Справа № 140/3373/25
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/3373/25 пров. № А/857/21823/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Глушка І.В., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року про закриття провадження у справі № 140/3373/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

суддя в 1-й інстанції Димарчук Т.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту ухвали не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся з позовом до Державної установи «Центр пробації» (далі також відповідач) про визнання протиправною та скасування відмови, викладеної у листі №1359/10/Ян-25 від 25.03.2025 щодо формування відповідного подання та направлення матеріалів справи для подальшого розгляду питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із пунктом «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ; зобов`язання підготувати та направити подання та документи для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління ПФУ від 30.01.2007 №3-1 та пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ з урахуванням вислуги у пільговому обчисленні 26 років 02 місяці 03 дні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 15.08.2002 по 31.12.2022.

Наказом директора Державної установи «Центр пробації» № 718/к від 20.12.2022 ОСОБА_1 звільнений з посади начальника Луцького районного сектора №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області відповідно до п. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Згідно зазначеного наказу вислуга років на день звільнення позивача в календарному обчисленні становить 20 років 04 місяці 16 днів, у пільговому - 26 років 02 місяців 03 дні.

У березні 2025 року позивач звернувся до відповідача з заявою підготувати та направити документи передбачені постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області для вирішення питання про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років 26 років 02 місяці 03 дні.

Листом №1359/10/Ян-25 від 25.03.2025 відповідач повідомив позивача, що оскільки у нього календарна вислуга років менша ніж передбачено Законом України від 09.04.1992 №2262-ХН «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що дає право на призначення пенсії за вислугу років, підстав для надання до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області подання для призначення позивачу пенсії за вислугу років немає

Незгода позивача з діями відповідача слугувала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

28.04.2025 представник відповідача подала до суду клопотання про закриття провадження у даній справі.

Клопотання обґрунтоване тим, що на день розгляду даної справи про визнання протиправними дій державної установи «Центр пробації» та зобов`язання вчинити дії є таке, що набрало законної сили, судове рішення у справі №140/1151/23 між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що є підставою для закриття провадження у даній справі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року клопотання представника Державної установи «Центр пробації» про закриття провадження у справі № 140/3373/25, задоволено. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії закрито.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив позивач, який вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального та недотриманням норм матеріального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи спірну ухвалу фактично перешкоджає у реалізації права на пенсію і фактично перешкоджає у реалізації права на звернення до суду. Водночас провадження у справі було відкрито і суд не мав права закривати його за ч. 4 ст. 238 КАС України. Зазначає, що на даний час він звернувся і отримав нову відмову, яка з урахуванням чинного законодавства є протиправною.

Просить ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року скасувати, справу направити до Волинського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу. Вказує, що суд в оскаржуваній ухвалі правомірно дійшов висновку про те, що позивач уже звертався до адміністративного суду в аналогічних правовідносинах та Волинським окружним адміністративним судом було прийнято рішення у справі, що набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Крім цього, на адресу апеляційного суду надійшли додаткові пояснення від позивача.

Апеляційний розгляд справи здійснено згідно ч.2 ст.312 КАС України в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач просить визнати протиправною та скасувати відмову, викладену у листі №1359/10/Ян-25 від 25.03.2025 щодо формування відповідного подання та направлення матеріалів справи для подальшого розгляду питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із пунктом «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ; зобов`язання відповідача підготувати та направити подання та документи для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління ПФУ від 30.01.2007 №3-1 та пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ з урахуванням вислуги у пільговому обчисленні 26 років 02 місяці 03 дні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що у справі №140/3373/25 має місце спір, який вже вирішено, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що підтверджується рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 у справі №140/1151/23.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції і зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі у разі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З метою недопущення можливості ухвалення декількох судових рішень у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, законодавець установив правові обмеження у разі виявлення судом тотожних справ, які перебувають/перебували на розгляді у цьому або іншому адміністративному суді.

Наведеними вище нормами установлено імперативний обов`язок суду закрити провадження у справі у випадку встановлення, що рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за результатами розгляду тотожного позову, в якому збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Умовами за наявності яких можливе застосування вищевказаної підстави для закриття провадження є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); остаточне вирішення тотожного спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду (про відмову у відкритті провадження чи закриття провадження у справі); набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Неможливість повторного розгляду справи за відсутності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть повторно заявляти в суді аналогічні позовні вимоги, з тих же підстав або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі у даному випадку можливе лише за умови, що постанова чи ухвала, яка набрала законної сили, постановлена за позовом, який є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елемента не перешкоджає ініціюванню заінтересованій особі у звертатися до суду з позовом за захистом прав свобод та охоронюваних законом інтересів.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю ідентичні за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Отже, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 11.04.2018 у справі № 11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж самі позовні вимоги та з тих самих підстав.

Тобто, достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України є одночасна сукупність наступних умов:

- тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають);

- наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи;

- набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Надаючи оцінку тому, чи є тотожними вимоги заявлені у цій справі, до тих, що були розглянуті у справі № 140/1151/23, суд апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд неодноразово викладав позиції стосовно того, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанови від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 зазначила, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права (пункт 7.43).

У постанові від 11.04.2018 у справі №9901/433/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається, про що також вірно було зазначено судом першої інстанції.

Отже, інший словесний виклад правових обґрунтувань позову та його вимог, не змінює правової природи таких вимог, їх предмет та підстави в цілому.

За наслідком співставлення учасників справ, предметів та підстав позовів, колегією суддів установлено, що повторно ініційований ОСОБА_1 у даній справі спір є тотожним спору стосовно якого наявне рішення суду у справі № 140/1151/23, що набрало законної сили.

Апеляційний адміністративний суд вказує, що Волинським окружним адміністративним судом винесено рішення від 05.04.2023 по справі №140/1151/23, яким у задоволенні позову відмовлено повністю. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2023 у справі № 140/1151/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 в адміністративній справі № 140/1151/23 залишено без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 без змін. Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного постановою від 13.11.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07. 2023 без змін.

У рішенні від 05.04.2023 по справі №140/1151/23 суд, даючи правову оцінку, зазначив, що «до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма, яка діє на момент реалізації позивачем права на пенсію (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 640/14718/20).

Суд враховує, що на момент звільнення позивача абзац перший пункту 3 Постанови № 393 був чинним у редакції після внесення змін Постановою № 119, відповідно до якого на пільгових умовах зараховуються певні періоди служби до вислуги років саме для визначення розміру пенсії, а не для її призначення, згідні із пунктом 2-1 Постанови № 393 (доповнено Постановою № 119) для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Отже, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані висновки, викладені Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а та у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18, позаяк після прийняття вказаних постанов Верховного Суду змінилося правове регулювання спірних правовідносин, а саме Постановою № 119 (набрала чинності 19.02.2022) внесені зміни до абзацу першого пункту 3 Постанови № 393, відповідно до якого на пільгових умовах зараховуються певні періоди служби до вислуги років саме для визначення розміру пенсії, а не для її призначення.

Верховний Суд не викладав висновку щодо застосування пунктів 2-3, абзацу першого пункту 3 Постанови № 393 у редакції Постанови № 119, про що зазначено в ухвалі Верховного Суду про відкриття касаційного провадження від 16.03.2023 у справі № 420/13796/22.

З матеріалів цієї справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 не має календарної вислуги років для призначення пенсії (станом на день звільнення 31.12.2022 вислуга років в календарному обчисленні становить 20 років 04 місяці 16 днів при необхідних 25 років та більше), у зв`язку із чим права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ немає. При цьому, хоч у позивача і наявна вислуга років у пільговому обчисленні (становить 26 років 02 місяці 03 дні), проте на пільгових умовах відповідні періоди служби підлягають зарахуванню до вислуги років саме для визначення розміру пенсії, а не для її призначення, як це передбачено пунктом 2-1, абзацом першим пункту 3 Постанови № 393 у редакції Постанови № 119.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача ДУ Центр пробації не було фактичних та правових підстав для підготовки та подання до ГУ ПФУ у Волинській області документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ (оскільки вислуга років станом на 31.12.2022 складала в календарному обчисленні 20 років 04 місяці 16 днів при необхідній вислузі років 25 календарних років та більше), оскаржувані у цій справі дії відповідача щодо відмови у поданні до ГУ ПФУ у Волинській області документів для призначення пенсії позивачу є правомірними та такими, що вчинені відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві, належить відмовити».

У справі, що розглядається (№140/3373/25), позивач знову просить визнати протиправною та скасувати відмову, викладену у листі №1359/10/Ян-25 від 25.03.2025 щодо формування відповідного подання та направлення матеріалів справи для подальшого розгляду питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із пунктом «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ; зобов`язання відповідача підготувати та направити подання та документи для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління ПФУ від 30.01.2007 №3-1 та пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ з урахуванням вислуги у пільговому обчисленні 26 років 02 місяці 03 дні.

Тобто у даному випадку збігаються сторони (позивач та відповідач), предмет позову та підстави позову (визнання протиправною та скасування відмови Державної установи «Центр пробації» щодо формування відповідного подання та направлення матеріалів справи для подальшого розгляду питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із пунктом «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ; зобов`язання підготувати та направити подання та документи для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління ПФУ від 30.01.2007 №3-1 та пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ з урахуванням вислуги у пільговому обчисленні 26 років 02 місяці 03 дні).

Однак, позовні вимоги ідентичного характеру уже були предметом розгляду в адміністративній справі №140/1151/23 і суди (першої інстанції, апеляційної та касаційної) надали їм правову оцінку.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у справі №140/3373/25 має місце спір, який вже вирішено, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що підтверджується рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.04.2023 у справі №140/1151/23.

Установлені в межах даного апеляційного розгляду фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи позивача.

Отже, в даному випадку відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору.

Наразі має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, а отже суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок окружного адміністративного суду стосовно необхідності застосування у даному випадку, передбачених п.4 ч.1 ст.238 КАС України, наслідків.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення спірного питання.

Отже, при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для її скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року про закриття провадження у справі № 140/3373/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. В. Глушко
В. С. Затолочний