Справа № 990/103/25
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

16 грудня 2025 року

м. Київ

справа №990/103/25

адміністративне провадження № П/990/103/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

головуючий суддя - Смоковича М. І.,

судді: Кашпур О. В., Мельник-Томенко Ж. М., Радишевської О. Р., Уханенка С. А.,

секретаря судового засідання - Борисевича О. Ю.,

за участі:

представників відповідачів - Леошка Д. Д., Ізвєкова К. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішень та

УСТАНОВИВ:

1. У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії України (далі - ВККС, Комісія), Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), у якому просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 07 листопада 2024 року № 193/ко-24 (далі - Спірне рішення від 07 листопада 2024 року);

- визнати протиправним і скасувати рішення ВРП від 18 лютого 2025 року № 269/0/15-25 (далі - Спірне рішення від 18 лютого 2025 року).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, з-поміж іншого, про те, що бали, які їй виставила Комісія за критеріями компетентності (професійної, особистої, соціальної), професійної етики і доброчесності є необґрунтованими та, як можна зрозуміти думку позивачки, доволі заниженими.

Зокрема, ОСОБА_1 згодилася з тим, що її практичні навики та уміння у правозастосуванні оцінено у 94,5 бала (зі 120 можливих), і Комісія не висловила ніяких зауваг з цього приводу. Так само позивачка вважає недостатньо арґументованими висновки Комісії в аспекті таких критеріїв (показників) оцінювання як ефективність здійснення правосуддя, підвищення фахового рівня та особиста компетентність.

Звернула увагу автор позову й на те, яким чином її оцінили за критерієм професійної етики (у 0 (нуль) балів із 250 можливих) та доброчесності (на 230 балів із 250 можливих). У цьому зв`язку ОСОБА_1 зауважила, що ВККС під час кваліфікаційного оцінювання надала значення матеріалам кримінального провадження, які надало Національне антикорупційне бюро України (далі - НАБУ), і яких [матеріалів кримінального провадження] не було в суддівському досьє на час співбесіди, що її було призначено на 03 вересня 2024 року. Позивач підкреслила, що це НАБУ звернулося до ВККС з проханням зважити на згадувані матеріали кримінального провадження й надало згоду на розголошення інформації, яка в них міститься.

З погляду позивачки, відомості (докази, інформація), зібрані в межах досудового розслідування (тобто, докази у кримінальному провадженні), не можуть братися до уваги в рамках кваліфікаційного оцінювання судді, тож ВККС, коли вдалася до їх оцінювання через призму критеріїв кваліфікаційного оцінювання, надала цим відомостям (з кримінального провадження) доконечного [юридичного] значення, що у вимірі контексту, за якого ці відомості були використані, дозволяє стверджувати про порушення презумпції невинуватості.

Позивачка зауважила, що інформація із суддівського досьє має бути достовірною, а факти - доведеними. Водночас Комісія повинна досліджувати всю інформацію у сукупності з поясненнями судді. Комісія, з погляду позивачки, мала би знати про те, що вона [позивач] як суддя Окружного адміністративного суду міста Києва давала показання уповноваженій особі НАБУ в межах кримінального провадження щодо голови названого суду та окремих суддів; ці показання, як зазначила автор позову, не містять відомостей, які б свідчили про наявність ознак протиправної і недоброчесної поведінки [саме] судді ОСОБА_1 .

На думку позивачки, матеріали досудового розслідування, зокрема ті, які отримані у рамках проведення негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД), не можна використовувати під час кваліфікаційного оцінювання.

Переконує, що ВККС та ВРП, хоч і наділені дискреційними повноваженнями, однак не настільки, щоб нівелювати приписи закону щодо належності і допустимості доказів, на власний розсуд визначати їх [доказів] достовірність та достатність задля встановлення фактичних обставин у справі, розгляд якої не охоплюється компетенцією як ВККС, так і ВРП.

Крім цього, автор позову підкреслила що її звільнили з посади судді з підстав, які не передбачені у статті 126 Конституції України, й за наслідками процедури, яка не може розглядатися (позиціонуватися) як дисциплінарне провадження. У цьому зв`язку ОСОБА_1 переконує у тому, що в процедурі кваліфікаційного оцінювання не можна виявити (встановити) склад дисциплінарного проступку як підстави для звільнення судді з посади й нагадала з цього приводу правову позицію суддів Великої Палати Верховного Суду, висловлену в окремій думці на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 9901/871/18 (провадження №11-617заі19).

