Справа № 160/1632/25
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/1632/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року

у адміністративній справі № 160/1632/25 за позовом Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 10.10.2024 року № , яким за порушення строків сплати податку на додану вартість до КП КМР «Кам`янська ТПК» застосовано штрафні санкції на суму 50 000,00 грн .

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем по справі з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, не надання вірної оцінки наявним у справі доказам, невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, що у сукупності призвело до неправильного вирішення спору у цій справі по суті, у зв`язку з чим просить скасувати незаконне та необґрунтоване прийняте Дніпропетровським окружним судом судове рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування заявлених вимог апеляційної скарги позивач звертає увагу на те, що в податковому повідомленні-рішенні від 10.10.2024 року № вказується перiод фiнансово-господарськоi дiяльностi платника податкiв, при здiйсненнi якої вчинено порушення: лютий 2021 року, але у Акті камеральної перевірки від 18.09.2024р., №60607/04-36-04-11-06/32130551 про зазначений період в загалі не згадується, хоча як випливає з Акту і розрахунку штрафних санкцій доданого до податкового повідомлення-рішення від 10.10.2024 року № , підставою для застосування штрафних санкцій стала саме не своєчасна сплата самостійно задекларованого платником податкового зобов`язання з податку на додану вартість, кінцевий строк сплати якого припадав на 30.03.2021 р. Виходячи з аналізу Акту камеральної перевірки від 18.09.2024р. №60607/04-36-04-11-06/32130551 і податкового повідомлення-рішення від 10.10.2024 року № та з огляду на положення п. 49.20 ст. 49, п.57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України позивач наголошує на тому, що у даному спірному випадку ГУ ДПС в Дніпропетровській області невірно визначило період в якому було здійснено порушення податкового законодавства з боку КП КМР «Кам`янська теплопостачальна компанія», що свідчить про грубе не дотримання контролюючим органом положень Наказу Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, яким було затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень, що фактично не дозволяє встановити фактичну суть порушення і про порушення відповідачем та неврахування ним вимог пп.20.1.14 п.20.1 ст.20, ст.35, ст.36, п. 49.2. пп.49.18.1. п.49.18. ст.49, п.54.1 ст.54, п.57.1 ст.57, п.61.1 ст.61, п.75.1 ст.75, п.102.1 ст. 102, п.113.1. ст. 113, п.124.1 ст.124, пп.203.1. 203.2. ст.203 Податкового кодексу України, на підставі аналізу яких позивач звертає увагу апеляційної інстанції, що податковий орган вправі не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків. Оскільки в Акті перевірки зазначено, що платник задекларував податкове зобов`язання у декларації з ПДВ, яка подана платником у встановлені ПК України терміни, а граничний термін сплати для якого було 30.03.2021р., а відповідно до п.113.1 ст.113 ПК України нарахування штрафних

санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених ст.102 ПК України, враховуючи дату прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 10.10.2024 року, а також дати граничних строків сплати грошових зобов`язань, позивачем підкреслюється, що відповідачем у даному випадку здійснено нарахування суми штрафу поза межами 1095 днів, оскільки податковий орган має право провести перевірку та самостійно нарахувати суму грошових зобов`язань не пізніше закінчення дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації (уточнюючого розрахунку до неї) та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, і якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/ або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладалася у постановах від 05.07.2019 р. по справі № 820/11541/13-а, від 13.11.2020 по справі № 826/11626/15, та від 25.11.2022 по справі № 360/4548/19.

Підсумовуючи вищевикладене, позивачем підкреслюється, що в спірних правовідносинах контролюючий орган мав право проводити камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, а саме не пізніше закінчення 1095 дня, з дня подання декларації позивачем та з дня граничного строку сплати нарахованого контролюючим органом грошового зобов`язання шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення, а відповідно і відповідальність до позивача може бути застосована виключно в межах періоду з урахування строків давності, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду, висловленим у постанові від 19.02.2019 р. у справі № 823/457/18.

