Справа № 380/19434/25
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

18 грудня 2025 рокусправа № 380/19434/25

Львівський окружний адміністративний суд

у складі головуючої судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Кудли Д.Ю.,

представника позивача Антощук Л.П.,

представника відповідача Павліш О.Р.,

розглянувши у підготовчому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КРОНОСПАН УА» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «КРОНОСПАН УА» (45401, Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Луцька, 20; ) до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ) з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.04.2025 №150/33-00-07-01, прийняте на підставі висновків акта документальної планової виїзної перевірки від 24.03.2025 №97/33-00-07-01/33273907 Західним міжрегіональним управлінням по роботі з великими платниками податків.

Ухвалою суду від 30.09.2025 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто вказані недоліки, подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду представник позивача зазначила, що від платника податків не залежали дії Київського окружного адміністративного суду та недотримання ним вимог КАС України в частині строків розгляду позовної заяви. Ці обставини, які є об`єктивно не переборними, не залежать від позивача, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. Вважає, що весь період розгляду в Київському окружному адміністративному суді позовної заяви у справі №320/38210/25, позивач перебував у стані правової невизначеності, яка стосувалася можливості вибору варіанту щодо подальших дій, які б не призвели до множення позовів.

Зазначила, що платник податків після отримання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 невідкладно звернувся з позовом до Львівського окружного адміністративного суду. Також зазначила, що попри наявність суб`єктивних обставин (відпустка представника позивача впродовж 15.09.2025 по 30.092.2025) адвокат вчасно та невідкладно здійснив дії по підготовці, підписанню та подачі позову до Львівського окружного адміністративного суду. Також звертає увагу на наявність рекомендацій та висновків ВС. Рекомендацій ради суддів щодо застосування процесуальних строків в умовах дії спеціального правового режиму воєнного часу та факт дії правового режиму воєнного стану, який триває на дату подання цієї заяви.

Просить поновити процесуальний строк звернення до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визначення протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №150/33-00-07-01 від 14.04.2025.

14.10.2025 за вх.№ 82031 від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання (заяву) щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду. Зазначив, що у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті (пункт 56.19 статті 56 ПК України). При цьому, даний позов подано поза межами місячного строку звернення до суду. Вважає, що загальні посилання на запровадження воєнного стану не є поважною причиною для поновлення строку, так як такі обставини наразі мають місце по всій території України - повітряні тривоги, перебої з електроенергією, ракетні удари по цивільних об`єктах та об`єктах критичної інфраструктури, а отже можуть бути враховані, якщо ці обставини знаходяться в прямому причинному зв`язку з об`єктивними причинами пропуску процесуального строку. Крім цього, зазначив, що подання позову до суду та його повернення в подальшому не перериває строку звернення до суду та не може розцінюватися як поважна причина його пропуску, тим паче, враховуючи причину повернення такої позовної заяви. Вважає, що відсутні підстави щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду

Ухвалою суду від 14.10.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 18 листопада 2025 року о 10:00 год. Вирішено питання щодо строку звернення до суду розглянути під час підготовчого засідання за участю представників сторін.

27.10.2025 за вх. № 85838 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

04.11.2025 за вх.№ № 87870 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

06.11.2025 за вх.№ 88835 від представника відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду. Вважає, що позивачем не продемонстровано добросовісного ставлення до реалізації ним права на судове оскарження (подання позовної заяви), не доведено, що повернення попередньо поданої позовної заяви відбулося з причин, які не залежали від особи, яка подала позов, а також не доведено, що такі причини були обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду. Просить адміністративний позов залишити без розгляду.

10.11.2025 за вх.№ 89616 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

11.11.2025 за вх.№ 89866 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

17.11.2025 за вх.№ 91637 від представника позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про залишення позову без розгляду. Зазначила, що первісне звернення до адміністративного суду (справа №320/38210/25 Київського окружного адміністративного суду ) відбулось в межах місячного строку звернення до суду. Обставини тривалого розгляду судом позову до постановлення ухвали від 17.09.2025 є такими, що не залежали від позивача, тобто є об`єктивними і цей період, на думку представника, підлягає врахуванню судом як наявність підстав для поновлення строку. В цей період позивача не порушував положення ч. 5 ст. 170 КАС України та не вчиняв дії щодо повторного звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача. Позивач діяв добросовісно, активно та невідкладно, отримавши матеріали справи №320/38210/25 та звернувшись із позовом у справі №380/19434/25 у день повернення матеріалів. Вважає, що обраний варіант дій позивача подання окремої позовної заяви до ЛОАС щодо оскаржуваного ППР відповідає критеріям добросовісності та був зумовлений наступними негативними наслідками для платника податків згідно з положенням КАС України та ПН України: завершення процесуальних строків згідно з ч. 4 ст. 122 КАС України (з моменту отримання результату досудового оскарження (25.06.2025) до дати подання позовної заяви до Львівського окружного адміністративного суду (24.09.2025) завершувався тримісячний строк 26.09.2025); подання уточнюючої звітності з податку на прибуток підприємств (податкові періоди коригуються за весь час з 2019 до 1 півріччя 2025) та декларування показників декларацій наростаючим підсумком із врахуванням оскаржуваного ППР, у подальшому призвели б до дій відповідача щодо застосування заходів примусового стягнення згідно з положеннями ПК України.

Також звертає увагу щодо введеного в Україні воєнного стану з посиланням на висновки Верховного Суду у постанові від 29.02.2022 у справі №500/1912/22.

Просить відмовити Західному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків у задоволенні заяви про залишення позовної заяви без розгляду.

В підготовчому засіданні у справі № 380/19434/25, що відбулося 18 листопада 2025 року, суд ухвалив відкласти розгляд справи на 27.11.2025 о 12:00 год для надання часу сторонам для ознайомлення з долученими клопотаннями.

18.11.2025 за вх.№ 92010 від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення.

18.11.2025 за вх. №92217 від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів.

З причин позапланових технічних робіт на сервісі vkz.court.gov.ua, підготовче засідання, призначена на 27.11.2025 не відбулось, судом ухвалено відкласти розгляд справи до 18.12.2025 о 12:00 год.

09.12.2025 за вх.№ 97888 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів.

18.12.2025 за вх.№100640 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у відповідь на клопотання відповідача.

В засіданні суду 18.12.2025 судом поставлено на обговорення питання щодо залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Представник позивача просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновити пропущений строк, у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовити.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду, позовну заяву залишити без розгляду. Акцентував на добросовісності користування процесуальними правами, так як позивач спершу звернувся до Київського окружного адміністративного суду, а після Ухвали про повернення позовної заяви звернувся до Львівського окружного адміністративного суду, Ухвалу не оскаржував. Вважає, звернення із позовом до неналежного суду не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При вирішенні питання щодо залишення позовної заяви без розгляду суд виходить з такого.

Згідно з ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (ч. 2 ст. 118 КАС України).

Згідно ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.

При цьому, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

За змістом ч.1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З аналізу вищенаведених положень вбачається, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

З матеріалів справи слідує, що позовні вимоги у даному спорі стосуються правомірності прийняти відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Верховний Суд у постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19 вказав, що зазначений у пункті 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні. Крім того, зміст правовідносин щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень контролюючого органу, якими цим органом платнику податків визначаються грошові зобов`язання, свідчить про те, що вони об`єктивно не можуть існувати як спірні протягом 1095 днів (або у відповідних випадках 2555 днів) з дня отримання відповідного податкового повідомлення-рішення.

Верховним Судом зазначено, що численні юридичні наслідки, які з огляду на положення Податкового кодексу України виникають або можуть виникнути внаслідок реалізації контролюючим органом своїх повноважень та обов`язків, після того, як визначене контролюючим органом грошове зобов`язання набуло статусу узгодженого, настають у значно менший строк, ніж 1095 днів. Тому надання такого строку для звернення до суду з вимогою про оскарження податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу щодо визначення грошового зобов`язання створювало б непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, зокрема, щодо обсягу прав і обов`язків як платників податків, так і контролюючих органів. Зокрема така непропорційність здатна створити стан невизначеності щодо легітимності дій контролюючого органу, вчинених у законний спосіб у межах строку давності, встановленого статтею 102 ПК України, оскільки після звернення платника податків з відповідним позовом до суду раніше узгоджені грошові зобов`язання стають неузгодженими. У зв`язку з наведеним право ініціювати в судовому порядку спір щодо правомірності податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання об`єктивно не може існувати протягом 1095 днів, оскільки така тривалість порушує принцип правової визначеності як одного з основних елементів верховенства права, а також не забезпечує досягнення мети й завдань функціонування податкової системи.

З вищевикладеного вбачається, що норма пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України не визначає процесуального строку звернення до суду у випадку не здійснення досудового адміністративного оскарження до вищого податкового органу, а тому такий строк визначається пунктом 2 статті 122 Кодекс адміністративного судочинства України.

Верховний Суд у постанові від 16.11.2023 у справі №640/1355/21 зазначив: таким чином, враховуючи, що у цій справі позивач застосував процедуру адміністративного оскарження щодо усіх податкових повідомлень-рішень, строк для звернення до суду з позовом про їх оскарження становить один місяць, а моментом початку його відліку є день отримання позивачем рішення ДПС України за результатами розгляду скарги.

