Справа № 990/290/25
Суддя: Кривенда Олег Вікторович
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 990/290/25

провадження № 11-346заі25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Кривенди О. В.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гімона М. М., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Шевцової Н. В.

розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішенняКасаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 серпня 2025 року (судді Хохуляк В. В., Васильєва І. А., Дашутін І. В., Шишов О. О., Юрченко В. П.) у справі № 990/290/25 за його позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та

ВСТАНОВИЛА:

1. У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 28 травня 2025 року № 108/зп-25 «Про перегляд рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 14 серпня 2024 року № 255/зп-24 щодо результатів виконаного практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді за заявою судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 » (далі - Спірне рішення);

- зобов`язати ВККС внести зміни до рішення Комісії від 14 серпня 2024 року № 255/зп-24 щодо результатів виконаного практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді в частині встановлення оцінки 120 балів за виконане практичне завдання судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 ;

- як альтернативний спосіб захисту зобов`язати ВККС провести повторне оцінювання практичних завдань позивача з дотриманням вимог Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) та затверджених Комісією нормативно-правових актів, зокрема щодо наявності затвердженої методики оцінювання та формування колегії з перевірки робіт з використанням автоматизованого розподілу та за участю суддів відповідної спеціалізації.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що виставлені Комісією бали за виконане ним практичне завдання в межах оцінювання на відповідність займаній є необґрунтовано заниженими (86,5 зі 120 можливих), що стало підставою для звернення до ВККС із заявою про перегляд такого рішення. Проте ВККС Спірним рішенням відмовила у задоволенні заяви про перегляд результатів виконаного позивачем практичного завдання.

3. Йшлося у позові і про те, що ВККС не затвердила методику оцінювання (встановлення) рівня практичних навичок та умінь у правозастосуванні на підставі результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання як окремий нормативно-правовий документ. На думку позивача, оцінка роботи без затвердженої методики («за власним переконанням») всупереч власним нормативним актам Комісії є прямим порушенням принципу законності, закріпленого статтею 19 Конституції України, яка вимагає від державних органів діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

4. Також позивач твердив про неповноважний склад Комісії та порушення принципу прозорості й об`єктивності формування цього складу з перевірки практичних завдань. Вважає, що на оцінку перевірених робіт вплинув той факт, що в колегії, яка здійснювала перевірку практичного завдання, відсутні судді адміністративної спеціалізації, що суперечить принципу спеціалізації, закріпленому у пункті 2.2 Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішення Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (далі - Положення № 143/зп-16), який вимагає проведення оцінювання за критерієм професійної компетентності з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації.

5. Зазначав про порушення його права на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Невирішення ключових доводів позивача щодо необґрунтованості оцінки через відсутність методики та порушення процедури формування Комісії свідчить про те, що ВККС самоусунулася від виконання своїх повноважень та не забезпечила ефективний засіб захисту прав позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 20 серпня 2025 року відмовив у задоволенні позову.

7. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Велика Палата Верховного Суду (далі - Велика Палата) у своїх рішеннях неодноразово висловлювала правову позицію з приводу меж судового розсуду при наданні юридичної оцінки діям та рішенням ВККС під час вирішення цим органом питання відповідності судді (кандидата на посаду судді) визначеним у законі критеріям у ході кваліфікаційного оцінювання (зокрема, у постановах від 27 березня, 25 квітня, 12 та 26 червня, 18 вересня 2018 року у справах № П/800/409/17, № 800/328/17, № 800/248/17, № 800/264/17, № 800/354/17 відповідно).

8. Так, Велика Палата акцентувала увагу на тому, що установлена легітимна мета дій Комісії щодо з`ясування відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами ВККС за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання.

9. Вмотивованості кожного критерію та його елементів з урахуванням внутрішнього переконання кожного члена Комісії і ВККС в цілому закон не передбачає, оскільки це є способом прийняття рішення, тобто способом реалізації владних управлінських функцій.

10. При цьому суд першої інстанції зазначив, що Спірне рішення ухвалене з дотриманням вимог Закону № 1402-VIII, Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання, затвердженого рішенням Комісії від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок № 144/зп-16) та Положення № 143/зп-16. У рішенні Комісія зазначила, що за результатами складеного анонімного письмового тестування суддя ОСОБА_1 набрав 84,375 бала, за виконання практичного завдання - 86,5 бала. Суддю ОСОБА_1 допущено до другого етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих судів на відповідність займаній посаді.

11. Суд першої інстанції дійшов висновку, що Спірне рішення є мотивованим та ухваленим з урахуванням фактичних обставин, встановлених у цій справі. При цьому позивач, посилаючись на порушення Комісією положень Закону № 1402-VIII, приписів Положення № 143/зп-16 та Порядку № 144/зп-16, не вказав, у чому саме полягає порушення зі сторони Комісії щодо обмеження прав, свобод чи порушення законних інтересів позивача. Крім того, позивач не довів та/або не надав жодних належних та достатніх доказів на підтвердження порушення Комісією порядку проведення самого кваліфікаційного оцінювання.

12. Таким чином, оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази, зваживши всі аргументи та доводи сторін, суд першої інстанції зазначив, що відповідач, ухвалюючи Спірне рішення, діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, з дотриманням принципів обґрунтованості, пропорційності, права особи на участь у процесі прийняття рішення та законності. Спірне рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких відповідач дійшов висновку про наявність підстав вважати, що рішення Комісії від 14 серпня 2024 року № 255/зп-24 у частині визначення результатів виконаного суддею ОСОБА_1 практичного завдання ухвалене з дотриманням вимог чинного законодавства.

Короткий зміст та обґрунтування заявлених в апеляційній скарзі вимог

13. Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на допущені, на його думку, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

14. Зокрема, скаржник мовить про те, що він звернувся до суду першої інстанції із заявою, у якій просив розглядати справу за його відсутності, проте водночас звернув увагу на те, що відзиву на позовну заяву він не отримував ні на поштову адресу, зазначену ним у позовній заяві для листування (вул. Болбочана Петра, 8, корпус 1, м. Київ, 01104), ні через підсистему «Електронний суд».

15. Посилаючись на вимоги частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначає, що необізнаність про наявність відзиву відповідача на позов дозволяла йому ( ОСОБА_1 ) думати про відсутність такого відзиву. Також його було позбавлено права надати відповідь на відзив, як це передбачено статтею 163 КАС України.

16. В апеляційній скарзі мовиться і про те, що у Спірному рішенні Комісія не виклала мотивів, які стали підставою для оцінювання робіт, виконаних ОСОБА_1 , що позбавляє його можливості пересвідчитись, чи була забезпечена послідовність, обґрунтованість і повнота оцінювання.

17. Апелянт наголошує, що розробка методики оцінювання кандидатів є обов`язком Комісії, а не її правом, і метою розробки такої методики є однаковий підхід до оцінювання усіх учасників відповідної процедури, за результатами якої мають бути виставлені відповідні оцінки. Відсутність деталізації в оцінюванні може викликати питання щодо справедливості та об`єктивності цієї процедури, а також може призвести до недостатньої обґрунтованості виставленого бала.

18. Твердить, що у Спірному рішенні не викладені мотиви, які стали підставою для оцінювання робіт, виконаних позивачем, що позбавляє його можливості пересвідчитися, чи була забезпечена послідовність, обґрунтованість і повнота оцінювання виконаного ним практичного завдання. Вважає, що рішення ВККС має містити оцінку та бали за кожним із критеріїв, за якими проводиться оцінка практичного завдання.

19. Звертає увагу на те, що оцінка Верховним Судом мотивів та обґрунтованості оскаржуваного рішення ВККС не є втручанням у дискреційні повноваження Комісії. Зауважує, що частиною п`ятою статті 101 Закону № 1402-VІІІ прямо передбачено обов`язок ВККС вмотивовувати рішення та зазначати у ньому, зокрема, питання, що розглядалося, і результати поіменного голосування членів Комісії.

20. Доводить, що відсутність у рішенні ВККС мотивів та оцінки за відповідними критеріями свідчить про те, що Спірне рішення в частині, що стосується позивача, не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначеним статтею 2 КАС України.

21. Посилається на висновки Великої Палати, викладені в постановах від 14 листопада та 18 квітня 2024 року у справах № 990/71/24, 9901/110/19, і зазначає, що ці висновки сформовані у спорах щодо ненадання рекомендацій про призначення кандидатів на посаду судді, проте вони, на думку позивача, є застосовними в процесі використання Комісією дискреційних повноважень під час оцінювання практичних робіт суддів.

22. Рішення Комісії в частині необґрунтування виставлених оцінок за виконання практичного завдання неодноразово були предметом розгляду Верховним Судом (наприклад, у справах № 9901/582/18, 9901/37/19, 9901/79/19).

23. Зокрема, у пункті 42 Висновку № 17 (2014) Консультативна рада європейських суддів (далі - КРЄС) застерегла від оформлення результатів оцінювання лише у вигляді балів, чисел, процентних співвідношень або кількості винесених рішень. Усі ці методи, за умови застосування їх без подальшого пояснення чи оцінки, можуть створити хибне враження об`єктивності та достовірності.

24. На думку ОСОБА_1 вказані висновки доцільно застосовувати саме при оцінюванні роботи суддів (кваліфікаційному оцінюванні), оскільки їх недотримання може сформувати хибне враження об`єктивності при формуванні компетентних судів, які прийматимуть рішення високої якості.

25. Це узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у рішенні від 30 червня 2025 року у справі № 990/171/25, у якому Верховний Суд розглядав спірні правовідносини, в яких Комісія, оцінюючи практичні завдання кандидатів на посаду судді, використовувала саме Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів, затверджене рішенням Комісії від 19 червня 2024 року № 185/зп-24.

26. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове - про задоволення позову.

Позиція відповідача

27. У відзиві на апеляційну скаргу ВККС просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду - без змін.

28. Комісія вважає, що, ухвалюючи Спірне рішення, вона діяла в межах повноважень та у спосіб, визначені законодавством України.

29. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, врахував, що Велика Палата у своїх рішеннях неодноразово висловлювала правову позицію з приводу меж судового розсуду при наданні юридичної оцінки діям та рішенням Комісії під час вирішення цим органом питання відповідності судді (кандидата на посаду судді) визначеним у законі критеріям у ході кваліфікаційного оцінювання (зокрема, у постановах від 27 березня, 25 квітня, 12 та 26 червня, 18 вересня 2018 року у справах № П/800/409/17, 800/328/17, 800/264/17, 800/354/17 відповідно).

30. У цих постановах Велика Палата акцентувала увагу на тому, що установлена легітимна мета дій Комісії щодо з`ясування відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Вмотивованість кожного критерію та його елементів з урахуванням внутрішнього переконання кожного члена Комісії і ВККС в цілому закон не передбачає, оскільки це є способом прийняття рішення, тобто способом реалізації владних управлінських функцій.

31. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що, приймаючи Спірне рішення, Комісія діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, з дотриманням принципів обґрунтованості, пропорційності, права особи на участь у процесі прийняття рішення та законності.

Рух апеляційної скарги

32. Велика Палата ухвалами від 09 жовтня 2025 року відвела суддю Дашутіна І. В. від розгляду цієї справи та відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 серпня 2025 року.

33. Ухвалою від 13 листопада 2025 року Велика Палата призначила справу до розгляду в порядку письмового провадження на 18 грудня 2025 року.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції

34. Указом Президента України від 14 вересня 2009 року № 740/2009 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва строком на п`ять років, Указом Президента України від 28 вересня 2017 року № 294/2017 - на посаду судді цього суду.

35. Рішенням Комісії від 07 червня 2018 року № 133/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 .

36. Рішенням Комісії від 19 червня 2024 року № 199/зп-24 (зі змінами, внесеними рішенням Комісії від 10 липня 2024 року № 218/зп-24) призначено проведення іспиту для суддів місцевого суду (адміністративна спеціалізація) у межах кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, зокрема й судді ОСОБА_1

37. Суддя ОСОБА_1 30 липня 2024 року склав анонімне письмове тестування та виконав практичне завдання.

38. Рішенням Комісії від 14 серпня 2024 року № 255/зп-24 затверджено результати іспиту, складеного суддями місцевих судів з адміністративної спеціалізації, у межах кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді.

39. За результатами складеного анонімного письмового тестування суддя ОСОБА_1 набрав 84,375 бала, за виконання практичного завдання - 86,5 бала. Суддю ОСОБА_1 допущено до другого етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих судів на відповідність займаній посаді.

40. До Комісії 06 травня 2025 року надійшла заява судді ОСОБА_1 про перегляд рішення Комісії щодо результатів виконаного ним практичного завдання в межах процедури оцінювання на відповідність займаній посаді.

41. Рішенням Комісії від 28 травня 2025 року № 108/зп-25 відмовлено в задоволенні заяви судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 про перегляд рішення ВККС від 14 серпня 2024 року № 255/зп-24 щодо результатів виконаного ним практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.

42. З оскаржуваного рішення видно, що Комісія взяла до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що пунктом 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (у редакції Закону України від 09 грудня 2023 року № 3511-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри»; далі - Закон № 3511-IX) встановлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному Законом, за правилами, які діяли до дня набрання чинності Законом № 3511-IX, та з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом, тобто з можливістю застосування абзацу четвертого частини другої статті 85 Закону № 1402-VIII.

43. Крім того, відповідно до пункту 2101 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням Комісії від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (у редакції рішення ВККС від 19 жовтня 2023 року № 119/зп-23), Комісія переглядає рішення, прийняте палатою чи колегією, щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання в межах кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.

44. У вирішенні порушеного питання Комісія виходила з такого: 1) за результатами дослідження екзаменаційної відомості оцінювання практичного завдання, яке після оцінювання ідентифіковано як таке, що виконане ОСОБА_1 , з`ясовано, що істотної розбіжності в кількості балів, виставлених учаснику іспиту членами екзаменаційної комісії, не було; 2) обставин, які б указували на наявність порушення порядку перевірки виконаного учасником іспиту практичного завдання, не встановлено; 3) помилок у спеціальному програмному забезпеченні, що ідентифікує автора роботи, не виявлено; 4) інші обставини, що об`єктивно могли б свідчити про необґрунтованість встановленого результату виконаного практичного завдання, відсутні.

45. За результатами виконання практичного завдання суддя ОСОБА_1 отримав 86,5 бала зі 120 можливих, тобто більше 50 відсотків від максимально можливого бала.

46. ВККС дійшла висновку, що немає підстав вважати рішення Комісії від 14 серпня 2024 року № 255/зп-24 у частині визначення результатів виконаного суддею ОСОБА_1 практичного завдання ухваленим з порушенням вимог законодавства.

47. Вважаючи таке рішення Комісії протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позиція Великої Палати

48. Відповідно до частини першої статті 93 Закону № 1402-VIII ВККС є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.

49. Як передбачено в пункті 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (у редакції Закону № 3511-ІХ), відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом, за правилами, які діяли до дня набрання чинності Законом № 3511-ІХ, та з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії ВККС.

50. Відповідно до частини першої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

51. За частиною другою цієї статті критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

52. Частина п`ята цієї статті передбачає, що порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

53. Відповідно до частини першої статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює Комісія.

54. Згідно із частиною другою статті 85 Закону № 1402-VIII іспит є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією.

55. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються ВККС.

56. Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації.

57. Комісія у пленарному складі може переглядати рішення, прийняті палатою чи колегією, щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання.

58. ВККС зобов`язана забезпечити прозорість іспиту. На кожному етапі та під час оцінювання результатів можуть бути присутніми будь-які заінтересовані особи.

59. На виконання положень частини п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII Комісія рішенням від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 затвердила Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення.

60. Відповідно до пунктів 4, 6 розділу І Положення № 143/зп-16 кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.

61. За результатами одного етапу кваліфікаційного оцінювання Комісія ухвалює рішення щодо допуску судді (кандидата на посаду судді) до іншого етапу кваліфікаційного оцінювання.

62. Процедуру проведення іспиту та методику встановлення його результатів у межах кваліфікаційного оцінювання відповідно до Закону № 1402-VIII визначає Порядок № 144/зп-16.

63. Згідно з пунктами 1, 2 цього Порядку іспит - це встановлений Законом № 1402-VIII етап кваліфікаційного оцінювання, який є основним засобом виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону судді та/ або кандидата на посаду судді (далі - учасник іспиту).

64. Іспит проводиться ВККС з метою визначення здатності учасника іспиту здійснювати правосуддя у відповідному суді або для оцінювання відповідності учасника іспиту займаній посаді судді за критерієм професійної компетентності. Іспит відбувається шляхом складення учасником іспиту анонімного письмового тестування та виконання письмового практичного завдання.

65. Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

66. Відповідність судді критерію професійної компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рівень знань у сфері права; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні; ефективність здійснення правосуддя; діяльність щодо підвищення фахового рівня (підпункти 1.1-1.4 пункту 1 глави 2 розділу ІІ Положення № 143/зп-16).

67. За змістом пунктів 2 і 3 глави 2 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 показники «рівень знань у сфері права» та «рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні» оцінюються під час іспиту на підставі відповідно анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання.

68. Згідно з пунктами 1-4 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання.

69. Показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності.

70. Усі статистичні дані є допоміжними показниками у процесі кваліфікаційного оцінювання та мають бути досліджені у сукупності з якісними показниками.

71. Рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критеріїв особистої компетентності, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.

72. Суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що Велика Палата у своїх рішеннях неодноразово висловлювала правову позицію з приводу меж судового розсуду при наданні юридичної оцінки діям та рішенням ВККС під час вирішення цим органом питання відповідності судді (кандидата на посаду судді) визначеним у законі критеріям у ході кваліфікаційного оцінювання (зокрема, у постановах від 27 березня, 25 квітня, 12 та 26 червня 2018 року у справах № 800/409/17, № 800/328/17, № 800/248/17, № 800/264/17 відповідно).

73. Так, Велика Палата акцентувала увагу на тому, що установлена легітимна мета дій Комісії щодо з`ясування відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами ВККС за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання.

74. Вмотивованість кожного критерію та його елементів з урахуванням внутрішнього переконання кожного члена Комісії і ВККС в цілому закон не передбачає, оскільки це є способом прийняття рішення, тобто способом реалізації владних управлінських функцій.

75. Відповідно до положень Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

76. Системний аналіз норм Конституції України, Закону № 1402-VIII та Положення № 143/зп-16 дає підстави для висновку, що оцінка критеріїв компетентності, професійності та доброчесності покладається саме на членів ВККС і ґрунтується на засадах рівнoправнoсті та співпричетнoсті дo рішення.

77. Суд першої інстанції, перевіряючи законність Спірного рішення, правильно зазначив, що жоден інший суб`єкт чи орган, у тому числі і суд, не може втручатися у здійснення суб`єктом владних повноважень своєї компетенції, зокрема, компетенції ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді. Отже, повноваження відповідача є дискреційними та виключною його компетенцією як уповноваженого органу, постійно діючого у вітчизняній системі судоустрою. При цьому, оцінювання суддів на відповідність займаній посаді за встановленими законом критеріями відбувається з метою визначення здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді.

78. Слід зазначити, що Велика Палата в постанові від 20 листопада 2025 року у справі № 990/171/25 наголосила, що, здійснюючи зовнішній публічний нагляд за дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень, суд не повинен вдаватися до зміни обсягу дискреційних повноважень, бо це є предметом відповідного правового регулювання, а має проконтролювати, чи не є викладені в рішенні цього органу висновки щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів.

79. Згідно із частиною другою статті 88 Закону № 1402-VIII суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.

80. Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання; 3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; 4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

81. Як установив суд першої інстанції та видно з матеріалів справи, у Спірному рішенні Комісія зазначила, що за результатами складеного анонімного письмового тестування суддя ОСОБА_1 набрав 84,375 бала, за виконання практичного завдання - 86,5 бала. Суддю ОСОБА_1 допущено до другого етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих судів на відповідність займаній посаді. Спірне рішення містить підстави його ухвалення, зокрема відповідно до абзацу четвертого частини другої статті 85 Закону № 1402-VIII (у редакції, чинній з 05 серпня 2018 року до 30 грудня 2023 року) ВККС у пленарному складі мала повноваження переглядати рішення, прийняті палатою чи колегією, щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання.

82. Крім того, розглядаючи питання про перегляд рішення Комісії від 14 серпня 2024 року № 255/зп-24, ВККС взяла до уваги таке:1) за результатами дослідження екзаменаційної відомості оцінювання практичного завдання, яке після оцінювання ідентифіковано як таке, що виконане ОСОБА_1 , з`ясовано, що істотної розбіжності в кількості балів, виставлених учаснику іспиту членами екзаменаційної комісії, не було; 2) обставин, які б указували на наявність порушення порядку перевірки виконаного учасником іспиту практичного завдання, не встановлено; 3) помилок у спеціальному програмному забезпеченні, що ідентифікує автора роботи, не виявлено; 4) інші обставини, що об`єктивно могли б свідчити про необґрунтованість встановленого результату виконаного практичного завдання, відсутні. За результатами виконання практичного завдання суддя ОСОБА_1 отримав 86,5 бала зі 120 можливих, тобто більше 50 відсотків від максимально можливого бала.

83. Отже, Велика Палата відхиляє доводи апелянта про те, що Спірне рішення не містить посилань на визначені законом підстави його ухвалення та мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з тим, що передбачена пунктом 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII підстава для скасування Спірного рішення, на яку послався позивач, відсутня.

84. Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач у позовній заяві, пославшись на порушення Комісією положень Закону № 1402-VIII, приписів Положення № 143/зп-16 та Порядку № 144/зп-16, не вказав, у чому саме полягає порушення / обмеження зі сторони Комісії його прав, свобод чи законних інтересів. До того ж позивач не довів та/або не надав жодних належних та достатніх доказів на підтвердження порушення Комісією порядку проведення самого кваліфікаційного оцінювання.

85. Не може погодитися Велика Палата і з доводами апелянта про неповноважний склад колегії ВККС, яка здійснювала перевірку його практичного завдання, оскільки у цій колегії відсутні судді адміністративної спеціалізації, що суперечить, на думку ОСОБА_1 , принципу спеціалізації, закріпленому у пункті 2.2 Положення № 143/зп-16.

86. Так, згідно з наведеним пунктом Положення № 143/зп-16 кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації, тобто в залежності від того, в суді якої інстанції та за якою спеціалізацією суддя здійснює правосуддя. Як видно з матеріалів справи, практичне завдання, яке виконував ОСОБА_1 , було розроблене з урахуванням зазначених принципів, що не оспорюється й апелянтом.

87. Затвердження складу постійних колегій ВККС для реалізації покладених на неї чинним законодавством повноважень, зокрема й оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, належить до повноважень самої Комісії. Отже, немає підстав вважати, що склад колегії ВККС, яка перевіряла практичне завдання позивача, був неповноважним.

88. Стосовно доводів ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права Велика Палата має зауважити таке.

89. Апелянт, про що зазначалося вище, таким порушенням вважає неотримання відзиву на позовну заяву, що позбавило його права надати відповідь на цей відзив, як це передбачено статтею 163 КАС України.

90. Дійсно, частиною третьою статті 162 КАС України встановлено, що копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

91. Як видно з матеріалів справи, відповідач надіслав копію відзиву на позовну заяву на адресу місця проживання ОСОБА_1 , вказану ним у позовній заяві. Водночас сам позивач у позовній заяві зазначив для листування іншу адресу, а саме адресу місця своєї роботи, на яку Комісія відзиву не надсилала. Отже, копію відзиву на позовну заяву позивач не отримав.

92. Разом із тим порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, визначені у частині третій статті 317 КАС України. Невручення / неотримання учасником справи копії відзиву на позовну заяву відповідно до наведеної норми не є підставою для скасування судового рішення.

93. Крім того, подаючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості ознайомитися з відзивом ВККС на його позовну заяву, який міститься в матеріалах справи, та викласти свої міркування щодо наведених у цьому відзиві аргументів відповідача.

94. Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

95. Отже, Велика Палата погоджується з висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що Спірне рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких відповідач дійшов висновку про наявність підстав вважати, що рішення Комісії від 14 серпня 2024 року № 255/зп-24 у частині визначення результатів виконаного суддею ОСОБА_1 практичного завдання ухвалено з дотриманням вимог законодавства.

96. Підсумовуючи викладене, оцінивши обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів, наведених позивачем в апеляційній скарзі, Велика Палата висновує, що суд першої інстанції при розгляді цієї справи повно та всебічно встановив обставини справи, що мають значення для її вирішення, і дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду скарги

97. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

98. На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

99. Частиною четвертою статті 317 КАС України встановлено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

100. Оскільки суд першої інстанції розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 243, 266, 311, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 серпня 2025 року у справі № 990/290/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. В. Кривенда

Судді: О. О. Банасько М. В. Мазур

О. Л. Булейко С. Ю. Мартєв

І. А. Воробйова К. М. Пільков

М. М. Гімон С. О. Погрібний

О. А. Губська Н. С. Стефанів

А. А. Ємець І. В. Ткач

Л. Ю. Кишакевич В. Ю. Уркевич

В. В. Король Н. В. Шевцова

С. І. Кравченко