Отже, позивач вважає, що однією із підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 13.05.2024 року № є прийняття його поза межами встановлених законодавством строків позовної давності, а відповідно до ст.55 Податкового кодексу України та принципу обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідач зобов`язаний був виправдати свої дії та обґрунтувати своє рішення, а при недоведеності у даному випадку відповідачем правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення від 10.10.2024 року № , воно має бути скасованим як таке, що не відповідає приписам діючого законодавства України, про що зазначалося також і у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №822/1817/18, від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18, від 04 жовтня 2022 року по справі №420/1842/21 та у постанові по справі №821/1173/17, що судом першої інстанції під час вирішення спору не тільки було враховано, а й не було у будь-який спосіб спростовано з наведенням мотивів незастосування норм, на які посилався позивача при обґрунтуванні своїх вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивача та вказуючи на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, наголошує на тому, що предметом оскарження у цій справі є податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС від 10.10.2024 року № (форма «Ш») про застосування штрафної санкції у сумі 50000,00 грн. за порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання, яке було винесено за результатом проведеної Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області камеральної перевірки КП КМР «Кам`янська ТПК» з питання порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість за результатами якої відповідно до вимог п. 86.2 ст. 86 Податкового кодексу України було складено акт камеральної перевірки від 18.09.2024 року №60607/04-36-04-11-06/32130551, який надсилався на податкову адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення і був ним отриманий 24.09.2024 року, в якому саме і було відображено допущене КП КМР «Кам`янська ТПК» порушення граничних термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з ПДВ визначеної податковою декларацією від 22.03.2021 року реєстраційний номер внаслідок не забезпечення повноти та своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість до бюджету у граничні терміни встановлені п.57.1 ст.57 та п.203.2 ст.203 ПК України, у зв`язку з чим в інтегрованій картці платника з ПДВ обліковувався податковий борг.

При цьому, наголошуючи на тому, що граничний термін сплати податкового зобов`язання визначеного у зазначеній звітності в сумі 500000,00 грн. настали 30.03.2021 року, а сплата зазначеного податкового зобов`язання здійснювалась позивачем частинами у періоді (на дату) 26 липня та 29 серпня 2024 року з порушенням граничного терміну сплати (прострочення), що відповідно становить, 1214 та 1248 днів, відповідач вважає податкове

повідомлення-рішення від 10.10.2024 року № (форма «Ш») про застосування штрафної санкції у сумі 50000,00 грн. (розраховано в залежності від кількості днів затримки сплати податкового зобов`язання до бюджету 10 % погашеної суми податкового боргу) правомірно прийнятим за результатами розгляду акта камеральної перевірки ГУ ДПС та відповідно до вимог п.124.1 ст.124 ПК України,

На спростування доводів апеляційної скарги позивача стосовно не відповідності форми та змісту податкового повідомлення-рішення від 10.10.2024 року № вимогам Порядку №1204 в частині відсутності у ньому інформації (період перевірки тощо) передбаченої для податкового повідомлення-рішення прийнятого за результатами документальної перевірки та нарахування штрафних санкцій поза межами 1095 днів встановлених ст.102 ПК України, відповідач вказує на те, що КП КМР «Кам`янська ТПК» у не заперечує сам факт допущенного ним порушення вимог ПК України в частині несвоєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість до бюджету, але вважає, що штрафні санкції до підприємства застосовані неправомірно, відповідач вказує на недоречність посилання позивача на недотримання ГУ ДПС при проведенні перевірки підприємства порядку оформлення документальних перевірок, оскільки перевірка проводилася відповідно до вимог пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 та ст.76 Податкового кодексу України, а результати перевірки було оформлено відповідно до вимог ст.86 Податкового кодексу України з урахуванням того, що правопорушення у вигляді несвоєчасної сплати узгоджених сум грошових зобов`язань є триваючим порушенням, початком якого є наступний день за останнім (граничним, відповідно до ПК України) днем для сплати суми узгодженого грошового зобов`язання, а припиняється таке порушення в день фактичної сплати (погашення) вже податкового боргу по цьому зобов`язанню. При цьому, відповідач акцентує увагу, що в матеріалах перевірки (акт перевірки, додаток до податкового повідомлення-рішення від 10.10.2024 року №) по факту виникнення та по кожному факту (даті) сплати (погашення) податкового боргу наведена детальна інформація, у тому числі період порушення (кількість днів прострочення сплати) та розрахунок застосованих штрафних санкцій, а сам акт перевірки та податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 10.10.2024 року № за своєю формою та змістом відповідають вимогам Податкового кодексу України та Порядку №1204 для оформлення результатів камеральної перевірки.