У позовній заяві ОСОБА_1 зупинилася також на питанні, яке стосується участі у складі ВРП члена ВРП ОСОБА_2 , Секретаря Другої дисциплінарної палати ВРП, чиї поведінка і публічні висловлювання, на думку позивачки, свідчать про його упереджене ставлення до суддів Окружного адміністративного суду міста Києва, як і до названого суду як інституції загалом.

Позивачка нагадала також, що саме ОСОБА_2 як член Громадської ради доброчесності (далі - ГРД) був одним із тих, хто проголосував «за» [«негативний»] висновок від 16 грудня 2020 року (щодо судді ОСОБА_1 ), а також подавав щодо неї дисциплінарні скарги (до ВРП), які потім стали підставою для відкриття дисциплінарних проваджень.

У цьому контексті позивачка згадала й про те, як член ГРД ОСОБА_2 , достеменно знаючи, що причини, через які суддя ОСОБА_1 не з`явилася на іспит, призначений на 17 квітня 2019 року, і які [причини] ВККС визнала поважними рішенням від 08 травня 2019 року № 67/зп-19, усе ж проголосував «за» затвердження висновку, в якому зазначена обставина [неприбуття на іспит] інтерпретована як свідчення невідповідності судді ОСОБА_1 займаній посаді. Та навіть більш ніж через три роки після тих подій, 15 травня 2022 року, ще до свого призначення на посаду члена ВРП, ОСОБА_2 подав скаргу до ВРП (вх. №М-6/40/7-22 від 17 травня 2022 року), в якій просив притягнути суддю ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та звільнити з посади, зважаючи на згадувану неявку на іспит, яку ВККС призначила на 17 квітня 2019 року. А після того, як ВРП відкрила дисциплінарне провадження за цією скаргою (30 вересня 2014 року), ОСОБА_2 (який уже був на той час членом ВРП) 11 листопада 2024 року знову звертається до ВРП та просить зважити на матеріали, які, на його думку, підтверджують наявність дисциплінарного проступку в діях судді ОСОБА_1 .

Загалом же, висновки ВККС щодо невідповідності судді ОСОБА_1 посаді судді, з якими погодилася ВРП, ґрунтовані, по суті, на тому, що суддя не відповідає критерію професійної етики, а ті, своєю чергою, основуються на дослідженні відомостей з протоколів НСРД. Позивачка вважає, що таке «джерело» інформації є недозволеним для оцінювання відповідності судді займаній посаді, і на основі цих даних не можна встановити склад проступку в поведінці / діяннях судді.

Інші критерії (аспекти) відповідності займаній посаді теж були оцінені без достатнього обсягу мотивації виставлених балів, що у сукупності призвело до такого, що сумарний бал, який виставлено за наслідками кваліфікаційного оцінювання, був недостатнім для того, щоб успішно його пройти. Звільнення з посади судді за наслідками кваліфікаційного оцінювання - з уваги на необґрунтованість висновків відповідачів щодо невідповідності судді займаній посаді - позивачка вважає неправомірним і таким, що відбулося без законних підстав.

2. ВРП подала відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи свою позицію, ВРП, з-поміж іншого, зазначила про те, що отримала подання ВККС (вх. № 13814/048-24) з рекомендацією від 04 грудня 2024 року № 21-6869/24 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

За текстом відзиву, ВРП своєчасно та належним чином повідомила суддю про дати і час засідань з використанням усіх можливих засобів, а саме: надіслала письмові запрошення на електронну адресу суду, а також оприлюднила відповідного змісту запрошення на офіційному сайті ВРП.

На засідання ВРП, яке було призначене на 06 лютого 2025 року, суддя ОСОБА_1 не прибула. Проте, 05 лютого 2025 року до ВРП надійшло клопотання судді ОСОБА_1 , у якому суддя просила відкласти розгляд питання про звільнення її з посади у зв`язку з перебуванням на лікарняному. На підставі цього клопотання ВРП оголосила перерву в розгляді матеріалів про звільнення ОСОБА_1 з посади судді до 18 лютого 2025 року.

