Справа № 447/3510/25
Суддя: Джус Р. В.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/447/44/25
Справа №447/3510/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

22.12.2025 року місто Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,

за участю: секретаря судового засідання Малик О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ,

до відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про визнання протиправною та скасування постанови №4194/25 від 17.10.2025 винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності,

за участю:

представника позивача: Цімури Я.В. (адвокат);

представника відповідача: Цьороха Ю.Р.;

Обставини справи.

Позивач звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови №4194/25 від 17.10.2025 винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Ухвалою суду від 05.11.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено на 13.11.2025 за правилами спрощеного позовного провадження.

В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема в судовому засіданні 13.11.2025 за клопотанням представника позивача, та в судовому засіданні 04.12.2025 у зв`язку із неможливістю участі представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 19.12.2025 було заслухано правові позиції учасників справи.

У відповідності до положень ч.1 ст.277 КАС України, стадію ухвалення та проголошення судового рішення було відкладено на 22.12.2025.

В судове засідання 22.12.2025 сторони не з`явилися.

Правова позиція позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що в оскаржуваній постанові, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначено, що «22 лютого 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , на зареєстровану поштову адресу ОСОБА_1 був скерований рекомендований лист №198, в якому знаходилась повістка №2611180 про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 о 14 год 00 хв. 6 березня 2025 року для уточнення даних». Також вказано, що рекомендований лист з повісткою був повернутий поштовим оператором на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 з причини «адресат відсутній за вказаною адресою».

Однак ОСОБА_1 жодних повісток для явки в ТЦК та СП на 06.03.2025, не отримував. Більше того, ні на поштовому конверті ні на рекомендованому листі, якими як стверджує відповідач направлялась повістка, немає штемпелю із відміткою «Повістка ТЦК», що суперечить вимогам п.41 постанови КМУ №500 від 16.05.2024. За таких обставин неможливо стверджувати про те, що він не з`явився за викликом, оскільки йому не було відомо про необхідність такої явки, що виключає його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Звертає увагу на те, що зі змісту вказаної повістки та оскаржуваної постанови незрозуміло, які саме персональні дані позивача, мав намір уточнити відповідач. При цьому Міністерство оборони України, як держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може самостійно отримати відомості про особу шляхом синхронізації з іншими державними реєстрами.

Також позивач звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення був складений 17.10.2025 року без участі позивача та з порушенням строку притягнення особи до адміністративної відповідальності. Зазначає, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке полягає, зокрема, у неявці за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не носить характеру триваючого, а є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.

Представник позивача- адвокат Я.Цімура в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та запереченнях на відзив. Додатково зазначив, що навіть, якщо відповідач вважає, що позивач був належним чином викликаний та не з`явився по повістці, то відповідне правопорушення могло бути вчинено саме в березні 2025 року та мало бути виявлено відповідачем також в березні 2025 року, зокрема після отримання відповідного поштивого конверта 06.03.2025. Якщо ж правопорушення було виявлено пізніше, то це зумовлено виключно бездіяльністю відповідача. Таким чином 3-місячний строк притягнення до відповідальності закінчився в 06.06.2025 року, а оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, винесена в жовтні 2025 року, тобто після закінчення строків визначених ст. 38 КУпАП.

Правова позиція відповідача.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він позовні вимоги заперечив. Свої заперечення відповідач мотивує тим, що 22 лютого 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , на зареєстровану поштову адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), був скерований рекомендований лист № 198, в якому знаходилась повістка № 2611180 про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) о 14 год. 00 хв. 6 березня 2025 року для уточнення даних.

Однак, 6 березня 2025 року рекомендований лист № 198 з повісткою № 2611180 був повернутий поштовим оператором на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 . Причина повернення листа вказана у довідці поштового оператора з формулюванням: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відтак, згідно положень п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

6 жовтня 2025 року близько 19 години, ОСОБА_1 був затриманий працівниками поліції як військовозобов`язаний, який являється порушником військового обліку. В цей же день ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних, визначення його придатності до військової служби та вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Знаходячись у ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 відмовився підписувати протокол про адміністративне правопорушення та отримувати скерування на проходження військово-лікарської комісії, що було зафіксовано в протоколі №4194/25 від 6 жовтня 2025 року. Відповідно до цього протоколу розгляд питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності був призначений на 7 жовтня 2025 року о 10 год. 00 хв. Однак, ОСОБА_1 самовільно покинув територію ІНФОРМАЦІЯ_3 та зник у невідомому напрямку.

Через це, 8 жовтня 2025 року на поштову адресу ОСОБА_1 було скероване

повідомлення № 4194/25 про виклик останнього до ІНФОРМАЦІЯ_3 для розгляду справи про адміністративне правопорушення о 10 год. 30 хв. 17 жовтня 2025 року. Повідомлення № 4194/25 було отримане Позивачем 13 жовтня 2025 року про що свідчить витяг з сайту АТ Укрпошта (відстеження рекомендованих листів).

У зв`язку з неявкою ОСОБА_1 на розгляд справи про адміністративне правопорушення, 17 жовтня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 було прийняте рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП.

Щодо позиції позивача, про порушення строків давності притягнення до адміністративної відповідальності, то відповідач зазначає, що адміністративні стягнення за ст. ст. 210, 210-1 КУпАП вчинені в особливий період можуть бути накладені протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідач вважає, що враховуючи належне оповіщення ОСОБА_1 та його неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 аж до моменту затримання, наявні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в межа строку, передбаченого ч. 9 ст. 38 КУпАП, тобто в межах одного року з дня його вчинення.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення викладені у відзиві, додатково зазначив, що на поштовому конверті, яким позивачу направлялась судова повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 06.03.2025, містилась відмітка «Повістка ТЦК» та надав для огляду оригінал відповідного поштового конверту.

Окремо звернув увагу на те, що факт ухилення позивача від явки за вказаною повісткою, ІНФОРМАЦІЯ_6 був виявлений у березні 2025 року після отримання поштового конверта, яким направлялась повістка позивачу, а саме 06.03.2025, та з цього моменту розпочався трьох місячний строк притягнення позивача до відповідальності. Однак вважає, що строки накладення адміністративного стягнення визначені ст.38 КУпАП не були порушені, оскільки стягнення накладено протягом року з моменту вчинення адміністративного правопорушення.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Згідно копії поштового конверта із штрих кодовим ідентифікатором №198, 22 лютого 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , на зареєстровану поштову адресу ОСОБА_1 був скерований рекомендований лист, в якому знаходилась повістка №2611180 про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 о 14 год 00 хв. 6 березня 2025 року для уточнення даних».

Відповідно до довідки установи зв`язку, вказаний лист був повернутий адресанту без вручення адресату, у зв`язку із відсутністю останнього за зазначеною адресою.

В судовому засіданні оглянуто оригінал вказаного поштового конверта та встановлено, що на такому наявна відмітка «Повістка ТЦК. Вручити особисто».

Згідно довідки про доставлення громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (без номера та без дати), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , був доставлений 06.10.2025 о 18год 46хв. працівником поліції до ІНФОРМАЦІЯ_3 за порушення ВО з 04.02.2025 по 03.02.2026.

06.10.2025 начальником адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , про те, що останній починаючи із 14год. 00хв. 06.03.2025 не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом 3 діб не повідомив причини неявки та в подальшому, протягом 7 календарних днів не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив вимоги ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

У протоколі було визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 07.10.2025 о 10год 30хв. за місцезнаходженням ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Від підписання протоколу, надання пояснень та отримання другого примірника протоколу, ОСОБА_1 відмовився, що засвідчено двома свідками.

Згідно повідомлення №4194/25 від 07.10.2025, ОСОБА_1 було повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 310-1 КУпАП, відносно нього, відбудеться 17.10.2025 о 10год. 30хв.

Згідно фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 08.10.2025 щодо поштового відправлення №262 та роздруківки із сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження вказаного поштового відправлення, відповідне повідомлення було вручено ОСОБА_1 13.10.2025.

Згідно з копією постанови від 17.10.2025 №4194/25 винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500,00грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_1 , як військовозобов`язаний.

22 лютого 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , на зареєстровану поштову адресу ОСОБА_1 був скерований рекомендований лист №198, в якому знаходилась повістка №2611180 про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 о 14 год 00 хв. 6 березня 2025 року для уточнення даних».

Однак, 06 березня 2025 року рекомендований лист з повісткою був повернутий поштовим оператором на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 з причини «адресат відсутній за вказаною адресою».

Отже починаючи із 14год. 00хв. 06.03.2025, Задорожній не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом 3 діб не повідомив причини неявки та в подальшому, протягом 7 календарних днів не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 247 КУпАП визначено обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення. Зокрема, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7)закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі; 10) проходження військової служби особою, щодо якої розпочато провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381.

Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту своїх прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

На виконання вимог частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як вбачається із оскаржуваної постанови №4194/25 від 17.10.2025, ОСОБА_1 ставиться в провину порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період, яке виразилося в тому, що він не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 06.03.2025, згідно повістки, протягом 3 діб не повідомив причини неявки та в подальшому, протягом 7 календарних днів не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив вимоги ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.1 п.1 ст.22, ч.3,8 п.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 21, 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, і вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, за що на нього, було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25 500,00грн.

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції чинній на дату винесення оскаржуваної постанови), громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до положень ч.3,8 п.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції чинній на дату винесення оскаржуваної постанови), у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Відповідно до положень п. 21, 24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

У разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Частиною 3 ст.210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період.

Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Як встановлено судом, на ім`я ОСОБА_1 , було сформовано повістку №2611180 за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яка містить унікальний електронний ідентифікатор у вигляді QR-коду із відповідною інформацією. Дана повістка була направлена засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням за № 198 - з описом вкладення на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Із копії конверту та довідки про причини повернення/досилання слідує, що поштове відправлення № 198 повернуто відправнику з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

З огляду на вказане, судом встановлено факт дотримання процедури направлення повістки ОСОБА_1 . Будь-яких порушень під час виклику (оповіщення) ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку до відповідача для уточнення персональних даних суд не вбачає. При цьому, судом було оглянуто в судовому засіданні оригінал поштового конверта (поштове відправлення № 198) та встановлено наявність на конверті відмітки «Повістка ТЦК», з чим погодився і представник позивача.

З огляду на положення підпункту 2 пункту 41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 №560, днем отримання повістки військовозобов`язаним ОСОБА_1 є відмітка проставлена у поштовому повідомлені, про відсутність особи за адресою місця проживання, що підтверджується інформацією від поштового оператора.

Згідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Частина 7 до ст. 38 КУпАП передбачає, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210 ,210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

В контексті наведеного суд зазначає, що визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто, з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Так, згідно пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

При цьому, наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

За змістом статті 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення або день виявлення триваючого правопорушення.

В контексті правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, поведінка особи (в даному випадку - позивача) набуває протиправного характеру після нез`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк, визначений у врученій повістці.

Як було встановлено судом, позивач зобов`язаний був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 06.03.2025 року на 14 год. 00 хв.

Саме неприбуття позивача у зазначені дату та час становить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, рекомендований лист № 198 з повісткою № 2611180 був повернутий поштовим оператором на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 06.03.2025. Представник відповідача в судовому засіданні, тьакож ствердив, що факт ухилення позивача від явки за вказаною повісткою, ІНФОРМАЦІЯ_6 був виявлений у березні 2025 року після отримання поштового конверта, яким направлялась повістка позивачу, а саме 06.03.2025.

Отже передбачений ч.7 ст.38 КУпАП трьох місячний строк накладення адміністративного стягнення розпочав свій відлік з 07.03.2025 року та сплив 07.06.2025.

Про вказану обставину було відомо посадовим особам відповідача, обов`язком яких є забезпечення здійснення контролю за прибуттям осіб за повістками, який вони могли і повинні були реалізувати.

Проте, відповідач самоусунувся від виконання покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення здійснення контролю за прибуттям позивача за повісткою та незважаючи на виявлення факту неявки позивача за повісткою у березні 2025 року, склав щодо позивача протокол про адміністративне правопорушення за ч.3ст. 210-1 КУпАП тільки 06.10.2025 року.

Оскаржувана постанова згідно якої на позивача було накладено адміністративне стягнення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме за неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 06.03.2025, була винесена 17.10.2025, тобто поза межами строків, встановлених ст.38 КУпАП.

При цьому суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на те, що визначені ст. 38 КУпАП строки не були порушені, оскільки адміністративне стягнення хоча і було накладено в межах річного строку з часу вчинення правопорушення, однак поза межами трьох місячного строку з моменту його виявлення.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватися «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року, суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Згідно з частиною третьою статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що оспорювана позивачем постанова винесена поза межами строків, встановлених ст.38 КУпАП, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та скасувати постанову № 4194/25 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 17 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3ст.210-1 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У постанові від 18 березня 2020 року № 543/775/17 Верховний Суд дійшов висновку, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати ст. 2-5 Закону № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають, а тому за подання позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення належить сплачувати судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 гривень.

За подання до суду вказаного позову через підсистему «Електронний суд», позивач сплатив судовий збір у розмірі 484,48 грн із врахуванням коефіцієнту 0,8, який слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись статтями 2, 6, 9, 73 - 77, 139, 242-246, 262,286, 293, 295 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №4194/25 від 17.10.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 полковником ОСОБА_4 про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 25500 грн і закрити провадження в справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Стягнути з бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 484,48 понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_9 , юридична адреса: АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 22.12.2025.

Суддя Роман ДЖУС