Справа № 320/28903/24
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 року м. Київ справа №320/28903/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1) Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві;

2) Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 29.03.2024 № 21137/03-16;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 його військову службу в Радянській Армії з 15.06.1981 по 26.05.1983 та період з 08.09.2004 по 13.05.2013, з 13.01.2014 по 18.09.2023.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно зі статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та здійснити нарахування та виплату з 22.03.2024 у розмірі 60% заробітної плати, зазначеної в довідках Державної податкової служби України: «Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)» від 21.03.2024 № 62 та «Про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби» від 21.03.2024 № 63.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він з 03.02.2022 перебуває на обліку в Пенсійному фонді України, як одержувач пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058-ІV та 22.03.2024 він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії, призначеної йому відповідно до Закону № 1058-ІV на пенсію, згідно положень пункту 10 розділу XI Закону № 889-VІІІ

За принципом екстериторіальності, заяву позивача розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, яке рішенням від 29.03.2024 № 2-113 7/03/16 відмовило у перерахунку пенсії, оскільки позивач не працював на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та не набув 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Позивач не погоджується з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 29.03.2024 № 2-1137/03/16, вважає, що Відповідач-2 має зарахувати до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, всі періоди роботи Позивача в органах державної податкової служби, а також, службу позивача в Радянській армії з 15.06.1981 по 26.05.1983, тому звернувся до суду.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позов в якому зазначив, що рішення про відмову прийнято на підставі чинного законодавства. Крім того, відповідач зазначив, що оскаржуваний лист не є рішенням, а є рекомендаційним роз`ясненням.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком з 03.02.2022.

Згідно записів Трудової книжки Позивача серії НОМЕР_1 та вкладиша до Трудової книжки Позивача серії НОМЕР_2 :

- 29.07.1986 - прийнятий тимчасово на посаду контролера-ревізора Мінфіну УРСР по Ворошиловградської області (запис №6 трудової книжки);

- 26.08.1986 - прийнятий на посаду контролера-ревізора Мінфіну УРСР по Ворошиловградської області (запис №7 трудової книжки);

- 16.03.1987 - переведений на посаду контролера-ревізора Мінфіну УРСР по м. Стаханову (запис №8,9 трудової книжки);

- 02.07.1990 - призначений на посаду начальника відділу Державної податкової інспекції по м. Стаханову (запис №11 трудової книжки);

- 02.03.1992 - прийнятий на посаду контролера-ревізора І категорії Мінфіну УРСР по м. Стаханову в порядку переведення з Державної податкової інспекції по м. Стаханову (запис №13 трудової книжки);

- 04.01.1993 - прийнятий на посаду начальника відділу Державної податкової інспекції по м. Стаханову (запис №20 трудової книжки);

- 01.09.1993 - призначений на посаду заступника начальника інспекції Державної податкової інспекції по м. Стаханову (запис №21 трудової книжки);

- 11.02.1994 - присвоєно персональне звання «Радник податкової служби II рангу» (запис №22 трудової книжки);

- 01.03.1994 - прийняв присягу державного службовця (запис №23 трудової книжки);

- 26.11.1996 - прийнятий по переводу на конкурсній основі на посаду заступника начальника управління - начальника відділу Стаханівського міжрегіонального управління податкової поліції Державної податкової адміністрації в Луганській області (запис №25 трудової книжки);

- 01.04.1998 - призначений на посаду заступника начальника головного відділу - начальника відділу Стаханівського регіонального головного відділу податкової поліції Державної податкової адміністрації в Луганській області (запис №26 трудової книжки);

- 08.09.2004 - призначений на конкурсній основі на посаду головного державного податкового інспектора державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва (запис №36 трудової книжки);

- 22.02.2005 - на конкурсній основі переведений на посаду завідуючого сектором Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва (запис №38 трудової книжки);

- 27.09.2005 - переведений на посаду завідувача сектору Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва (запис №39 трудової книжки);

- 10.07.2006 - призначений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора Державної податкової адміністрації у Закарпатській області, в порядку переведення з ДПІ у Святошинському районі м. Києва (запис №41 трудової книжки)

- 14.07.2006 - призначений на конкурсній основі на посаду завідувача сектору Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва (запис №43 трудової книжки);

- 01.02.2007 - призначений в порядку переводу на конкурсній основі на посаду головного державного податкового інспектора Державної податкової адміністрації в м. Києві (запис №45 трудової книжки);

- 03.12.2007 - призначений в порядку переводу, як такий, що успішно пройшов стажування, на посаду головного державного податкового інспектора восьмого відділу інформаційно-довідкового департаменту Державної податкової служби (запис №47 вкладиша до трудової книжки);

- 11.01.2008 - переведений, як такий, що був зарахований до кадрового резерву на цю посаду, на посаду заступника начальника восьмого відділу інформаційно-довідкового департаменту Державної податкової служби (запис №48 вкладиша до трудової книжки);

- 06.07.2011 - переведений на посаду заступника начальника п`ятого відділу управління надання податкових консультацій інформаційно-довідкового департаменту Державної податкової служби (запис №49 вкладиша до трудової книжки);

- 14.05.2013 - призначений в порядку переводу на посаду заступника начальника п`ятого відділу Інформаційно-довідкового департаменту Міністерства доходів і зборів України (запис №51 вкладиша до трудової книжки);

- 14.05.2013 - присвоєно 9 ранг державного службовця (запис №52 вкладиша до трудової книжки);

- 13.01.2014 - присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи II рангу» (запис №54 вкладиша до трудової книжки);

- 07.10.2014 - переведений на посаду заступника начальника п`ятого відділу управління Контакт-центр Інформаційно-довідкового департаменту Державної фіскальної служби України (запис №55 вкладиша до трудової книжки);

- 01.02.2016 - переведений на посаду головного державного інспектора шостого відділу управління Контакт-центр Інформаційно-довідкового департаменту Державної фіскальної служби України (запис №56 вкладиша до трудової книжки);

- 10.09.2019 - призначений, у порядку переведення, на посаду головного державного інспектора п`ятого відділу управління Контакт-центр Інформаційно-довідкового департаменту Державної фіскальної служби України (запис №58 вкладиша до трудової книжки);

- 10.09.2019 - присвоєно 5 ранг державного службовця (запис №59 вкладиша до трудової книжки);

- 17.08.2020 - переведений на посаду головного державного інспектора другого відділу управління Контакт-центр Інформаційно-довідкового департаменту Державної податкової служби України (запис №60 вкладиша до трудової книжки);

- 22.12.2020 - призначений на посаду головного державного інспектора другого відділу управління Контакт-центр Інформаційно-довідкового департаменту Державної податкової служби України (запис №62 вкладиша до трудової книжки);

- 19.07.2022 - призначений на посаду головного державного інспектора другого відділу управління Контакт-центр Інформаційно-довідкового департаменту Державної податкової служби України. Враховано, що присвоєно 5 ранг державного службовця (запис №64 вкладиша до трудової книжки);

- 18.09.2023 - припинено державну службу та звільнено із займаної посади за угодою сторін, згідно з частиною другою статті 86 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (зі змінами).

Відповідно до Довідки № 64 Державної податкової служби України від 18.03.2024, станом на 18.03.2023 стаж державної служби ОСОБА_1 становить 33 роки 09 місяців, 09 днів.

22.03.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ у м. Києві з заявою, у якій просив перевести з пенсії за віком на пенсію по Закону України «Про державну службу».

Рішенням від 29.03.2024 № 21137/03-16 ГУ ПФУ у Київській області відмовило у задоволенні заяви позивача від 22.03.2024, посилаючись на те, що останній не працював на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та не набув 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови в перерахунку позивачу пенсії за віком протиправними, позивач звернулась з позовом до суду.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень частини першої статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ (зі змінами) (далі - Закон № 1058-ІV), особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно положень статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно положень частини першої статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), та пункту 1 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» від 14.09.2016 №622, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058-ІV.

Відповідно до положень пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, з набранням чинності цим Законом втратив чинність Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII.

Пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII - для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до положень пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, (далі - Порядок від 03.05.1994 №283), визначалися посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно положень абзацу третього пункту 2 Порядку від 03.05.1994 №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Частиною першою статті 25 Закону №3723-ХІІ визначено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Відповідно до положень статті 1 Закону №3723-ХІІ (який був діючим протягом тривалих періодів роботи Позивача на відповідних посадах в органах податкової служби), державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 №509-ХІІ (далі - Закон №509-ХІІ).

Так, згідно положень частини п`ятої статті 15 Закону №509-ХІІ, правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, Законом №509-ХІІ, а в частині, що не регулюється Законом №509-ХІІ - Законом України «Про державну службу».

Частиною сьомою статті 15 Закону №509-ХІІ визначено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.

Відповідно до положень частини восьмої статті 15 Закону №509-ХІІ, посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби І рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби І рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби І рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Частиною четвертою статті 15 Закону №509-ХІІ встановлено, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).

Тобто, даною нормою було встановлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Згідно з положеннями статті 6 Закону №509-ХІІ, видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

З системного аналізу вищевказаних норм судом вбачається, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави, зокрема, у сфері податкової політики, одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - є державними службовцями.

Крім того, згідно положень абзацу першого пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ, пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про; державну службу».

При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом (абзац другий пункту 344.1 статті 344 ПК України).

Відповідно до положень пункту 343.1 ПК України (в редакції до 16.01.2020), посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи І рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи І рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи І рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи ПІ рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи.

Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати до 16.10.2020 було визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про спеціальні звання посадових осіб органів доходів і зборів» від 23.10.2013 № 839 (далі - Порядок №839).

Так, згідно положень абзацу першого пункту 9 Порядку № 839 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.

Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом (абзац другий пункту 9 Порядку №839).

За приписами пункту 4 Порядку №839 до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.

Постановою Кабінету Міністрів України «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» від 20.04.2016 № 306 (далі - Постанова № 306) було затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями.

Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку податкового органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Відтак, спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби - прирівнюються до рангів державного службовця, визначених постановою Кабінету Міністрів України №306.

Отже, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Дана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 22.10.2013 у справі №21-340а13, в якій колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ. Також колегія суддів в постанові зазначила, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 №503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців» не є підставою для відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, оскільки зазначений акт виданий для врегулювання правового статусу працівників цих органів, що не мають спеціальних звань, та не змінює правового статусу посадових осіб податкових органів, які такі звання мають.

Таким чином, зважаючи на те, що як Законом №889-VIII, так і нормами діючих до нього Законів № 3723-ХІІ та № 509-ХП, та Порядку від 03.05.1994 № 283 - було передбачено зарахування до стажу державної служби роботу (службу) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів, враховуючи те, що Позивач з 29.07.1986 (за виключенням періодів з 13.04.1992 по 16.05.1992, з 08.06.1999 по 16.06.2004) безперервно працював в контрольно-ревізійних органах та органах державної податкової служби, приймав присягу державного службовця, обіймав відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), присвоєння йому відповідних рангів державного службовця та спеціальних звань за наслідками атестації у визначеному Законом № 509-ХІІ порядку, а також те, що він отримував заробітну плату за виконувану роботу за рахунок коштів державного бюджету, і з отриманої ним заробітної плати проводились відрахування підвищених розмірів відповідних (страхових, соціальних) внесків до спеціальних фондів державного бюджету,- то зазначені вище періоди роботи позивача, підлягають зарахуванню йому до стажу державної служби.

За таких обставин, ГУ ПФУ у Київській області зараховано до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи з 29.07.1986 по 31.03.1992 та з 14.05.2013 по 12.01.2014, а тому відмову у зарахуванні решти періоду трудової діяльності позивача, починаючи з 29.07.1986 (за виключенням періодів з 13.04.1992 по 16.05.1992, з 08.06.1999 по 16.06.2004) до стажу державної служби, є протиправною.

Враховуючи викладене, період роботи позивача в податкових органах у період з 04.01.1993 по 07.09.1999 та з 08.09.2004 по 18.09.2023 зараховується до стажу державної служби для призначення пенсії позивачу відповідно до положень статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Отже, на момент звернення позивача до органів Пенсійного фонду із заявою про перехід/перерахунок пенсії з Закону № 1058-ІУ на Закон №889-VIII, стаж роботи позивача на вищезазначених посадах складав більше 20 років. Тож, позивач має повне та законне право на отримання пенсії за віком державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Викладене вище свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Водночас, суд зазначає, що позивачем у позовній заяві зазначено про проходження військової служби в Радянській Армії з 15.06.1981 по 26.05.1983.

ОСОБА_1 просить суд зобов`язати відповідача зарахувати до стажу державної служби, період проходження військової служби в Радянській Армії.

Водночас, суд вважає такі вимоги необґрунтованими, оскільки позивачем не надано суду взагалі жодних доказів, які б свідчили про факт проходження військової служби, місце проведення такої служби, а також період її проходження.

Відтак, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно зі статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та здійснити нарахування та виплату з 22.03.2024 у розмірі 60% заробітної плати, зазначеної в довідках Державної податкової служби України: «Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років)» від 21.03.2024 № 62 та «Про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби» від 21.03.2024 № 63, суд зазначає таке.

Призначення пенсії можливе особі лише один раз, а подальше право на вибір виду пенсії, особа реалізує шляхом переведення.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. Отже, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.

Саме орган, що призначає пенсію повинен всебічно, повно і об`єктивно розглянути всі подані документи, після чого установити наявність чи відсутність права особи на одержання пенсії.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.04.2019 у справі №204/362/17, вказано, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим. У цій же справі Верховний Суд вказав, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім у трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено повноваження суду у разі задоволення позову прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту прав позивача позовні вимоги слід задовольнити шляхом прийняття судом рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії як державному службовцю з урахуванням висновків суду.

Згідно частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що останнім не доведено.

Згідно частин 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачами доводи позовної заяви не були спростовані, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

VI. Судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 цього ж Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 Кодексу).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 11.12.2019 та від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18 (адміністративне провадження №К/9901/17099/19, К/9901/17108/19, К/9901/18639/19).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою вин агороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17 (адміністративне провадження №К/9901/5157/19), від 24.10.2019 у справі №820/4280/17 (адміністративне провадження №К/9901/11712/19).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн позивач надав: договір про надання правової допомоги №05042024 від 05.04.2024, Додаткову угоду № 1 від 05.04.2024 до Договору, квитанцію про оплату правничої допомоги.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Суд дійшов висновку, проаналізувавши матеріали справи, предмет позову, його ціну та складність спору, об`єм виконаної адвокатом роботи, сума 10 000 грн не є співмірною, а тому наявні підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 4000,00 грн, що буде, за даних обставин справи, справедливим і співмірним відшкодуванням таких.

Таким чином, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції та які підлягають розподілу між сторонами, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг (складення позовної заяви), предмету позову, приходить до висновку про необхідність зменшення суми витрат на професійну правову допомогу, належної до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, визначивши останню у розмірі 4000,00 грн.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

З огляду на задоволення позову та враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 287, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 29.03.2024 № 211137/03-16.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період його трудової діяльності з 08.09.2004 по 13.05.2013, з 13.01.2014 по 18.09.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.03.2024 про переведення з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до статті 37 згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська обл., смт. Макарів, вул. Варшавська, 3-Б, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені ним судові витрати у розмірі 5 211 (п`ять тисяч двісті одинадцять) грн 20 коп, з яких 1211,20 грн судовий збір та 4000,00 грн витрати на правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.