На засідання ВРП, яке було призначено на 18 лютого 2025 року, суддя ОСОБА_1 не з`явилася, про причини не повідомила.

ВРП переконує, що позивачка була належними чином повідомлена про засідання листом від 07 лютого 2025 року № 2319/0/9-25, який був надісланий на електронну адресу суду; крім цього, на офіційному сайті ВРП було оприлюднено відповідне запрошення.

За текстом відзиву, на засіданні ВРП 18 лютого 2025 року були присутні 14 членів ВРП; за результатами голосування: «за» звільнення позивачки з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України проголосувало 11 (одинадцять) членів ВРП, «проти» - 3 (три).

Отже, за текстом відзиву, ВРП ухвалила Спірне рішення у повноважному складі та його підписали всі члени ВРП, які брали участь в його ухваленні; водночас, суддя ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату і місце засідання ВРП.

Щодо підстав і мотивів, на основі яких ВРП ухвалила згадуване рішення, у відзиві зазначено про таке.

ВККС під час співбесіди (на якій досліджували матеріали суддівського досьє) обговорювала, зокрема, висновок ГРД щодо судді ОСОБА_1 (затверджений 30 вересня 2024 року), у якому його автори зазначили про обставини, які, на їхню думку, свідчать про невідповідність судді критерію доброчесності та професійної етики. Якщо узагальнити, то зауваги ГРД стосувалися доходів і майна судді в аспекті законності джерел їх походження для придбання вартісного майна (як-от: автомобіля); вчинення політично мотивованих дій, які негативно вплинули на авторитет правосуддя; неналежне реагування на випадки недоброчесної або неетичної поведінки колег (суддів), адвокатів, працівників органів правопорядку, втручання в автоматизовану систему розподілу справ.

Щодо коштів для придбання майна, то висновки ВККС з цього приводу ВРП вважає обґрунтованими, адже доходів і заощаджень, які об`єктивно можна було накопичити за період роботи на посаді судді, загалом було достатньо для придбання автомобіля, про який згадується у висновку ГРД.

ВРП зауважила також, що поділяє позицію Комісії про необґрунтованість сумнівів, ГРД щодо участі та підтримки суддею ОСОБА_1 дій керівництва Окружного адміністративного суду міста Києва, спрямованих на порушення об`єктивності під час автоматизованого розподілу справ.

Зауваги ГРД щодо дій судді ОСОБА_1, які ГРД вважає політично мотивованими і такими, що продиктовані корпоративною солідарністю, стосувалися ставлення (позиції) судді до відкритого звернення суддів Окружного адміністративного суду міста Києва до Президента України Володимира Зеленського.

З огляду на пояснення судді з цього питання ВККС, з висновками якої погодилася й ВРП, зауважила, що суддя ОСОБА_1 ознайомлена з принципами самостійності, незалежності і неупередженості суддів, тож мала б чітко дотримуватися їх при здійсненні правосуддя. Водночас Комісія проаналізувала матеріали кримінального провадження № 0000522 від 21 червня 2019 року і ВРП, за текстом пояснень останньої, знов-таки погоджується з позицією Комісії про допустимість дослідження протоколу НСРД на предмет відповідності чи невідповідності дій (поведінки) судді принципам доброчесності та професійної етики, зважаючи на те, що згаданий документ було розсекречено уповноваженим органом на законних підставах.

З покликанням на практику, зокрема, Великої Палата Верховного Суду (постанови від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), від 11 вересня 2018 року у справі № 800/454/17, від 22 січня 2019 року у справі № 800/454/17 (П/9901/141/18), від 08 квітня 2021 року (провадження № 11-238сап20), від 04 липня 2024 року (провадження № 11-201сап23), ВРП підкреслила, що матеріали кримінального провадження можуть бути використані під час вирішення питання про наявність у діях судді дисциплінарного проступку.

На основі матеріалів кримінального провадження № 0000522 від 21 червня 2019 року, які вивчала Комісія, з`ясувалося, що суддя ОСОБА_1 була в кабінеті голови суду [Окружного адміністративного суду міста Києва] для отримання інформації у своїх [судових] справах (справах, які були у провадженні судді) та можливого (очікуваного) їх вирішення з урахуванням інтересів сторонніх осіб.

З уваги на пояснення судді щодо інформації, зафіксованої в рамках кримінального провадження, у зіставленні з приписами національного законодавства, ВРП виснувала, що поведінка судді ОСОБА_1 є такою, що суперечить етичним стандартам, порушує принципи незалежності та неупередженості суддів, що в сукупності свідчить про її невідповідність критерію професійної етики.

Тож у підсумку ВРП, оцінивши в сукупності наведені в рішенні ВККС факти та обставини, матеріали суддівського досьє, копію відеозапису співбесіди із позивачкою, дійшла висновку, що за результатами кваліфікаційного оцінювання ВККС у порядку, встановленому Законом України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), у межах дискреційних повноважень ухвалила вмотивоване рішення, яке містить обґрунтовані висновки щодо невідповідності судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 займаній посаді.

3. Позивачка подала відповідь на відзив ВРП, у якому детальніше зупинилася на питанні про належне повідомлення про засідання ВРП, призначене на 18 лютого 2025 року, на якому розглядалося питання про її звільнення.

З огляду на пояснення ВРП, висловлені у відзиві, позивачка звернула увагу на те, що у ВРП встановлено п`ятиденний робочий тиждень з понеділка по п`ятницю, а робочий час розпочинається о 08:00 год і закінчується: з понеділка по четвер - о 17:00 год; у п`ятницю - о 15:45 год. Такий самий робочий розпорядок дня, за текстом відповіді на відзив, діє в Окружному адміністративному суді міста Києва.

ОСОБА_1 зауважила, що повідомлення про проведення 18 лютого 2025 року засідання ВРП, до проєкту порядку денного якого [засідання] включено питання про розгляд матеріалів про звільнення ОСОБА_1 з посади судді на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, було надіслано їй в п`ятницю 07 лютого 2025 року о 16:18 год, тобто поза межами робочого часу як ВРП, так і суду.

Позивачка висловила нерозуміння з приводу того, чому згадуване повідомлення надіслано на адресу суду - який отримав його тільки 10 лютого 2025 року, тобто першого робочого дня після вихідних, - а заразом підкреслила, що повідомлення її в такий спосіб про засідання, на якому розглядалося питання про її звільнення з посади судді, не відповідає приписам частин п`ятої, шостої статті 30 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).

Крім цього, позивачка зазначила про те, що ВРП не висловила ніяких пояснень чи суджень стосовно її зауваг про необґрунтованість виставленої ВККС оцінки за результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді за такими критеріями компетентності, як рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні, ефективність здійснення суддею правосуддя, діяльність щодо підвищення фахового рівня, особиста компетентність, соціальна компетентність, а також за критерієм доброчесності.

4. ВККС теж подала відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

З покликанням на окремі приписи Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (затверджене згідно з рішенням ВККС від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (у редакції рішення ВККС від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18, далі - Положення 143/зп-16) Комісія розповіла про те, як оцінювала відповідність судді ОСОБА_1 займаній посаді.

З-поміж іншого Комісія зауважила, що під час засідань 03 вересня 2024 року, 17 жовтня 2024 року та 07 листопада 2024 року дослідила матеріали суддівського досьє, зокрема письмові пояснення судді ОСОБА_1 , а також провела з останньою співбесіду, під час якої обговорювали показники відповідності судді критеріям професійної етики та доброчесності, та інші показники, оцінювання яких потребувало уточнення з метою ухвалення остаточного рішення щодо відповідності судді займаній посаді.

Комісія зазначила про те, що за критерієм професійної компетентності (в рамках якого рівень знань у сфері права оцінено за результатами анонімного письмового тестування) суддя ОСОБА_1 набрала 90 балів; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні, який спирався на результати виконаного практичного завдання, оцінено у 94,5 бала. Тож на етапі складення іспиту суддя ОСОБА_1 загалом набрала 184,5 бали.

Ефективність здійснення правосуддя Комісія, за текстом відзиву, оцінила на основі інформації, яка є в суддівському досьє, та проведеної співбесіди шляхом дослідження загальної кількості розглянутих суддею справ, кількості скасованих та змінених судових рішень, підстав скасування та/або зміни судових рішень, дотримання строків розгляду справ, судового навантаження порівняно з іншими суддями у відповідному суді, а також інших передбачених пунктом 4 глави 2 розділу II Положення № 143/зп-16 релевантних засобів встановлення цього показника. У підсумку Комісія оцінила цей показник на 50 балів.