З урахування викладеного, суд приходить до висновку, що до податкових повідомлень-рішень Кодексом адміністративного судочинства України та Податковим кодексом України встановлені наступні види строків звернення до суду у справах даної категорії:

- шість місяців якщо позивачем не застосовувалась процедура досудового врегулювання спору;

- три місяці якщо позивачем застосовувалась процедура досудового врегулювання спору, однак рішення за результатами скарги не було прийнято або не було направлено скаржнику;

- один місяць якщо позивачем застосовувалась процедура досудового врегулювання спору та прийнято рішення про відмову в задоволенні скарги.

Отже, визначальним при вирішенні питання дотримання строків звернення до адміністративного суду є встановлення дати коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом оскарження є податкове повідомлення-рішення від 14.04.2025 №150/33-00-07-01.

Судом встановлено, що Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «КРОНОСПАН УА» із питань визначених у рішенні ДПС України про результати розгляду скарги від 20.11.2204 №35008/6/99-00-06-01-01-06, у порядку контролю за правильністю висновку акта документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «КРОНОСПАН УА» від 19.08.2024 №524/33-00-07-01/33273907.

За результатами перевірки відповідачем складено акт документальної позапланової виїзної перевірки №97/33-00-07-01/33273907 від 24.03.2025, відповідно до висновків якого встановлено порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1, ст. 135, пп. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський обліку та фінансову звітність в Україні», із змінами та доповненнями, Міжнародні стандарти бухгалтерського обліку 32 «Фінансові інструменти: подання» (МСБО 32), Міжнародні стандарти бухгалтерського обліку 39 «Фінансові інструменти: визнання та оцінка» (МСБО 39) видані Радою з Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку зі змінами станом на 1 січня 2012 року, МСФЗ 9 «Фінансові інструменти», МСБО 1 «Подання фінансової звітності», МСФЗ 7 «Фінансові інструменти», МСБО 12 «Податки на прибуток», в результаті чого підприємством завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в т.ч. в розрізі податкових періодів: за 2019 рік на суму 742 843 733,67 грн; за 2020 рік на суму 692 865 472,91 грн; за 2021 рік на суму 639 972 314,23 грн; за 2022 рік на суму 448 483 451,83 грн; за 2023 рік на суму 522 719 593,84 грн (в тому числі заниження від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2022 рік на суму 448 483 451,83 грн).

На підставі вказаного акту документальної позапланової виїзної перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.04.2025 №150/33-00-07-01, яке є предметом розгляду у даній справі.

25.04.2025 позивачем подано до ДПС України скаргу на податкове повідомлення-рішення від 14.04.2025 №150/33-00-07-01.

Рішенням ДПС України від 08.05.2025 №13091/6/99-00-06-01-01-06 строк розгляду скарги продовжено до 23.06.2025.

19.06.2025 ДПС України прийнято рішення про результати розгляду скарги №17770/6/99-00-06-01-01-06, яким податкове повідомлення-рішення Західного МУ ДПС по роботі з ВПП від 14.04.2025 №150/33-00-07-01 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Рішення за результатами розгляду скарги отримано позивачем 25.06.2025.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з пунктом 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

У разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті (пункт 56.19 статті 56 ПК України).

У постанові від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Відтак, зважаючи на те, що предметом оскарження є податкове повідомлення-рішення, а також враховуючи факт використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження, застосуванню підлягає місячний строк звернення до суду, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Підпунктом 57.17.3 пункту 57.17 статті 57 ПК України передбачено, що процедура адміністративного оскарження закінчується днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Отже, початок відліку строку звернення до суду з цим позовом слід обраховувати з дня отримання рішення Державної податкової служби України за результатами розгляду скарги, а саме 25.06.2025.

З вказаним позовом, позивач звернувся до суду 24.09.2025 (дата зазначена на поштовому відправленні), а тому строк звернення до суду позивачем пропущений.

Суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.07.2025 у справі №500/2276/24 дійшла висновку, що за сформованою судовою практикою, яка є обов`язковою для врахування, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання за умови попереднього використання досудового порядку становить один місяць, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження.

Судова практика Верховного Суду є усталеною і тривалий час незмінною, тому у платників податків не повинно бути двозначного розуміння положень чинного законодавства щодо строку звернення до суду з позовними вимогами про оскарження податкових повідомлень-рішень після процедури адміністративного оскарження цих повідомлень-рішень

Оцінюючи причини пропуску строку звернення до суд, суд зазначає таке.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Щодо тверджень представника позивача, що протягом строку звернення до суду, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом, в якому, серед іншого, просив визнати протиправним та скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14.04.2025 №150/33-00-07-01. 17.09.2025 ухвалою у справі №320/38210/25 Київського окружного адміністративного суду позовну заяву було повернуто.

Статтею 44 КАС України передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 6-7 частини п`ятої цієї статті).

