31: «Металеві конструктивні частини меблів для сидіння, що перетворюються або не перетворюються на ліжка, виготовлені зі сталі, механізми розкладання дивану: J4 152/140 PP+4S/Grey - 180 шт; J4 162/150 PP+4S/Grey - 54 шт; J4 142/130 PP+4S/Grey - 36 шт; J4 132/120 PP+4S/Grey - 9 шт; J4 112/100 PP+4S/Grey - 9 шт; J4 102/90 PP+4S/Grey - 18 шт. Не є товаром подвійного використання. Не використовується для військових цілей та у військовій галузі. Конструктивні характеристики механізмів дозволяють використовувати їх лише у виробництві диванів». Країна походження ЄС.

Разом із митною декларацією позивачем надані митному органу наступні документи: пакувальний лист б/н від 20.05.2025; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № A від 20.05.2025; свіфт від 14.02.2025; свіфт від 16.05.2025; рахунок-фактура № 120 від 20.05.2025; контракт № 11/04 від 28.04.2023; додаткову угоду № 1 від 21.01.2025; додаткову угоду № 2 від 24.04.2025; додаткову угоду № 1 від 25.04.2025; комерційний інвойс № 10041 від 20.05.2025; заявку на перевезення від 16.05.2025; довідку про транспортні витрати від 20.05.2025; договір від 05.02.2025 № 05/02/2025/2110; договір оренди транспортних засобів № 14/24 від 02.01.2024; договір перевезення вантажу № 250516101NQ від 16.05.2025; експортну декларацію № 25BG003009A11742B2 від 20.05.2025.

У митній декларації митну вартість товарів позивачем визначено за ціною контракту (за основним методом).

Дніпровською митницею направлено позивачу повідомлення, відповідно до якого за результатами опрацювання всіх поданих декларантом документів встановлено, що подані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та зазначено наступне.

1. Відповідно до пп.1.2-1.3 контракту купівлі-продажу від 28.04.2023 №11/04 товар постачається в кількості (партіями) та на умовах узгоджених сторонами в проформах інвойсах або інвойсах до цього контракту. Покупець зобов`язується сплатити вартість товару в кількості, за цінами і в порядку, узгодженими сторонами в проформах інвойсах або інвойсах до цього контракту. Декларантом до митного оформлення надано комерційний інвойс від 20.05.2025 № 10041 на суму 19 933,99 євро, в якому не зазначені умови оплати. До митного оформлення декларантом надані банківські платіжні документи SWIFTи від 14.02.2025 на суму 5 980,19 євро, від 16.05.2025 на суму 13 953,80 євро. В гр.70 даних платіжних документів в призначенні платежу вказано виключно реквізити контракту від 28.04.2023 № 11/04. Разом з тим, п.2.1 контракту купівлі продажу від 28.04.2023 № 11/04 зазначено загальну суму контракту у розмірі 500 000,00 євро. А також платежі проведені раніше виставленого рахунку, тому надані рахунки не можливо ідентифікувати з заявленою поставкою товару.

Банківські платіжні документи, а саме SWIFTи від 14.02.2025 на суму 5 980,19 євро, від 16.05.2025 на суму 13 953,80 євро оформлено без дотримання вимог Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216.

2. Згідно комерційного інвойсу від 20.05.2025 № 10041 товар постачається на умовах EXW Perushtitsa (Болгарія). Для підтвердження складових митної вартості надано наступні документи: товаротранспортну накладну б/н від 20.05.2025; Довідка про транспортні витрати № 20/05/2025; рахунок на оплату від 22.05.2025 № 120; заявка на перевезення № 135/2025 від 16.05.2025, договір від 05.02.2025 № 05/02/2025/2110, укладений між ФОП ОСОБА_1 та перевізником ТОВ «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ», договір оренди транспортних засобів № 14/24 від 02.01.2024 між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Регіон», договір перевезення вантажу № 250516101NQ від 16.05.2025 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 . Жоден з наданих документів не містить відомості про протяжність маршруту перевезення у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Не надана інформація, а також не додані до розрахунку митної вартості вартість наданих послуг за митні збори та платежі у країні експорту. Зовнішньоекономічний контракт не містить статей про надання послуг з митного оформлення товару Продавцем, з чого вбачається що митним оформленням на експорт вантажу займався Покупець , або перевізник. Але до митного оформлення не надані документи, які б містили цінову інформацію про вартість наданих послуг.

Листом від 23.05.2025 б/н декларантом повідомлено, щодо неможливості надати у десятиденний термін додаткові документи для підтвердження митної вартості до ЕМД від 23.05.2025 № 25UA46U9 (UA110150/2025/007246).

За результатами перевірки наданих відомостей щодо митної вартості товарів Дніпровською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA110150/2025/0000021/2 від 23.05.2025.

За результатами контролю співставлення до товарів застосовано другорядний метод визначення митної вартості резервний метод.

Коригування митної вартості товару проведено за рішенням про коригування митної вартості із застосуванням резервного методу, з використанням наявної у митного органу інформації, що наявна в ЦБД.

Товар, імпортований позивачем оформлено та випущено у вільний обіг на підставі митної декларації № 24UA13U5 від 23.05.2025.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням про коригування митної вартості товарів позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як передбачено ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 Митного кодексу).

Відповідно до ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).

Як встановлено ч.1 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

На момент прийняття оспорюваних рішень про коригування митної вартості товару зазначені обставини не існували.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митний орган має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль може здійснюватися в тому числі шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.

Підставою для виникнення сумнівів митного органу щодо митної вартості товару стали розбіжності які місять в наданих документах.

Відповідно до статті 361 Митного кодексу України з метою запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи митні органи застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю. При цьому, управління ризиками - це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Цілями застосування системи управління ризиками є, зокрема: запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи; забезпечення більш ефективного використання наявних у митних органів ресурсів та зосередження їх уваги на окремих згрупованих об`єктах аналізу ризику, щодо яких є потреба у застосуванні окремих форм митного контролю або їх сукупності, а також у підвищенні ефективності митного контролю (областях ризику); прискорення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Митний орган при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, має діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень.

Спростовуючи доводи митниці з приводу неможливості ідентифікувати платіжні доручення з даною поставкою, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до приписів ст. 53 МК України надання до митного органу банківських платіжних документів та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару не є безумовним або обов`язковим.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак, суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.

Крім того суд першої інстанції вірно зауважив, що у платіжних документах містяться посилання на Контракт № 11/04 від 28.04.2023, в межах виконання якого здійснювалась поставка товару, крім того у своїй сукупності із наданими документами, платіжні документи свіфт, рахунок-фактура та контракт № 11/04 від 28.04.2023 дають можливість встановити до поставки якої саме партії товару він відноситься.

Надаючи оцінку доводам митного органу про невідповідність платіжних документів вимогам Постанови № 216, а саме щодо відсутності підписів (власноручних/електронних) відповідальних осіб платника, які відповідно до законодавства України мають право розпоряджатися рахунком, суд прешої інстанції вірно виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.

Частиною 7 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», Національний банк України у своїх нормативно-правових актах визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, особливості їх оформлення, захисту, прийняття до виконання.

Так, Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим Постановою Правління Національного банку України 28.07.2008 № 216 (далі Постанова № 216), а саме Розділом 2 «Порядок оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах», пунктом 14 передбачено обов`язкові реквізити, які має містити платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, зокрема у підпункті 13 зазначено, що платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: підпис(и) [власноручний(і)/електронний(і)] відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має (ють) право розпоряджатися рахунком, або код автентифікації.

Платіжні документимістять код автентифікації, що виключає обов`язкову наявність підписів [власноручний(і)/електронний(і)] відповідальної(их) особи(іб) платника.

Зазначені банківські документи можливо ідентифікувати із даною поставкою товарів, а зазначені вище зауваження митного органу є необґрунтованими.

З приводу зауважень митного органу щодо транспортної складової, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Відповідно до матеріалів справи, постава товарів здійснювалась на умовах EXW, згідно Інкотермс 2010. У ціну товару включено вартість упаковки, маркування та завантаження на транспортний засіб.

Згідно з Інкотермс 2010 поставка товару на умовах EXW означає, що товар і всі ризики, пов`язані з ним, переходять до покупця у момент самовивозу зі складу продавця або іншого обумовленого місця. З цієї миті зобов`язання продавця за поставкою вважаються виконаними. Вантаж вважається поставленим продавцем під час його передачі покупцю на території продавця або в іншому визначеному місці (наприклад, на фабриці, на заводі, складі тощо), і це визначене місце може бути або може не бути приміщенням продавця.

Відповідно до умов поставки EXW (франко-завод) продавець здійснює поставку в момент, коли він надає товари у розпорядження покупця на території продавця або в іншому визначеному місці.

Водночас імпортер (покупець) повинен укласти договір з перевізниками товару і оплатити перевезення від підприємства-продавця до пункту призначення, включаючи навантаження, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори, сплатити товар продавцеві за ціною виробника.

При цьому суд першої інстанції вірно виходив з того, що наказ Міністерства фінансів України № 599, на який посилається митний орган в оскарженому рішенні лише визначає можливі приклади документів на підтвердження вартості перевезення, але не встановлює вичерпного переліку таких документів, а його формулювання не містить обов`язкової вимоги.

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Отже, документами на підтвердження витрат на транспортування можуть бути не лише транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Так на підтвердження транспортних витрат, як складової митної вартості, до митного оформлення були надані такі документи: товаротранспортну накладну б/н від 20.05.2025; Довідка про транспортні витрати № 20/05/2025; рахунок на оплату від 22.05.2025 № 120; заявка на перевезення № 135/2025 від 16.05.2025, договір від 05.02.2025 № 05/02/2025/2110, укладений між ФОП ОСОБА_1 та перевізником ТОВ «АППАРЕЛЬ ДЕ ФЕРНІЧЕ», договір оренди транспортних засобів № 14/24 від 02.01.2024 між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ Регіон, договір перевезення вантажу № 250516101NQ від 16.05.2025 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .

Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому, довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

05.02.2025 між ТОВ «Аппарель Де Ферніче» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір надання транспортно-експедиторських послуг у міжнародному сполученні № 05/02/2025/2110.

Відповідно до пункту 1.2 Договору ТОВ «Аппарель Де Ферніче» (замовник) доручає, а ФОП ОСОБА_1 (експедитор) переймає на себе обов`язки від свого імені за рахунок засобів замовника організувати перевезення вантажів замовника і здійснювати розрахунки з транспортними організаціями за перевезення вантажів замовника.

Згідно пункту 5.1 Договору ціни за даною угодою заздалегідь встановлюються і узгоджуються сторонами перед кожним перевезенням в разовій заявці. Остаточна сума фрахту вказується в рахунку-фактурі на кожну виконану ТЕП, і може змінюватися, виходячи зі складності виконання заявки, штрафних санкцій і інших підтверджених або погоджених витрат, понесених експедитором при виконанні ТЕП.

Відповідно до заявки на транспортно-експедиторське обслуговування № 135/2025 від 16.05.2025 зазначена вартість перевезення 100 000,00 грн.

Вищезазначена вартість транспортно-експедиторського обслуговування також передбачена Довідкою про транспортно-експедиторські послуги № 20/05/2025 від 20.05.2025, згідно якої транспортно-експедиційні послуги а/м держ. АЕ 1287 ІЕ, АЕ 3433 ХМ по маршруту Перуштиця, Болгарія м/п Рені-Джюрджюлешть (Україна), складають 60000,00 грн, по території України від м/п Рені-Джюрджюлешть (Україна) до місця призначення м. Дніпро 40000,00 грн. Навантажувально-розвантажувальні роботи включені у вартість перевезення і складають 2000,00 грн. Страхування вантажу не проводилось.

Отже надані позивачем документи дають змогу перевірити суму сплачену за транспортування товару.

Крім того, положення п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України та Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, відповідно, надані перевізником довідки про транспортно-експедиторські витрати є допустимими доказами розміру таких витрат.

Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідки про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Митним кодексом України не визначено вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Крім того, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Між тим, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Обставина про наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Водночас, ціна є грошовим вираженням лише у разі коли існує рівновага між попитом та пропозицією. В інших випадках коливання цін спричиняються не вартістю, а іншими причинами.

Отже, факт наявності в автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Не надано доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. У відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Також митний орган не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за договором щодо подібних (аналогічних) товарів.

Таким чином, ненадання декларантом всіх запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Зазначені обставини спростовують висновки митного органу щодо сумнівів у визначеній митній вартості товару, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність відмови митним органом позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, враховуючи що відповідачем не було зазначено, які саме складові митної вартості є не підтвердженими, за умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані ним для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування відповідачем переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, а подані товариством документи чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно були застосовані норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Південно-Східної митниці - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 23 грудня 2025 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя В.А. Шальєва