Крім того, аналізуючи положення п.126.1. ст.126, ст.124 і п.102.1. ст.102 Податкового кодексу України, відповідач наголошує, що датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, впродовж якого може бути накладений штраф по ст. 124 ПК України є дата фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, а не дата, на яку припадає закінчення встановленого законом строку сплати узгодженого грошового зобов`язання, оскільки з огляду на положення ст.124 ПК України, юридичним фактом, з яким пов`язується відповідальність у вигляді штрафу, є фактична сплата узгодженої суми грошового зобов`язання з простроченням, а розмір відповідальності залежить виключно від строку прострочення. Вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що предметом камеральної перевірки може бути своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, а спрямування контролюючим органом сплаченого позивачем грошового зобов`язання в рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, є фактично сплатою простроченого грошового зобов`язання та є підставою для застосування штрафу на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України».

При цьому, ГУ ДПС вважає за доцільне звернути увагу апеляційного суду на те, що ст. 124 Податкового кодексу України («Порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання») відповідно до якої було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, в редакції Кодексу до 01.01.2021 року мала №126, а при визначенні моменту відліку строку давності за п.102.1 ст.102 ПК України ГУ ДПС вважає за необхідне враховувати правову позицію Верховного Суду, що викладена у постановах від 03.04.2020 року по справі №640/1091/19, від 11.11.2022 року у справі №200/6441/20-а та від 24.07.2023 року по справі

№821/850/18, а наведений у ціх справах аналіз правового регулювання відповідальності за порушення строків сплати податків дає підстави для висновку, що датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, впродовж якого може бути накладений штраф - є дата сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, а не дата, на яку припадає закінчення встановленого законом граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання, тому граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним ст.102 цього Кодексу (п.п.115.1 ст.115), і таким строком є строк 1095 днів, початком відліку якого є дата сплати податкових (грошових) зобов`язань.

При цьому, відповідач акцентує увагу на те, що судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду вже було сформовано висновок про те, що: датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, визначений п.102.1 ст.102 ПК України, як в частині проведення податковим органом камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання, так і застосування штрафних санкцій згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України за несвоєчасну сплату платником податків узгодженого грошового зобов`язання, - є

дата фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, тому вважає, що у даному випадку слід враховувати саме наведені вище висновки, якими колегія суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду відступила від викладених раніше в постановах від 10.05.2018 у справі №820/3544/17, від 05.06.2018 у справі №824/760/17-а, від 02.10.2018 у справі №820/3543/17, від 05.07.2019 у справі №820/11541/13-а, від 29.01.2019 у справі №820/495/18, від 24.05.2022 у справі №280/928/20 висновків Верховного Суду про те, що нарахування штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених ст.102 ПК України, й відлік такого строку пов`язується не з днем фактичної сплати позивачем узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, а саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Обговоривши доводи апеляційної скарги позивача та відзиву відповідача на апеляційну скаргу, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх юридичної оцінки, а також застосування до них норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити вимоги апеляційної скарги виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи і під час апеляційного перегляду даної справи підтверджено, що оскаржуване у цій справі податкове повідомлення-рішення форма «Ш» від 10.10.2024 року № про застосування до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» штрафних санкцій на суму 50 000,00 грн за порушення строків сплати податку на додану вартість було винесено Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі Акту камеральної перевірки № 60607/04-36-04-11-06/32130551 від 18.09.2024 року, оформленого за результатами проведеної на підставі пп.20.1.4. п.20.1. ст.20 розділу 1, п.75.1.ст.75 розділу ІІ Податкового кодексу України у порядку п.76.2. ст.76 розділу ІІ Податкового кодексу України камеральної перевірки щодо порушення термінів сплати (перерахування) податку на додану вартість під час якої головним інспектором Кам`янського відділу податків і зборів з юридичних осіб управління оподаткування юридичних осіб Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в приміщенні Кам`янського відділу податків і зборів з юридичних осіб на підставі використаної інформації, наявної в базах даних ДПС України, зокрема, даних інтегрованих карток платника податків ІКС «Податковий блок» щодо несвоєчасної оплати податку, збору, платежу, в тому числі за наслідками проведених перевірок, поданої податкової звітності, матеріалів камеральних та документальних перевірок платників податків, іншої інформації, в тому числі наданої платником податків (як зазначено в розділі І Акту камеральної перевірки) було встановлено порушення КП КМР ««Кам`янська теплопостачальна компанія» вимог пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.50.1 ст.50, п.57.1. п.57.3. ст.57, п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України щодо термінів сплати узгоджених сум грошового зобов`язання з податку на додану вартість, що є підставою для відповідальності передбаченої ст.124 Податкового кодексу (висновки розділ ІІІ Акту перевірки).