Наведеною правовою нормою КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Для цього особа, що бере участь у розгляді справи, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством щоб бути обізнаним з результатом розгляду справи.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 08.02.2023 у справі № 717/314/22, зазначив, що, оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

На переконання суду, помилкове подання позовної заяви до неналежного суду, а саме до Київського окружного адміністративного суду не є непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання апеляційної скарги.

Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.12.2025 у справі № 640/26347/20.

Суд зауважує, що адвокат, як особа з юридичною освітою та належною процесуальною обізнаністю, має правильно визначити юрисдикцію суду.

Наразі невірне її визначення призвело до повернення позовної заяви Київським окружним адміністративним судом та, як наслідок, до пропуску строку.

В той же час, як встановлено з матеріалів позовної заяви, адреса місцезнаходження позивача « 45401, Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Луцька, 20», адреса місцезнаходження відповідача « 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35».

З наведеного можна дійти висновку, що зазначене справа підсудна або Волинському окружному адміністративному суду або Львівському окружному адміністративному суду.

Водночас, позивач не обґрунтовує необхідність подання позовної заяви до Київського окружного адміністративного суду. Більше того, позивач зазначив, що ухвала Київського окружного адміністративного суду не оскаржувалася та не оскаржується до суду апеляційної інстанції, що в свою чергу підтверджує необґрунтованість подання вказаної позовної заяви до Київського окружного адміністративного суду.

Суд зауважує, що посилання представника позивача на подання позову до іншого суду є суб`єктивною обставиною та не доводить існування об`єктивно непереборних обставин, які не залежали від волевиявлення позивача та були пов`язані з дійсними істотними перешкодами/труднощами для своєчасного звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений законом строк.

Суд вважає, що адвокат Антощук Л.П., надаючи професійні послуги у сфері права, мала б бути обізнана як про порядок подачі позовної заяви, так і про строки оскарження рішення контролюючого органу і вчиняти всі залежні від неї дії з метою дотримання вимог КАС України.

У постановах Верховного Суду від 14.07.2020 у справі № 400/3065/19, від 15.05.2020 у справі № 922/1467/20, від 17.06.2020 у справі № 916/1689/17, від 11.12.2025 у справі № 380/22970/24 міститься висновок про те, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Наведене у підсумку дає підстави уважати, що подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності (навіть у разі наступного закриття провадження у справі, а не відмови в позові або повернення позову), не перериває перебігу позовної давності.

З огляд на зазначене, суд не вбачає підстав для визнання поважною такої причини пропуску строку звернення до суду.

Щодо посилань позивача на введення в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією рф.

У контексті цього суд зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався. Станом на момент вирішення питання про дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом воєнний стан в Україні триває.

Варто наголосити, що після затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, будь-яких змін в аспекті перебігу процесуальних строків та їх обчислення до КАС України не вносилось.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Отже, саме по собі покликання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку для органу державної влади без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу такого органу, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження. При цьому позивачем не зазначено та не підтверджено жодними доказами, як саме запроваджений воєнний стан унеможливив своєчасне звернення до суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позивачем не надано жодних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено обставин, які не залежали від волевиявлення позивача та були пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Суд також звертає увагу на те, що небажання позивача вчасно реалізувати процесуальні права та недоведення факту того, що можливість подання ним позовної заяви у визначені законом строки не залежали від його волевиявлення або було зумовлено вагомими та непереборними обставинами, свідчить про втрату можливості захисту порушених, на переконання позивача, прав у судовому порядку.

У постанові у справі № 240/27663/23 від 21.02.2024 Верховний Суд зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Отже, суд зауважує, що доводи, викладені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, з підстав, наведених судом вище.

З огляду на вказане, встановивши, що позовна заява подана позивачем до суду після спливу строку звернення до суду, та без підтвердження позивачем обставин, які б свідчили про поважність причин його пропуску, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

З таких підстав, суд вважає, що у задоволенні заяви представника позивача про поновлення пропущеного строку необхідно відмовити, а клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

У зв`язку з цим, позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «КРОНОСПАН УА» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, необхідно залишити без розгляду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Керуючись ст.ст. 240, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду товариства з обмеженою відповідальністю «КРОНОСПАН УА». У задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду задовольнити.

Залишити без розгляду адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «КРОНОСПАН УА» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Повернути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «КРОНОСПАН УА» (45401, Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Луцька, 20; ) сплачений судовий збір у сумі 30280,00 грн, сплаченого відповідно до квитанції до платіжної інструкції №52106679 від 24.09.2025.

Роз`яснити позивачу, що після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, він має право на повторне звернення до адміністративного суду, у загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки визначені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України та у строки, визначені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст виготовлено та підписано 19.12.2025.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна