Справа № 640/5925/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5925/21 Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.06.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства інфраструктури України від 18.02.2021 № 114-к "Про застосування дисциплінарного стягнення", яким державного експерта експертної групи з безпеки руху та перевезень Директорату з безпеки на транспорті ОСОБА_1 за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу", притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани;

- стягнути з Міністерства інфраструктури України 69 539, 95 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправним рішенням, на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На виконання Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, передано судові справи Вінницькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.03.2025 прийнято адміністративну справу до провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Також, вказаною ухвалою повідомлено сторін, що у відповідності до ч. 2 ст. 35 КАС України, у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.03.2025 за клопотанням представника відповідача замінено Міністерство інфраструктури України на правонаступника - Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.06.2025 позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства інфраструктури України від 18 лютого 2021 р. № 114-к "Про застосування дисциплінарного стягнення", яким оголошено ОСОБА_1 , державному експерту експертної групи з безпеки руху та перевезень Директорату з безпеки на транспорті, догану (частина перша статті 65 та пункт 2 частини першої статті 66 Закону України "Про державну службу");

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 (чотири тисячі) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням ОСОБА_1 та Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України звернулись із апеляційними скаргами, в яких:

- позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача 69 539, 95 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправним рішенням, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимогу скаржника щодо стягнення з відповідача 69 448, 68 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправним рішенням. Також, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити заяву про відшкодування судових витрат у повному обсязі і стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь скаржника судові витрати у сумі 15 112, 91 грн.

- відповідач просить скасувати оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Мінінфраструктури від 27.06.2018 № 269-к "Про призначення ОСОБА_1 " ОСОБА_1 призначено на посаду державного експерта експертної групи з безпеки руху та перевезень (далі також - Експертна група) Директората з безпеки на транспорті (далі також - Директорат) Міністерства інфраструктури України, як такого, який пройшов за результатами конкурсу.

Відповідно до додатку 2 наказу Мінінфраструктури від 13.02.2020 № 63 "Про реалізацію проекту "Підвищення безпеки автомобільних доріг в містах України" (далі також - Наказ № 63) ОСОБА_1 призначений членом групи управління і підтримки проекту "Підвищення безпеки автомобільних доріг в містах України" (далі також - ГУПП).

Як повідомив представник відповідача у відзиві на позовну заяву, о 13:14 год. 08.12.2020 шляхом використання засобів системи електронного документообігу ІТепІегргізе2020 (далі - система ІТ - ЕпІегргізе2020) на опрацювання до Директорату з безпеки на транспорті надійшов лист Управління бухгалтерського обліку бюджетного регулювання Мінінфраструктури (далі також - Управління) від 08.12.2020 № 17/13095-20 (далі також - Лист) (том 2 а.с. 219).

Зі змісту листа встановлено, що в останньому зазначено прохання терміново надати інформацію щодо помісячного розподілу обсягу видатків за відповідною бюджетною програмою, зокрема КПКВК 3101630 «Безпека руху в містах України».

За резолюцією генерального директора Директорату ОСОБА_2 визначено за ним виконавців та завдання для них: « ОСОБА_1 - терміново забезпечити виконання із плановим терміном виконання до 14:00 год. 08.12.2020; ОСОБА_3 - забезпечити контроль за виконанням».

О 14:00 год. 08.12.2020 позивачем отримано вказаний лист з резолюцією безпосереднього керівника ОСОБА_2 , генерального директора Директората (далі також - Керівник), "Терміново забезпечити виконання".

Також, з резолюцією "Забезпечити контроль за виконанням" керівник визначив співвиконавця за листом - ОСОБА_3 , державного експерта експертної групи з безпеки перевезень небезпечних вантажів Директорату.

10.12.2020 генеральний директор Директорату з безпеки на транспорті ОСОБА_2 звернувся до Державного секретаря Мінінфраструктури із службовою запискою від 10.12.2020 № 2029/39/18-12 в якій зазначив, що ОСОБА_1 не виконано його доручення щодо термінового надання інформації, яка була запитана Управлінням бухгалтерського обліку та бюджетного регулювання листом від 08.12.2020 № 17/13095-20 (далі - лист Управління бухгалтерського обліку) та запропонував притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України "Про державну службу".

Наказом Мінінфраструктури від 06.01.2021 № 6-к "Про порушення дисциплінарного провадження" стосовно ОСОБА_1 порушено дисциплінарне провадження щодо невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Наказом Мінінфраструктури від 25.01.2021 № 69-к «Про продовження формування дисциплінарної справи» строк формування дисциплінарної справи було подовжено на 30 календарних днів.

На засіданні Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" і "В" апарату Міністерства інфраструктури України (далі також - Дисциплінарна комісія), що відбулось 04.02.2021 було прийнято рішення у формі Протоколу № 9, якім вирішено завершити формування дисциплінарної справи. За результатом обговорення обставин дисциплінарної справи, члени комісії одноголосно (за - 5, проти - 0, утримались - 0) дійшли висновку про наявність в діях державного службовця ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку та наявність підстав для застосування дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 65 Закону України "Про державну службу" у формі зауваження.

За результатами матеріалів дисциплінарної справи Дисциплінарною комісією 09.02.2021 складено подання із висновком про наявність в діях державного експерта експертної групи з безпеки руху та перевезень Директорату з безпеки на транспорті ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, що проявилось у невиконанні обов`язку державного службовця, передбаченого пунктом восьмим частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу". Враховуючи відсутність обставин, що обтяжують дисциплінарну відповідальність, та беручи до уваги отримання позитивної оцінки ОСОБА_1 при щорічному оцінюванні результатів службової діяльності державних службовців за 2020 рік, Дисциплінарною комісією внесено суб`єкту призначення подання щодо застосування до державного службовця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 65 Закону України "Про державну службу" у формі зауваження.

В подальшому, відповідач Наказом від 18.02.2021 № 114-к "Про застосування дисциплінарного стягнення" застосував до ОСОБА_1 вид дисциплінарного стягнення - догану. Зазначений наказ про застосування до позивача дисциплінарного стягнення прийнято відповідно до статті 10 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", статей 64 - 66, 69, 74, 77 Закону України "Про державну службу" та з урахуванням подання дисциплінарної комісії від 09.02.2021.

Вважаючи наказ Міністерства інфраструктури України від 18.02.2021 № 114-к "Про застосування дисциплінарного стягнення" протиправними, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав та інтересів з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що приймаючи таке рішення в спірному випадку наказ № 114-к від 18.02.2021 відповідач у відповідності до вказаних вище норм Закону № 889 повинен був навести вмотивоване обґрунтування підставам залишення позаувагою запропонованого Дисциплінарною комісією менш суворого виду стягнення, обрання якого згідно змісту подання від 09.02.2021 було обумовлене наявністю пом`якшуючих обставин визначених п. 2 ст. 67 Закону № 889-VIII. Отже, відповідач належними та допустимими доказами в спірному рішенні не обґрунтував правомірність застосування до позивача більш суворого виду дисциплінарного стягнення, аніж запропонований Дисциплінарною комісією у поданні від 09.02.2021, що свідчить про невідповідність спірного наказу №114-к від 18.02.2021 критеріям визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, у зв`язку із чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування вказаного наказу. При цьому, матеріалами справи не доведено співмірності зазначеного позивачем розміру відшкодування негативним наслідкам спричиненим йому відповідачем, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо понесених позивачем витрат в частині витрат на оплату копіювання або друку документів, вартості оформлення в приватного нотаріуса довіреності від 13.01.2021 на представника Коса Дмитра Олександровича , а також інших витрат, то суд першої інстанції зауважив про недоведеність вимог про їх стягнення. Щодо відшкодування на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу адвоката, то суд першої інстанці ї зазначив, що справедливою та співмірною сумою, яка підлягає компенсації позивачу на професійну правничу допомогу є 4 000, 00 грн.

Позивач у своїй скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача 69 539, 95 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправним рішенням, та в частині розподілу судових витрат ухвалено з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства та обставин справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідач у своїй скарзі, зокрема, зазначає, що Міністерством при прийнятті спірного наказу від 18.02.2021 № 114-к було дотримано процедуру притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, ретельно перевірено факт вчинення ним відповідного дисциплінарного проступку, відібрано відповідні пояснення, враховано обставини вчиненого проступку, ступінь вини, та прийнято вмотивоване рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності із застосуванням виду стягнення, яке відповідає ступеню тяжкості виявленого проступку.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянтів необгрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначаються Законом України "Про державну службу" (надалі також - Закон №889-VIII, в редакції станом на час спірних правовідносин).

Згідно із частиною 1 статті 64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом частини 1 статті 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

У відповідності до пункту 5 частини 2 статті 65 Закону № 889-VIII дисциплінарними проступками є, зокрема, невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Відповідно до положень статті 68 Закону №889-VIII дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження), зокрема, суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців. Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються), зокрема, на державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В": зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Згідно із частинами 1, 3, 10 - 11 статті 69 Закону №889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія). Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" та здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, а також їх заступників, утворює суб`єкт призначення. Дисциплінарна комісія діє у складі не менше трьох членів. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

За змістом частини 1 статті 67, частин 1, 2, 6 статті 74 Закону №889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру, ступеню тяжкості вчиненого проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до виконання посадових обов`язків. Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.

Згідно з частиною 1 статті 66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Приписами частини 3 статті 66 Закону № 889-VIII визначено, що у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

За змістом частини 1 статі 71 Закону №889-VIII порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року №1039 затверджено Порядок здійснення дисциплінарного провадження (надалі також - Порядок №1039), який визначає процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців.

Згідно із пунктом 2 Порядку №1039 процедура здійснення дисциплінарного провадження передбачає: прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження; формування дисциплінарної комісії та її склад; визначення повноважень дисциплінарної комісії; визначення основних засад роботи дисциплінарної комісії; формування дисциплінарної справи; прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи.

Відповідно до пункту 3 Порядку №1039 рішення про порушення дисциплінарного провадження приймає, зокрема суб`єкт призначення - стосовно інших державних службовців.

Згідно пунктів 10, 11 Порядку №1039 дисциплінарна комісія діє у складі не менше трьох членів. Склад дисциплінарної комісії затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі.

До складу дисциплінарної комісії повинно бути включено щонайменше одну особу, яка має юридичну освіту, а також представника служби управління персоналом, які є працівниками органу, в якому утворюється відповідна дисциплінарна комісія.

До роботи Комісії, дисциплінарної комісії за її рішенням можуть залучатися експерти (фахівці) у відповідній сфері та/або з відповідних питань, а також представники державних органів за згодою їх керівників. Не можуть бути залучені до роботи Комісії, дисциплінарної комісії представники державного органу, особисто заінтересовані у результатах дисциплінарного провадження та безпосередньо підпорядковані особі, стосовно якої здійснюється дисциплінарне провадження.

Пунктами 13, 19 Порядку №1039 передбачено, що дисциплінарна комісія у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, що регулюють питання здійснення дисциплінарних проваджень, і цим Порядком.

Формою роботи Комісії, дисциплінарної комісії є засідання. Засідання Комісії, дисциплінарної комісії є правоможним, якщо в ньому бере участь не менше половини її членів від загального складу.

За змістом пунктів 21, 22 Порядку №1039 всі рішення дисциплінарної комісії ухвалюються простою більшістю голосів присутніх на засіданні її членів. Члени Комісії, дисциплінарної комісії мають один голос та можуть голосувати за або проти. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос головуючого на засіданні Комісії або голови дисциплінарної комісії. Рішення дисциплінарної комісії оформляється протоколом.

Згідно із пунктом 24 Порядку №1039 з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Пунктом 33 Порядку №1039 передбачено, що Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.

Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.

Згідно із п. 35 Порядку №1039 комісія, дисциплінарна комісія вносить суб`єкту призначення пропозицію (подання) разом з матеріалами дисциплінарної справи не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня її (його) підписання.

Одночасно із внесенням суб`єкту призначення пропозиції (подання) державному службовцю повідомляється про дату внесення суб`єкту призначення такої пропозиції (подання) та необхідність надання ним письмового пояснення суб`єкту призначення відповідно до статті 75 Закону.

За результатами розгляду дисциплінарного провадження суб`єкт призначення протягом десяти календарних днів з дня отримання пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії приймає рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження. Рішення оформляється наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення (п. 36 Порядку №1039).

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, підставою для порушення стосовно позивача дисциплінарного провадження стала службова записка генерального директора Директорату з безпеки на транспорті ОСОБА_2 щодо невчасного виконання доручень керівництва державним службовцем експертної групи з безпеки руху та перевезень Директорату з безпеки на транспорті ОСОБА_1. В службовій записці вказано, що державний експерт експертної групи з безпеки руху та перевезень Директорату з безпеки на транспорті ОСОБА_1 не виконав його (Керівника) доручення щодо термінового надання інформації, яка була запитана Управлінням бухгалтерського обліку та бюджетного регулювання листом від 08.12.2020 № 17/13095-20.

В ході дисциплінарного провадження позивач надав пояснення від 16.01.2021 №39/424-21, зміст яких відображений у поданні від 09.02.2021, щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, в яких серед іншого, звернув увагу дисциплінарної комісії на вкрай обмежені строки виконання отриманого від керівництва доручення, а також наявність перешкод, які не залежали від його волі та компетенції, щодо отримання необхідної інформації (інформації від компанії ІМС Worldwide, консультанта проекту технічної допомоги «Технічна допомога для підтримки впровадження Проекту «Підвищення безпеки автомобільних доріг у містах України») для належного опрацювання запиту Управління бухгалтерського обліку та бюджетного регулювання від 08.12.2020 № 17/13095-20.

При цьому, наведені у поданні від 09.02.2021 пояснення позивача за своїм змістом відповідають обставинам, які повідомлені ОСОБА_1 у позовній заяві.

Також, зі змісту подання від 09.02.2021 слідує, що в межах розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарною комісією було заслухано та враховано при формуванні висновків пояснення генерального директора Директорату з безпеки на транспорті ОСОБА_2 наведені у листі від 14.01.2021 № 39/321-21, пояснення керівника експертної групи з безпеки перевезень небезпечних вантажів Директорату з безпеки на транспорті Александрова С.В. від 14.01.2021 № 39/286-21, пояснення державного експерта експертної групи з безпеки перевезень небезпечних вантажів Директорату ОСОБА_3, поданих листом від 20.01.2021 № 39/563-21.

Відповідні пояснення, як позивача, так і інших осіб, які були відібрані в процесі формування дисциплінарної справи , а також інша документація сформована посадовими особами під час опрацювання листа Управління від 08.12.2020 № 17/13095-20, наявні в матеріалах справи (том 2 а.с. 184-250, том 3 а.с. 1-141).

За результатом дослідження зібраних доказів та опрацювання відібраних пояснень, Дисциплінарна комісії дійшла висновку що, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали однакові можливості для виконання доручення ОСОБА_2 щодо термінового надання інформації, яка була запитана Управлінням бухгалтерського обліку та бюджетного регулювання листом від 08.12.2020 № 17/13095-20. При цьому, ОСОБА_3 вказане доручення було виконано, а ОСОБА_1 не виконано, що підтверджується як документально, так і поясненнями ОСОБА_2 та інших осіб, а також поясненнями самого державного службовця ОСОБА_1 , який у своїх поясненнях фактично підтверджує, що завдання ним не виконано.