Також беззаперечно встановленим у цій справі є факт того, що предметом проведеної 18.09.2024 року камеральної перевірки стало порушення позивачем визначеного п.57.1. ст.57 Податкового кодексу України терміну сплати (перерахування) узгодженої суми податку на додану вартість, визначеної у податковій декларації з ПДВ № від 22.03.2021 року граничний термін сплати якої було 30.03.2021 року, та яка фактично була сплачена позивачем сумою 400000 грн. 26.07.2024 року (з простроченням на 1214 днів) та сумою 100000 грн. 29.08.2024 року (з простроченням на 1248 днів), що відповідно до розділу ІІ вказаного Акту камеральної перевірки зазначено підставою для відповідальності платника податків за п.124.1 ст.124 Податкового кодексу України за затримку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання згідно податкової декларації з ПДВ № від 22.03.2021 року загальною сумою 500000,00 грн. більше 30 календарних днів у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу, оскільки на дату складання акту відсутні підстави, які доводять вчинення порушення платником умисно, також які і відсутні обставини, які звільняють від відповідальності або пом`якшують відповідальність за вчинення податкового правопорушення. Відповідно, згідно розрахунку штрафних (фінансових) санкцій за порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання відповідно до ст.124 Податкового кодексу України позивачу визначено по сумі несвоєчасно сплаченого по податковій декларації з ПДВ № від 22.03.2021 року податкового боргу: у сумі 100000,00 грн. в розмірі 10% штрафу за 1248 днів затримки, що становить суму 10 000,00 грн.; і у сумі 400000,00 грн. в розмірі 10% штрафу за 1214 днів затримки, що становить суму 40 000,00 грн.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до змісту оскаржуваного позивачем у цій справі податкового повідомлення-рішення форма «Ш» від 10.10.2024 року № , Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області застосовано до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» штрафні санкції на суму 50000,00 грн внаслідок порушення строків сплати податку на додану вартість за період фінансово-господарської діяльності за період лютого 2021 року, що визначено як порушення вимог п.57.1 ст.57 та п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції спираючись на положення ст.19 і ст.67 Конституції України та на ст.1, пп.16.1.4. п.16.1. ст.16, пп.20.1.4. п.20.1 ст.20 ст.36, пп.41.1.1. п.41.1. ст.41 Податкового кодексу України правильно акцентував увагу як на обов`язках платника податку обчислювати, декларувати та/або сплачувати суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи, так і на правах податкових органів, які реалізуючи функції контролюючого органу щодо дотримання законодавства з питань оподаткування та законодавства з питань сплати єдиного внеску і щодо дотримання іншого законодавства, мають проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків з дотриманням Конституції України та виключно у відповідності з Податковим кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, не допускаючи порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Разом з тим, суд першої інстанції хоча і посилався при вирішенні спору у цій справі на відповідні положення глави 8 розділу ІІ Податкового кодексу України, якою визначено види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також прописано порядок та процедуру їх проведення, і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами, у той же час акцентувавши свою увагу на положеннях пп.14.1.39 п.14.1 ст.14, п.16.1. ст.16, п.31.1. ст.31, п.35.1 ст.35, п.49.2 ст.49, п.54.1. ст.54, п.57.1 ст.57, пп.75.1.1. пп.75.1.2. п.75.1 ст.75, п.76, п.86.2. ст.86 Податкового кодексу України за змістом яких платник податків має обов`язок подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом, у тому числі самостійно сплаувати суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, а податкові органи мають право проводити камеральну перевірку предметом якої також може бути своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах суд взагалі не звернув увагу на ініційований позивачем у цій справі предмет спору, яким є питання встановлення початку відліку строку давності, визначеного пунктом 102.1 статті 102 ПК України, як в частині проведення податковим органом камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання, так і застосування штрафних санкцій згідно з п.124.1 ст.124 ПК України за несвоєчасну сплату платником податків узгодженого грошового зобов`язання, що в свою чергу призвело до безпідставної відмови позивачу у задоволені заявлених у цій справі вимог, без належної оцінки як доводів позивача так і фактичних обставин спірних правовідносин з урахуванням чітко встановлених п.76.3 ст.76 Податкового кодексу України чітких часових рамок проведення камеральної перевірки, терміни яких залежать від її предмета: 30 календарних днів для перевірки податкової декларації або уточнюючого розрахунку, строк якої починається з дня, наступного за останнім днем граничного строку подання звітності; та 1095 днів (загальний строк давності) - для перевірки інших питань (у тому числі і своєчасності сплати узгоджених сум грошового зобов`язання), з урахуванням строків давності, визначених ст.102 Податкового кодексу України.

Системний аналіз положень ст.75 та ст.76 Податкового кодексу свідчить про те, що камеральна перевірка є одним із видів податкового контролю, який проводиться на систематичній основі без згоди та участі платника податків на підставі тих даних, що містяться в електронних базах, поданих деклараціях, розрахунках, інформації з електронних систем (СЕА ПДВ, ЄРПН, ЄРАН тощо), і оскільки контрольна діяльність в галузі оподаткування є одним із найважливіших напрямів адміністративної діяльності контрольних органів та державного контролю в України, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що безпосередній та своєчасний контроль за повнотою і правильністю сплати податків і зборів платниками податків є обов`язком податкових органів, які у цих правовідносинах мають діяти в межах своїх повноважень та саме у встановлений законом спосіб.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку, колегія суддів вважає за необхідне перш за усе звернути увагу на те, що Податковий кодекс не встановлює правил перенесення або продовження для контролюючого органу прописаних ст.76 Податкового кодексу України строків цих строків ні у разі, якщо останній день припадає на вихідний ні у будь-якому іншому випадку, оскільки для посадових та службових осіб контролюючих органів на законодавчому рівні чітко встановлено обов`язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з вимогами Податкового кодексу України, Законів України та інших нормативних актів, зокрема: відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; мають право проводити перевірки і звірки платників податків відповідно до вимог чинного законодавства (пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України); не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (пп.21.1.1, пп.21.1.4 п.21.1 ст.21 ПК України).

Оскільки відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів та права і обов`язки платників податків також як і компетенція контролюючих органів та межі повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність платників податків за порушення податкового законодавства чітко врегульовано Податковим кодексом України колегія суддів наголошує, що відповідно до п.102.1. ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п.133.4 ст.133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

При цьому, колегія суддів підкреслює, що саме відповідно вказаної норми (п.102.1 ст.102) чітко визначено, що якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Беззаперечно встановленим у цій справі фактом є те, що контролюючим органом тільки 18.09.2024 року було проведено камеральну перевірку з питань дотримання терміну сплати (перерахування) узгодженої суми податку на додану вартість, визначеної у податковій декларації з ПДВ № від 22.03.2021 року за звітний податковий період лютий 2021 року, граничний термін сплати якої згідно п.57.1. ст.57 та ст.203.2 ст.203 Податкового кодексу України настав вже 30.03.2021 року .

Оскільки предмет камеральної перевірки, оформленої Актом № 60607/04-36-04-11-06/32130551 від 18.09.2024 року, не охоплював інших порушень окрім порушення КП КМР «Кам`янська ТПК» строків сплати податку на додану вартість згідно податкової декларації з ПДВ № від 22.03.2021 року, граничний термін сплати якої настав 30.03.2021 року, і саме вже після настання вказаної дати відповідач мав обов`язок провести камеральну перевірку не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати (тобто, після 30.03.2021), тобто, до 30 березня 2024 року (365 +365 +365=1095). Отже, виходячи з того, що чинне податкове законодавство не визначає для контролюючого органу підстав для продовження вказаного строку (1095 дня), у тому числі і у визначеному пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України випадку проведення камеральної перевірки з питань «своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах», колегія суддів наголошує, що камеральна перевірка своєчасної сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання повинна була бути проведена відповідачем на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах контролюючого органу виключно протягом 1095 днів - після 30.03.2021 і до 30 березня 2024 року, і навіть якщо брати до уваги період дії карантину та/або воєнного стану (з 18 березня 2020 року до 31 липня 2023 року включно), то і в цьому випадку проведення відповідачем камеральної перевірки стосовно позивача по справі є такою, що проведена поза встановлених Податковим кодексом України меж (1095 днів), що в свою чергу призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої, а акт камеральної перевірки виходячи із закріплених ч.2 ст.74 КАС України положень щодо допустимості доказів, не може визнаватися допустимим доказом у цій справі, оскільки був одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до наведених вище обставин та встановленого у цій справі факту протиправності проведення відповідачем камеральної перевірки поза межами встановленого законом строку, колегія суддів дійшла висновку про протиправність оскаржуваного у цій справі позивачем податкового повідомленнярішення, прийнятого за наслідками протиправно проведеної камеральної перевірки, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.09.2020 по справі №520/8836/18.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обмежуючи строки проведення податкової камеральної перевірки, законодавець тим самим встановлює межі контролю з боку фіскального органу за господарською діяльністю платників та забезпечує тим самим паритет публічного та приватноправового інтересу учасників економічної діяльності. Отже, оскільки з настанням та закінченням строку закон пов`язує виникнення, зміну та припинення суб`єктивних прав та обов`язків сторін, колегія суддів наголошує, що сплив законодавчо установленого строку є юридичним фактом, що припиняє відповідне правовідношення, і відповідно, і у контексті спірних по цій справі правовідносин правовим наслідком закінчення строку проведення камеральної перевірки є втрата податковим органом права на її проведення, що підтверджено Верховним Судом у постанові від 29.10.2019 по справі №815/8539/13-а.

Незважаючи на те, що за наведених вище обставин колегія суддів вважає достатнім для скасування оскаржуване у цій справі позивачем податкового повідомленнярішення від 10.10.2024 року № саме з підстав грубого порушення та невиконання відповідачем вимог закону щодо дотримання строку проведення камеральної перевірки навіть без перевірки суті конкретного порушення позивача як підстави для нарахування позивачу суми штрафних санкцій у розмірі 50000,00 грн., що повністю узгоджується з правовою позицією Палати КАС ВС, висловленою у постанові від 22.09.2020 по справі № 520/8836/18, колегія суддів визнає у даному випадку акцентувати увагу на безпідставності обґрунтування судом першої інстанції своїх висновків правомірності оскаржуваного рішення відповідача з посиланням на положення п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, якою як на час виникнення спірних правовідносин (березень 2021) так і на час нарахування відповідачем штрафних санкції було врегульовано інші (ніж спірні у цій справі) питання, а саме, врегульовано питання «порушення порядку подання банками чи іншими фінансовими установами податкової інформації контролюючим органам», що у сукупності свідчить про суто формальний підхід суду першої інстанції до вирішення виниклого у цій справі спору, а відповідно і про незаконність та необґрунтованість судового рішення по цій справі.

Крім того, колегія суддів визнає важливим у цій справі обговорити доводи відповідача про те, що «при визначенні моменту відліку строку давності за п.102.1 ст.102 ПК

України … датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, впродовж якого може бути накладений штраф по ст.124 ПК України - є дата фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, а не дата, на яку припадає закінчення встановленого законом строку сплати узгодженого грошового зобов`язання». З огляду на те, що за «..положенням ст.124 ПК України, юридичним фактом, з яким пов`язується відповідальність у вигляді штрафу, є фактична сплата узгодженої суми грошового зобов`язання з простроченням, а розмір відповідальності залежить виключно від строку прострочення, і така правова позиція ГУ ДПС відповідає правовій позиції/висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 03.04.2020 року у справі №640/1091/19, від 11.11.2022 року у справі №200/6441/20-а та від 24.07.2023 року у справі №821/850/18».

З приводу наведених доводів відповідача, колегія суддів перш за все зауважує, що постанови Верховного Суду, на які послався відповідач не є релевантними до спірних у цій справі правовідносин, зокрема, предметом спору у справах №640/1091/19, №200/6441/20-а та №821/850/18 взагалі не стосувався питання проведення контролюючим органом камеральної перевірки поза межами встановленого п.76.3 ст.76 Податкового кодексу України часових рамок її проведення з урахуванням строків давності, визначених ст.102 Податкового кодексу України, а був пов`язаний з обчисленням 1095-денного строку для накладення штрафу після сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, у тому числі і за результатом проведеної камеральної перевірки.

Як вже зазначалося вище по тексту даної постанови, нормами податкового законодавства чітко визначено, що камеральна перевірка з перелічених абзацами другим тринадцятим пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу (в межах 1095 денного строку), якою (абз.1-3 п.102.1 ст.102 ПКУ) в свою чергу встановлено, що контролюючий орган, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених ПКУ - не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку: подання податкової декларації; звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п.133.4 ст.133 ПКУ; та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом; а якщо така податкова декларація була надана пізніше, за днем її фактичного подання.

Тобто, виходячи зі змісту наведеної норми (п.102.1 ст.102) камеральна перевірка у даному спірному випадку з визначеного абз.3 пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України питання «своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання» за податковою декларацією з ПДВ № від 22.03.2021 року, відповідачем мала б була проведена не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку, що настає за останнім днем граничного строку сплати (30.03.2021), тобто, до 30 березня 2024 року, а посилання відповідача на можливість проведення камеральної перевірки позивача не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань на переконання колегії суддів є помилковим розумінням вказаної норми, оскільки у такий спосіб обчислюється строк тільки у випадку, коли йдеться мова про граничний строк сплати грошових зобов`язань лише нарахованих контролюючим органом, і не стосується не сплати платником податків самостійно узгодженої ним суми грошового зобов`язання, яку позивач мав обов`язок сплатити відповідно до вимог пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.50.1 ст.50, п.57.1. п.57.3. ст.57, п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України, що зокрема підтверджується і змістом абз.2 п.124.1 ст.124 Податкового кодексу України, яка вказує на те, що «Якщо зарахування коштів з електронного рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість в оплату узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеного в уточнюючому розрахунку до податкової декларації, здійснюється на наступний операційний день, штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються».

Помилковим колегія суддів також вважає посилання відповідача на те, що «датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, впродовж якого може бути накладений штраф по ст.124 ПК України - є дата фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, а не дата, на яку припадає закінчення встановленого законом строку сплати узгодженого грошового зобов`язання», оскільки така позиція податкового органу не прописана жодною нормою податкового законодавства, а посилання відповідача на те, що «з огляду на положення ст.124 ПК України юридичним фактом, з яким пов`язується відповідальність у вигляді штрафу, є фактична сплата узгодженої суми грошового зобов`язання з простроченням, а розмір відповідальності залежить виключно від строку прострочення» є по суті помилковим застосування до спірних у цій справі правовідносин вказаної норми, оскільки п.124.1 ст.124 ПКУ чітко прописано можливість притягнення платника податків до відповідальності у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, тобто у спірному випадку «протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації (п.57.1 ст.57 ПКУ)», а у контролюючого органу в свою чергу з 30.03.2021: - не тільки виникло право провести протягом 1095 календарних днів камеральну перевірку та нарахувати штрафні санкції у розмірі 10 відсотків, оскільки з вказаної дати та протягом 2021, 2022, 2023, 2024 р.р. передбачений п.124.1 ст.124 Податкового кодексу України для позивача 10-відсотковий розмір штрафних санкцій від суми податкового боргу не змінювався; - а й був обов`язок відповідно до п.87.9 ст.87 ПКУ зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Виходячи з встановлених у цій справі фактичних обставин, у тому числі і з приводу порушення відповідачем вимог ст.76 та ст.102 Податкового кодексу України при проведенні камеральної перевірки та не виконання контролюючим органом визначених п.87.9 ст.87 ПКУ повноважень, що судом першої інстанції не було враховано у цій справі взагалі, а також акцентуючи увагу на приписи п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України, якою для контролюючого органу встановлено правила проведення камеральної перевірки платника податків тільки протягом 1095 днів, а також прописано наслідки не визначення контролюючим органом протягом зазначеного строку суми грошових зобов`язань (платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання) - колегія суддів визнає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу позивача, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти у цій справі інше рішення по суті спору, яким задовольнити адміністративний позов Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.10.2024 року № , стягнувши на користь позивача понесені ним під час судового вирішення спору судові витрати, сплачені ним при зверненні з адміністративним позовом в сумі 3028,00 грн., та при подачі апеляційної скарги в сумі 4542,00 грн.

Керуючись ст.ст. 248, 315, 317, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року скасувати.

Адміністративний позов Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 10.10.2024 року № про застосування до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» штрафних санкцій на суму 50 000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Кам`янська теплопостачальна компанія» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 7570,00 грн.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун