Справа № 380/19976/25
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року

справа №380/19976/25

провадження № П/380/21266/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д., розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства «ЛПП Україна» Акціонерного товариства «ЛПП» до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в

Дочірнє підприємство «ЛПП Україна» Акціонерного товариства «ЛПП» (місцезнаходження: 81200, Львівська обл.. Львівський р-н, м. Перемишляни, вул. Міжгірська, 1; ) звернулось до суду із позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області (місцезнаходження: 79011, м. Львів, вул. Вітовського, 18; ), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати Рішення № 033 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 01 квітня 2025 року, прийняте Головним управлінням Держпродспоживслужбою у Львівській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення було ненадання позивачем на вимогу Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 28.01.2025 №05_4-14/587 у вказаний термін документів про вартість розповсюдження реклами, що є порушенням вимог частини 4 статті 8 Закону України «Про рекламу». Вказаною вимогою встановлено, що в магазині RESERVED, що розташований за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 226А, ТРЦ «Victoria Gardens» і в якому здійснює господарську діяльність позивач, розміщено один рекламоносій на вітрині у вигляді прямокутного щита з написом на червоному фоні «РОЗПРОДАЖ ДО -50%» з порушенням вимог частини 4 статті 8 Закону України «Про рекламу», а саме, реклама про зниження ціни на товари не містить відомості про дату початку і закінчення дії знижки ціни на товари. У зв`язку із цим у позивача було запитано пояснення по факту вчинення вказаного правопорушення із додаванням належних документів. Позивач надав відповідь на вказану вимогу, у якій зазначив, що докази, на які покликається відповідач у своїй вимозі є такими, що отримані із порушенням вимог законодавства, а інформація про виявлене порушення отримана у спосіб, не передбачений законодавством, тому така вимога не підлягає задоволенню. За наслідками розгляду вказаних пояснень відповідачем було прийнято оспорюване рішення, яким на позивача накладено штраф у розмірі 1700 грн. Позивач не погоджується із вказаним рішенням та вважає, що вимога відповідача була протиправною та не тягнула за собою правових наслідків. Вказане зумовило звернення позивача до суду із цим позовом.

Ухвалою від 13.10.2025 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Копію позовної заяви з додатками відповідачу було надіслано в його електронний кабінет 06.10.2025 о 16:28, а копію ухвали від 13.10.2025 було надіслано 13.10.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного листа. Станом на день розгляду справи відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

15.10.2025 представник позивача подала клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 18.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. Суд на підставі частини шостої статті 162 КАС України вирішує справу за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

28.01.2025 Головним управлінням Держпродспоживслужби було складено вимогу у відповідності до частини другої статті 26 Закону України «Про рекламу» №Вих-05_4-14/587, у якій зазначено, що спеціалістами Головного управління в ході проведення 15.01.2025 моніторингу реклами, розповсюдженої на території Львівської області, виявлено, що Дочірнє підприємство "ЛПП УКРАЇНА" Акціонерного товариства "ЛПП" розповсюджувало рекламу, що містить ознаки порушення вимог частини 4 етатті 8 Закону України «Про рекламу». Так, в магазині «RESERVED», що розташований за адресою: м. Львів, вул.. Кульпарківська, 226А, ТРЦ «Victoria Gardens» і в якому здійснює торгівельну діяльність Дочірнє підприємство "ЛПП УКРАЇНА" Акціонерного товариства "ЛПП", розміщено один рекламоносій на вітрині у вигляді прямокутного щита з написом на червоному фоні: «РОЗПРОДАЖ ДО -50%» з порушенням вимог частини 4 статті 8 Закону України «Про рекламу», а саме, реклама про зниження ціни на товари не містить відомості про дату початку і закінчення дії знижки ціни на товари. На підставі вищенаведеного посадовою особою Головного управління 27.01.2025 складено протокол про порушення законодавства про рекламу в частині порушення Дочірнім підприємством "ЛПП УКРАЇНА" Акціонерного товариства "ЛПП" вимог частини 4 статті 8 Закону України «Про рекламу». Для всебічного та ретельного розгляду справи стосовно порушення законодавства про рекламу просить відповідно до вимог частини 2 статті 26 Закону України «Про рекламу» надати до Головного управління в термін до 20.02.2025 пояснення по факту вчинення правопорушення з додаванням завірених належним чином копій: документів щодо вартості розповсюдженої реклами, та/або виготовлення реклами, та/або вартості розповсюдження реклами; документів, що підтверджують факт оплати за виготовлену рекламу (макетів реклами тощо), акти виконаних робіт; інших документів, що мають відношення до справи та письмові пояснення по факту вчинення порушення законодавства про рекламу. Повідомлено, що розгляд справи про порушення законодавства України про рекламу буде проведено 25.02.2025 о 11 год. 00 хв.

Позивач на вказану вимогу направив до відповідача відповідь від 19.02.2025 №206, у якій зазначив, що статтею 1 Закону України № 877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом; спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом. Водночас Закон України «Про рекламу» не містить правових норм, що встановлюють спосіб, порядок та форми здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу. Ці правовідносини можуть бути врегульовані виключно законом (п. 4 ст. 1 Закону України № 877-V). У свою чергу, невиконання або порушення вимог Закону України № 877-V при призначенні та проведенні заходу державного контролю (нагляду) призводить до визнання такого заходу незаконним та відсутності правових наслідків такого, оскільки такий захід державного контролю не може породжувати будь-яких правових наслідків, окрім наслідків нелегітимності усіх дій/рішень, які вчинені/прийняті у межах та за наслідками такого заходу контролю. Враховуючи те, що докази, на які посилається Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області у своєму запиті, є такими, що отримані з порушенням норм законодавства, а інформація про виявлене порушення отримана у спосіб не передбачений законом, з порушенням права особи бути обізнаною про здійснюваний захід контролю з правом подання нею відповідних доказів, міркувань та заперечень щодо предмету контролю, тому вважаємо, що Вимога вих. №-05 4-14/587 від 28.01.2025 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з протоколом засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу від 01.04.2025 №033 встановлено, що в порушення вимог частини 2 статті 26 Закону України «Про рекламу» Дочірнє підприємство "ЛПП Україна" Акціонерного товариства "ЛПП" на вимогу Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 28.01.2025 № 05 4-14/587 у вказаний термін не надало документів про вартість розповсюдження реклами з порушенням вимог частини 4 статті 8 Закону України «Про рекламу».

Рішенням Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області від 01.04.2025 №033 за неподання інформації щодо вартості розповсюдження реклами та пояснень по факту розповсюдження реклами з порушенням вимог законодавства про рекламу накладено на Дочірнє підприємство "ЛПП Україна" Акціонерного товариства "ЛПП" штраф у розмірі (1700) одна тисяча сімсот гривень 00 копійок.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Засади рекламної діяльності в Україні визначає Закон України «Про рекламу» від 03 липня 1996 року 270/96-ВР (далі - Закон № 270/96-ВР), який також регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.

За приписами статті 1 Закону №270/96-ВР реклама - це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; рекламні засоби - засоби, що використовуються для доведення реклами до її споживача; розповсюджувач реклами - особа, яка здійснює розповсюдження реклами; внутрішня реклама - реклама, що розміщується всередині будинків, споруд, у тому числі в кінотеатрах і театрах під час, до і після демонстрації кінофільмів та вистав, концертів, а також під час спортивних заходів та спортивних змагань, що проводяться у закритих приміщеннях, крім місць торгівлі (у тому числі буфетів, кіосків, яток), в яких може розміщуватися інформація про товари, що безпосередньо в цих місцях продаються; зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг; розповсюджувач реклами - особа, яка здійснює розповсюдження реклами.

Отже, реклама характеризується такими критеріями: має на меті сформувати чи підтримати обізнаність споживачів та їхній інтерес до особи, ідеї та/або товару; поширюється за грошову чи іншу винагороду або з метою самореклами, тобто має комерційний або промоційний характер; може бути представлена у формі прямої реклами, телепродажу, спонсорства, продакт-плейсмента; розміщується на відкритих територіях, на спеціальних конструкціях, зовнішніх поверхнях будівель, елементах вуличного обладнання чи над проїжджою частиною (зовнішня реклама) або всередині приміщень (будинків, споруд, кінотеатрів, театрів, під час спортивних заходів у закритих приміщеннях).

Відповідно до частини четвертої статті 8 Закону № 270/96-ВР реклама про зниження ціни на товар, про розпродаж повинна містити відомості про місце, дату початку і закінчення дії знижки ціни на товар, розпродаж, а також про співвідношення розміру нової ціни до попередньої ціни реалізації товару або про розмір знижки. В аудіальних медіа така реклама повинна містити зазначення джерела інформації, з якого можна дізнатися про умови надання знижок або проведення розпродажу.

Згідно з частиною сьомою статті 8 вказаного закону інформація про виробника товару та/або товар у місцях їх реалізації (на обладнанні, оформленні торгових точок, самому товарі чи упаковці) не вважається рекламою.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №270/96-ВР контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, щодо захисту прав споживачів реклами (у тому числі щодо спорудження житлового будинку.

Частиною другою статті 26 Закону №270/96-ВР визначено, що на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, за фактом виявлення такими органами порушення або в ході розгляду повідомлення (звернення, скарги, заяви тощо) третіх осіб про порушення вимог законодавства про рекламу рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та аудіозаписи, а також іншу інформацію, що стосуються виявленого порушення чи повідомлення про нього та необхідні для здійснення такими органами повноважень щодо державного контролю.

Крім того, відповідний орган державної влади має право:

- вимагати від рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами усунення виявлених порушень вимог законодавства;

- вимагати припинення дій, що перешкоджають здійсненню державного контролю;

- надавати (надсилати) рекламодавцям, виробникам та розповсюджувачам реклами обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень;

- приймати рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження;

- приймати рішення про зупинення розповсюдження відповідної реклами.

Органи державної влади зобов`язані повідомляти рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справ про порушення ними вимог законодавства про рекламу не менше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи.

Відповідно до частини шостої статті 27 Закону №270/96-ВР за неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації про вартість розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами, та/або вартість розповсюдження реклами, а також інформації, передбаченої частиною другою статті 26 цього Закону, центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, Закон № 270/96-ВР є спеціальним законом, що регулює відносини у сфері реклами, включаючи контроль за її дотриманням.

Статтею 26 цього Закону визначені повноваження Держпродспоживслужби щодо контролю за дотриманням законодавства про рекламу, зокрема: вимагати від суб`єктів господарювання пояснень і документів, пов`язаних із рекламою та приймати рішення про визнання реклами такою, що порушує закон, і накладати штрафи.

Частиною четвертою статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що вживання понять «знижка» або «зменшена ціна» або будь-яких інших, аналогічних за значенням, дозволяється лише з дотриманням таких умов:

1) якщо вони застосовуються до продукції, яку безпосередньо реалізує суб`єкт господарювання;

2) якщо такого роду знижка або зменшення ціни застосовується протягом визначеного та обмеженого періоду часу;

3) якщо ціна продукції є нижчою від її звичайної ціни.

Отже, заходи рекламного характеру та інформація про знижки або розпродажі за визначенням є рекламою, яка має на меті привернути увагу покупців. Така інформація повинна включати умови надання знижок або проведення розпродажу.

Підпункт 9 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року № 667, передбачає, що Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами, приймає рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження.

Законом №270/96-ВР не установлена процедура проведення перевірок. Цей закон зосереджений на матеріальних аспектах - виявленні порушень і застосуванні санкцій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. № 693 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу (далі Порядок №693).

Відповідно до пункту 2 Порядку №693, підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) та накладення штрафу є протокол, що складається посадовими особами Держпродспоживслужби або її територіальних органів.

Згідно із пунктами 3-6 Порядку №693, рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, передбачені статтею 27 Закону України Про рекламу, приймають Голова Держпродспоживслужби, його заступники, керівники територіальних органів Держпродспоживслужби та їх заступники (далі - уповноважені особи). Уповноважена особа розпочинає розгляд справи не пізніше трьох робочих днів з дня оформлення протоколу, зазначеного у пункті 2 цього Порядку. Уповноважена особа з урахуванням положень статті 32 Закону України Про адміністративну процедуру повідомляє суб`єкту реклами про дату, час та місце розгляду справи поштовим відправленням, технічними засобами електронних комунікацій або шляхом вручення повідомлення суб`єкту реклами або його представнику, якщо суб`єкт реклами сповістив уповноважену особу про відповідне уповноваження свого представника на отримання повідомлень, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої особи, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У повідомленні зазначаються права та обов`язки суб`єкта реклами, зокрема інформація про право бути присутнім під час розгляду та вирішення справи, порядок ознайомлення з матеріалами, а також способи подання пояснень і зауважень та строк, протягом якого суб`єкт реклами має право їх подати. Справа розглядається уповноваженою особою не пізніше 30 календарних днів з дня оформлення протоколу, зазначеного у пункті 2 цього Порядку.

Згідно із пунктами 16-17 Порядку №693, у разі наявності підстав для накладення штрафу за результатами розгляду справи уповноважена особа приймає рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу. Рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу оформлюється у двох примірниках, один з яких залишається в уповноваженої особи, що розглядала справу, другий - вручається суб`єкту реклами або його представникові, про що на першому примірнику такого рішення робиться відповідна позначка, засвідчена підписом суб`єкта реклами або його представника. У разі розгляду справи без участі суб`єкта реклами або його представника рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу надсилається суб`єкту реклами поштовим відправленням, технічними засобами електронних комунікацій протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Відповідно до пунктів 20-22 Порядку №693, рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу може бути оскаржено в адміністративному порядку, передбаченому Законом України Про адміністративну процедуру, або у судовому порядку. Сплата штрафу не звільняє суб`єкта реклами від усунення виявлених порушень вимог законодавства про рекламу. Не сплачений у добровільному порядку штраф стягується в установленому законодавством порядку.

Представник позивача покликається на те, що при здійсненні відповідачем заходів щодо моніторингу реклами останній зобов`язаний був дотримуватися вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» 5 квітня 2007року № 877-V, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Закон № 877-V).