Окремо, Дисциплінарною комісією взято до уваги те, що при виявлені проблеми в процесі виконання доручення, ОСОБА_1 не застосував засоби службового електронного листування для повідомлення керівника ( ОСОБА_2 ) про виникнення проблем з виконанням цього доручення. Однак, ОСОБА_1 надав на розгляд Дисциплінарної комісії роздруківку здійснених ним телефонних дзвінків за певний період. Такі матеріали на думку Дисциплінарної комісії не можна вважати належним та допустимим доказом, оскільки з них неможливо встановити зміст відповідних телефонних розмов та факти ведення таких переговорів з метою виконання доручення керівника підрозділу.

В підсумку, як вже зазначалось вище, Дисциплінарна комісія дійшла до висновку про наявність у діях позивача дисциплінарного проступку, що проявився у невиконанні обов`язку державного службовця, передбаченого пунктом п`ятим (з урахуванням виправленої помилки згідно листа від 18.02.2021 (том 4 а.с. 140)) частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», що є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

При цьому, Дисциплінарною комісією враховано відсутність обставин, що обтяжують дисциплінарну відповідальність, отримання позитивної оцінки ОСОБА_1 при щорічному оцінюванні результатів службової діяльності державних службовців за 2020 рік, в зв`язку з чим дійшла висновку про наявність підстав для внесення подання суб`єкту призначення щодо застосування до державного службовця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 66 Закону України "Про державну службу" - зауваження.

В свою чергу, суб`єкт призначення - Державний секретар В. Бучко, погодившись з наявністю в діях позивача складу дисциплінарного проступку - не виконання доручення керівника, виданого у межах повноважень за результатами розгляду матеріалів дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 , за результатом розгляду подання від 09.02.2021 прийнято наказ від 18.02.2021 за №114-К "Про застосування дисциплінарного стягнення, яким застосував до позивача вид дисциплінарного стягнення у вигляді догани, тобто більш суворий вид стягнення, який є відмінним від запропонованого Дисциплінарною комісією.

В контексті наведеного, колегія суддів враховує, що підставою для прийняття вказаного наказу зазначено подання Дисциплінарної комісії від 09.02.2021 та пояснення позивача від 16.02.2021 за №295/39/18-21 (том 4 а.с. 123-131).

Колегія суддів зазначає, що згідно приписів частини 11 статті 69, частин 1 3 статті 77 Закону №889-VIII суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку. Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення. Якщо під час розгляду дисциплінарної справи у діях державного службовця не виявлено дисциплінарного проступку, суб`єкт призначення приймає рішення про закриття дисциплінарного провадження стосовно державного службовця, яке оформляється наказом (розпорядженням).

Частиною п`ятою статті 77 Закону №889-VIII визначено, що пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Отже, подання дисциплінарної комісії носить рекомендаційний характер, однак в силу приписів частини 5 статті 77 Закону №889 є обов`язковим для розгляду суб`єктом призначення та враховується ним під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження. Остаточне рішення приймає суб`єкт призначення, який може як прийняти рішення про накладення дисциплінарно стягнення на державного службовця, запропоноване комісією, зміну виду дисциплінарного стягнення, так і про закриття дисциплінарного провадження, надавши при цьому вмотивовану відмову.

Таким чином, після отримання подання Дисциплінарної комісії суб`єкт призначення (Державний секретар В. Бучко) повинен був протягом десяти календарних днів прийняти рішення на підставі подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

В даному випадку відповідач, на підставі подання дисциплінарної комісії, у визначені положеннями ст. 77 Закону №889-VIII строки прийняв рішення у формі наказу від 18.02.2021 за №114-к, яким застосував до позивача дисциплінарне стягнення - догану. Таким чином, суб`єкт призначення застосував до позивача вид дисциплінарного стягнення, який є більш суворим, аніж вид дисциплінарного стягнення запропонований Дисциплінарною комісією у поданні від 09.02.2021.

Разом з тим, колегія суддів відмічає, що поряд із визначеним ч. 3 ст. 66 Закону №889-VIII правом суб`єкта призначення оголосити державному службовцю догану, на відповідного суб`єкта покладається обов`язок належним чином обґрунтувати обраний вид дисциплінарного стягнення, адже рішення суб`єкта владних повноважень має бути не лише законним, але й обґрунтованим, тобто мати достатні підстави та докази, які підтверджують його необхідність та правомірність.

Слід зазначити, що в сформованому Дисциплінарною комісією поданні від 09.02.2021, окрім обставин, які, на переконання комісії свідчать про допущення позивачем дисциплінарного проступку, також наведено обставини, які в силу приписів ч. 2 ст. 67 Закону №889-VIII пом`якшують відповідальність державного службовця.

В свою чергу, спірний наказ від 18.02.2021 за №114-к, яким позивачу оголошено догану, а не зауваження, як то пропонувалось Дисциплінарною комісією, не містить обґрунтувань недоцільності/помилковості застосування до державного службовця більш м`якого виду дисциплінарного стягнення.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приймаючи наказ №114-к від 18.02.2021, відповідач у відповідності до вказаних вище норм Закону №889 повинен був навести вмотивоване обґрунтування підставам залишення позаувагою запропонованого Дисциплінарною комісією менш суворого виду стягнення, обрання якого згідно змісту подання від 09.02.2021 було обумовлене наявністю пом`якшуючих обставин визначених п. 2 ст. 67 Закону № 889-VIII.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та встановлених обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що відповідач належними та допустимими доказами в спірному рішенні не обґрунтував правомірність застосування до позивача більш суворого виду дисциплінарного стягнення, аніж запропонований Дисциплінарною комісією у поданні від 09.02.2021, що свідчить про невідповідність спірного наказу №114-к від 18.02.2021 критеріям визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, у зв`язку із чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з Міністерства інфраструктури України 69 539, 95 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправним рішенням, на користь ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що вищезазначена сума складається з наступних частин:

- завданої, як стверджує позивач, моральної шкоди в загальному розмірі 60 000,00 грн.;

- витрат на оплату копіювання або друку документів в сумі 848,68 грн.,

- вартість оформлення в приватного нотаріуса довіреності від 13.01.2021 на представника Коса Дмитра Олександровича ;

- витрат на отримання професійної правничої допомоги в сумі 8 000,00 грн.;

- інша шкода, заподіяна позивачу внаслідок протиправних дій відповідача - 6,81 грн., 9,08 грн., 75,38 грн.

Надаючи оцінку доводам позову щодо стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає таке.

Згідно частин першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3,19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

В силу статті 1173 Цивільного кодексу України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частини друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Наведений правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а та від 20.09.2022 у справі № 803/2375/14.

Водночас, факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачем належним чином не обґрунтовано критерії за якими ним оцінено та визначено розмір моральної шкоди саме в сумі 60 000,00 грн. Також, колегія суддів вважає, що матеріалами справи не доведено співмірності зазначеного позивачем розміру відшкодування негативним наслідкам спричиненим йому відповідачем.

З огляду на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження моральної шкоду, слід відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 112, 91 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У свою чергу, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, законодавцем включено витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому, на переконання колегії суддів, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги №2 від 13.01.2021, акт здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) від 01.03.2021, в якому наведено детальний опис наданих послуг, вартість таких послуг, яка в загальному розмірі становить 15 112, 91 грн., платіжне доручення від 01.03.2021.

Колегія суддів перш за все звертає увагу, що витрати, понесені позивачем у зв`язку зі сплатою банківської комісії, не належать до складу судових витрат у розумінні статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не є судовим збором чи витратами, пов`язаними із розглядом справи.

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг».

Так, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, предмет спору, значення справи для позивача у порівнянні з розміром судових витрат, які він просить стягнути з відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума, яка підлягає компенсації позивачу на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн. є справедливою та співмірною.

Такий висновок повністю відповідає згаданим вище принципам обґрунтованості, співмірності та пропорційності, які повинні бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, доводи апеляційних скарг є безпідставними та спростовуються вказаним вище.

Оцінюючи інші доводи апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційних скаргах доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянти не надали до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.06.2025 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 17.12.2025.