Статтею 1 Закону №877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом; спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.

Відповідно до статті 2 цього Закону його дія поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Таким чином, предметом правового регулювання цього Закону є відносини у сфері здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд зазначає, що оформлення таких документів як акти перевірок, направлення на перевірку, повідомлення про перевірку, наказ на проведення перевірки рекламним законодавством України не передбачено. Виявлення ознак порушення законодавства про рекламу ані Закон України "Про рекламу", ані інші акти законодавства не пов`язують із обов`язковим проведенням перевірок чи інших спеціальних заходів контролю, в тому числі тих, що регулюються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

07.04.2025 Верховний Суд ухвалив постанову у справі № 280/275/24, в якій досліджено питання застосування Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» при реалізації територіальним органом Держпродспоживслужби владних управлінських функцій, які полягають у дотриманні суб`єктами господарювання законодавства про рекламу.

Верховний Суд зауважив, що контроль за дотриманням законодавства про рекламу не є заходом державного нагляду (контролю) у розумінні Закону № 877-V. Якщо орган контролю вимагає документи, що виходять за межі рекламного матеріалу, така перевірка набуває ознак заходу державного нагляду в розумінні Закону № 877-V і має супроводжуватися дотриманням його процедур.

Подібний правовий висновок був сформульований і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі № 916/214/20.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 07.04.2025 у справі № 280/275/24.

Отже, доводи позивача про те, що у спірних правовідносинах, які є предметом судового аналізу у цій справі, накладення штрафу на нього за порушення законодавства про рекламу фактично відбулося за відсутності самого заходу державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства України про рекламу є помилковими та спростовуються вищевикладеним.

Щодо суті виявлених правопорушень суд зазначає таке.

Згідно із частиною другою статті 26 Закону №270/96-ВР, на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, за фактом виявлення такими органами порушення або в ході розгляду повідомлення (звернення, скарги, заяви тощо) третіх осіб про порушення вимог законодавства про рекламу рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та аудіозаписи, а також іншу інформацію, що стосуються виявленого порушення чи повідомлення про нього та необхідні для здійснення такими органами повноважень щодо державного контролю.

В свою чергу, відповідно до частини шостої статті 27 Закону №270/96-ВР за неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації про вартість розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами, та/або вартість розповсюдження реклами, а також інформації, передбаченої частиною другою статті 26 цього Закону, центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, за неподання або несвоєчасне подання інформації про вартість розповсюдженої реклами передбачена відповідальність у вигляді штрафу.

Позивач, звертаючись до суду із позовом про скасування оспорюваного рішення про накладення штрафу у розмірі 1700 грн обґрунтовує його протиправність лише недотриманням з боку суб`єкта владних повноважень норм Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», з приводу чого суд вже дійшов висновку про необґрунтованість таких доводів позивача. Водночас, позивач в обґрунтування позовних вимог не зазначає про порушення відповідачем порядку розгляду питання про накладення штрафу, визначеного Законом №270/96-ВР чи Порядку №693, як і не надає жодних доказів на підтвердження таких порушень з боку відповідача.

Щодо покликань представника позивача на висновки про протиправність проведених заходів державного контролю (нагляду) у приміщенні магазину позивача, у зв`язку із чим такі не породжують будь-яких правових наслідків для позивача, що було встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 у справі №380/5902/25, то суд зазначає, що за змістом частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Системне тлумачення вказаної норми дозволяє дійти висновку, що преюдиційними можуть бути, за визначених у КАС України умов, саме обставини, встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Водночас, преюдиція не поширюється на правову оцінку таких обставин, оскільки відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їхньому безпосередньому всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 806/3572/17.

Таким чином, доводи позивача про преюдиційність для суду вказаних висновків, висловлених у рішенні від 29.09.2025 у справі №380/5902/25 не є обґрунтованими, оскільки такі стосуються саме наданої судом оцінки обставин наведеної справи та доказів, які суд досліджував в межах її розгляду, на що не поширюється принцип преюдиційності, як вже зазначалось судом. Отже, вказані доводи позивача суд також відхиляє як необґрунтовані.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що оскаржуване Рішення № 033 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 01 квітня 2025 року, прийняте Головним управлінням Держпродспоживслужбою у Львівській області є правомірним, а тому підстави для його скасування відсутні.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain)» від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при відмові в позові судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 242-246, 250, 257-262, пп. 15.5 п.15 розділу Перехідні положення КАС України, суд,

в и р і ш и в :

у задоволенні позову Дочірнього підприємства «ЛПП Україна» Акціонерного товариства «ЛПП» (місцезнаходження: 81200, Львівська обл.. Львівський р-н, м. Перемишляни, вул. Міжгірська, 1; ) до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області (місцезнаходження: 79011, м. Львів, вул. Вітовського, 18; ) про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.