Діяльність судді щодо підвищення фахового рівня Комісія оцінила за результатами перевірки інформації, яка міститься в суддівському досьє, і співбесіди шляхом дослідження даних про підготовку та підвищення кваліфікації судді впродовж перебування на посаді, наявності в судді публікацій у сфері права, наукового ступеня, а також інших передбачених пунктом 5 глави 2 розділу II Положення № 143/зп-16 засобів встановлення цього показника, що можуть бути застосовні у конкретному випадку. У підсумку, Комісія оцінила цей показник в 1 бал.

Отже, як підсумувала Комісія, критерій професійної компетентності оцінено (загалом) у 235,5 балів.

Критерій особистої компетентності судді оцінено на підставі висновку про результати тестувань особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, а також за результатами дослідження досьє та проведення співбесіди; за цим критерієм Комісія виставила 70 балів.

Критерій соціальної компетентності оснований на дослідженні інформації, яка міститься в матеріалах суддівського досьє, та співбесіди із суддею, у зіставленні з показниками, які передбачені пунктом 7 глави 2 розділу II Положення № 143/зп-16; за цим критерієм Комісія виставила судді 100 балів.

У підсумку, за критерієм компетентності (професійної, особистої та соціальної) суддя ОСОБА_1 отримала 405,5 бала.

З приводу критеріїв професійної етики та доброчесності, то Комісія, з покликанням на пункти 8, 9 глави 2 розділу II Положення № 143/зп-16, зауважила, що з огляду на передумови і мету запровадження в Україні кваліфікаційного оцінювання суддів, зокрема чинних, необхідно - під час оцінювання - виключити будь-які сумніви щодо поведінки судді не лише через призму дотримання вимог законодавства, але й для зміцнення переконання суспільства в чесності, незалежності, неупередженості та справедливості суддівського корпусу, щоби, з позиції розсудливої, законослухняної людини, поведінка та репутація судді були бездоганними.

З цих міркувань Комісія під час оцінювання критеріїв професійної етики та доброчесності надала значення, з-поміж іншого, матеріалам кримінального провадження № 0000522 від 21 червня 2019 року (тобто, розсекречених протоколів НСРД, на яких зафіксовано розмови, що відбувалися в приміщеннях службового кабінету голови Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_3 , з особами, яких встановлено (ідентифіковано) на підставі отриманих даних досудового розслідування, здобутих доказів та матеріалів кримінального провадження в їх сукупності, зокрема, розмови в службовому кабінеті [голови суду] ОСОБА_5 з суддею ОСОБА_1 27 березня 2019 року, час 10:39:50 - 10:43:53), використання яких в межах кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді судді дозволило НАБУ.

Комісія критично оцінила пояснення судді ОСОБА_1 з приводу інформації, яку надало НАБУ, тобто протоколів НСРД в частині обговорення судових справ та ухвалення судових рішень. З погляду Комісії, виявлені (задокументовані) факти зумовлюють обґрунтований сумнів у правдивості тверджень судді щодо погодження судових рішень у справах, які перебували у її провадженні. Це, своєю чергою, свідчить про несумлінну поведінку судді ОСОБА_1 і змушує сумніватися у її незалежності під час ухвалення судових рішень.

Отож Комісія виснувала, що поведінка судді ОСОБА_1 є такою, що не відповідає встановленим нормативним приписам, суперечить етичним стандартам, порушує принципи незалежності та неупередженості й негативно впливає на довіру до суддівської посади та авторитет суду, як на особистому, так й інституційному рівні. Така поведінка судді, з погляду Комісії, свідчить про її [судді] невідповідність критерію професійної етики.

У відзиві зазначено й про те, що суддя ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про засідання ВККС, на яких розглядали матеріали суддівського досьє в аспекті критеріїв оцінювання, а також про безпідставність зауваг позивачки в цій частині.

З приводу участі ГРД в кваліфікаційному оцінюванні Комісія, спираючись на приписи статті 87 Закону № 1402-VIII, зазначила про те, що в межах цієї процедури ГРД збирає, оцінює інформацію щодо судді та надсилає відповідний висновок чи інформацію до Комісії.

Відомості, які надає ГРД, долучають до суддівського досьє і вони підлягають обов`язковому дослідженню разом з іншими документами, які є в суддівському досьє. Висновок ГРД не є остаточним рішенням у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді. За результатами співбесіди Комісія у складі колегії, спираючись на результати співбесіди, оцінює інформацію або висновок щодо судді та ухвалює рішення про підтвердження здатності або непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді (відповідності судді займаній посаді).

Під час кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1 предметом дослідження Комісії під час проведення співбесіди були, серед іншого, висновок ГРД про невідповідність судді критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений 30 вересня 2024 року, та пояснення судді щодо обставин, викладених у цьому висновку.

Комісія підкреслила, що у своєму рішенні детально пояснила свою позицію з приводу зауваг ГРД й висловила мотиви, якими керувалася у цьому зв`язку.

Стосовно дослідження протоколу НСРД на предмет відповідності чи невідповідності дій судді принципам доброчесності та професійної етики, то, за текстом відзиву, зазначений документ було розсекречено уповноваженим органом на законних підставах, що, як можна зрозуміти відповідача, дозволяло його дослідження під час кваліфікаційного оцінювання.

З погляду Комісії, кримінальна відповідальність та процедура оцінювання судді на відповідність займаній посаді мають різну правову (юридичну) природу, що обумовлює застосування різних стандартів доказування. Комісія, як мовиться у відзиві, не оцінює доказів (матеріалів, зібраних під час досудового розслідування, зокрема в рамках НСРД) щодо їх належності та допустимості в розумінні кримінального процесуального закону, а лише надає правничу оцінку поведінці судді в аспекті дотримання стандартів доброчесності та професійної етики. Комісія переконує, що [під час кваліфікаційного оцінювання] може і зобов`язана обговорювати й надавати самостійну оцінку поведінці / діям судді на відповідність критеріям доброчесності та професійної етики, зокрема у вимірі обставин чи доказів, які встановлені / зібрані у кримінальному провадженні, але, знов-таки, в іншому аспекті соціальної поведінки, аніж кримінальна відповідальність.

Комісія, відповідаючи на зауваги позивачки про склад, який ухвалив Спірне рішення від 07 листопада 2024 року, спираючись на нормативне регулювання порушеного питання, зазначила про те, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюють колегії Комісії. Якщо за наявності висновку ГРД про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності колегія ВККС ухвалить рішення про відповідність судді займаній посаді, тоді це рішення вимагатиме підтримки пленарного складу ВККС.

Позаяк Комісія у складі колегії ухвалила рішення про невідповідність судді ОСОБА_1 займаній посаді, твердження позивачки щодо порушення порядку ухвалення спірного рішення, на думку Комісії, помилкові.

Наприкінці Комісія зазначила про те, що підстав, передбачених частиною третьою статті 88 Закону № 1402-VIII, для скасування Спірного рішення від 07 листопада 2024 року немає, а незгода з результатом оцінювання деяких обставин, з процедурою та її юридичними наслідками, не доводить неправомірності Спірного рішення від 07 листопада 2024 року.

5. Верховний Суд ухвалою від 16 квітня 2025 року відкрив провадження у справі за згаданим позовом та призначив справу до розгляду без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, коли вирішував питання про порядок розгляду справи, керувався приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та взяв до уваги прохання позивачки про розгляд цієї справи без її участі. Суд зважив також на обсяг аргументації позивачки та окреслив коло питань, які потребують з`ясування.

Відповідачі надіслали відзиви по суті спору, а також докази, якими підтверджують свою позицію і правомірність спірних рішень.

6. З огляду на особливість конкретних обставин цієї справи, а також обсяг матеріалів, які надали сторони, зокрема відповідачі, на основі яких потрібно відповісти на порушені у позові питання й вирішити спір по суті, Суд дійшов висновку, що для досягнення завдань адміністративного судочинства розгляд цієї справи має відбуватися у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

На основі наведених мотивів та в інтересах здійснення правосуддя Суд постановив ухвалу від 07 травня 2025 року, якою призначив справу за позовом ОСОБА_1 до розгляду в судовому засіданні за участі сторін.

Після цього позивачка знову висловила (у письмовій формі) прохання розглядати справу за її позовом без її участі, зваживши на висловлені у позовній заяві доводи, якими обґрунтовані її позовні вимоги.

Суд з`ясував думку представників відповідачів з цього приводу та ухвалив розглядати справу без участі позивачки. Отож розгляд цієї справи відбувся в судовому засіданні за участі представників ВККС і ВРП, але без участі позивачки.

На судовому засіданні представники відповідачів просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав і мотивів, які написано у відзивах на позовну заяву.

Позивачка, як мовилося, не брала участі у судових засіданнях.

У підсумку дослідження матеріалів справи у зіставленні з поясненнями сторін, якими вони доводять і обґрунтовують свої вимоги і заперечення, Суд встановив таке.

7. Президент України Указом від 29 грудня 2009 року № 1122/2009 «Про призначення суддів» призначив ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва строком на п`ять років.

Відповідно до наказу голови Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2010 року № 16/к суддю ОСОБА_1 призначено на посаду та зараховано до штату цього суду. Присягу судді ОСОБА_1 склала 10 лютого 2010 року, після чого приступила до виконання повноважень у зазначеному суді.

П`ятирічний строк повноважень судді ОСОБА_1 закінчився 29 грудня 2014 року.

ВРП рішенням від 18 липня 2017 року № 2129/0/15-17 внесла подання Президентові України про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва.

Президент України Указом від 02 листопада 2017 року № 350/2017 «Про призначення суддів» призначив ОСОБА_1 на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва безстроково.

Згідно з наказом голови Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2017 року ОСОБА_1 зараховано до штату суду.

7.1. ВККС рішенням від 07 червня 2018 року № 133/зп-18 призначила кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, з-поміж яких - суддю Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 .

Рішенням від 26 березня 2019 року № 39/зп-19 ВККС призначила на 17 квітня 2019 року проведення іспиту для 44 суддів місцевих судів (адміністративна спеціалізація) під час процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді, серед яких - суддя ОСОБА_1 .

Для складення іспиту у визначену дату не з`явилися 34 судді, зокрема й суддя Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 .

Комісія рішенням від 08 травня 2019 року № 67/зп-19 визнала поважними причини неявки цих суддів на складення іспиту в межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді та призначила складення іспиту на [іншу дату] - 21 травня 2019 року.

Рішенням від 27 вересня 2019 року № 174/зп-19 Комісія визначила результати першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді «Іспит» та вирішила питання допуску суддів до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди». Відповідно до цього рішення, суддя ОСОБА_1 допущена до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.

На підставі Закону України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (далі - Закон № 193-ІХ) повноваження членів ВККС були припинені, внаслідок чого кваліфікаційне оцінювання суддів, зокрема судді ОСОБА_1 , не було завершено.

Повноважний склад ВККС сформовано 01 червня 2023 року.

7.2. Після того, як сформовано повноважний склад, Комісія ухвалила рішення від 20 липня 2023 року № 34/зп-23, на підставі якого здійснила повторний автоматизований розподіл справ між членами ВККС - для вирішення питання продовження процедур оцінювання.

Кваліфікаційне оцінювання судді ОСОБА_1 продовжено з етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

Співбесіду із суддею ОСОБА_1 було призначено на 03 вересня 2024 року.

До цієї дати Комісія отримала (27 серпня 2024 року; вх. № 31кп-4011/18) висновок ГРД у новій редакції (у матеріалах суддівського досьє ОСОБА_1 уже був висновок ГРД, затверджений 16 грудня 2020 року, який так і не досліджувався у зв`язку з припиненням повноважень членів Комісії) про невідповідність судді критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений 25 серпня 2024 року. Цим висновком попередній висновок ГРД доповнений третьою підставою, яка, з погляду ГРД, теж свідчить про невідповідність судді ОСОБА_1 критеріям доброчесності і професійної етики.

На засіданні ВККС, яке призначено на 03 вересня 2024 року, оголошено перерву для дослідження додаткових матеріалів, про які Комісію повідомило НАБУ листом від 03 вересня 2024 року (вх. № 31кп-4011/18).

У цьому зв`язку Комісія зазначила про те, що НАБУ, у відповідь на запит члена Комісії ОСОБА_4 , листом від 23 вересня 2024 року вх. № 31кп-4011/18 надіслало ВККС копії частини матеріалів кримінального провадження № 0000522 від 21 червня 2019 року [зокрема, матеріали НСРД (протоколи зі стенограми розмов суддів Окружного адміністративного суду міста Києва], серед яких є ті, які безпосередньо стосуються судді ОСОБА_1 й потребують дослідження під час кваліфікаційного оцінювання, зокрема, цієї судді.

У згадуваному листі мовиться й про те, що НАБУ, на підставі статей 40, 222 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), надає дозвіл на розголошення (використання) відомостей досудового розслідування, вказаних у листі кримінальних проваджень (інформації та всіх копій документів), скерованих на адресу Комісії, у межах відповідних процедур кваліфікаційного оцінювання, які здійснюють, зокрема, Комісія та ВРП.

Для продовження розгляду питання щодо дослідження досьє, проведення співбесіди та визначення результатів кваліфікаційного оцінювання судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 ВККС призначила засідання на 08 жовтня 2024 року. Однак, у зв`язку з відпусткою члена колегії [ВККС], це питання було знято з розгляду та призначено на 17 жовтня 2024 року.

01 жовтня 2024 року Комісія отримала висновок ГРД щодо судді ОСОБА_1 у новій редакції (вх. № 31кп-4011/18), затверджений 30 вересня 2024 року.

На засіданні 17 жовтня 2024 року Комісія задовольнила клопотання судді ОСОБА_1 про відкладення співбесіди й визначила іншу дату - 07 листопада 2024 року.

06 листопада 2024 року суддя ОСОБА_1 надіслала Комісії пояснення стосовно висновку ГРД (у новій редакції).

За наслідками розгляду питання про дослідження досьє, проведення співбесіди та визначення результатів кваліфікаційного оцінювання судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді Комісія ухвалила [Спірне] рішення від 07 листопада 2024 року № 193/ко-24, яким вирішила: (1) визначити, що суддя Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді набрала 635,5 бала; (2) визнати суддю Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 такою, що не відповідає займаній посаді; (3) внести до ВРП подання про звільнення судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 із займаної посади.

На цій підставі Комісія внесла до ВРП подання з рекомендацією від 04 грудня 2024 року № 21-6869/24 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва відповідно до підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

У наслідку ВРП ухвалила [Спірне] рішення від 18 лютого 2025 року № 269/0/15-25, яким звільнила ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

8. Відповідно до спірних рішень [ВККС, ВРП], кваліфікаційне оцінювання судді ОСОБА_1 відбувалося за критеріями 1) компетентності (професійної, особистої, соціальної); 2) професійної етики; 3) доброчесності (згідно з частиною другою статті 83 Закону № 1402-VIII).

Згідно з пунктами 1, 2 глави 6 розділу II Положення № 143/зп-16 встановлення відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Показники відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та в сукупності.

Згідно з пунктом 5 глави 6 розділу II Положення № 143/зп-16 максимально можливий бал за критеріями компетентності (професійної, особистої, соціальної) становить 500 балів, за критерієм професійної етики - 250 балів, за критерієм доброчесності - 250 балів. Отже, сума максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв становить 1000 балів.

За змістом підпункту 5.1 пункту 5 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 критерії компетентності оцінюються так: професійна компетентність (за показниками, отриманими під час іспиту) - 300 балів, з яких: рівень знань у сфері права - 90 балів (підпункт 5.1.1.1); рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні - 120 балів (підпункт 5.1.1.2); ефективність здійснення суддею правосуддя або фахова діяльність для кандидата на посаду судді - 80 балів (підпункт 5.1.1.3); діяльність щодо підвищення фахового рівня - 10 балів (підпункт 5.1.1.4); особиста компетентність - 100 балів (підпункт 5.1.2); соціальна компетентність - 100 балів (підпункт 5.1.3).

Пунктом 11 розділу V Положення № 143/зп-16 встановлено, що рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен з критеріїв бала, більшого за 0.

З уваги на наведене, Комісія, апелюючи до приписів глави 2 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 (щодо показників оцінювання на відповідність критерію професійної компетентності), зазначила у Спірному рішенні - з чим згодом погодилася ВРП - про те, що рівень знань судді ОСОБА_1 у сфері права, а також рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні перевірено на першому етапі кваліфікаційного оцінювання шляхом складення анонімного письмового тестування, за результатами якого суддя набрала 90 балів, та виконання практичного завдання, за результатами якого суддя набрала 94,5 бала.

Оцінюючи ефективність здійснення правосуддя, Комісія, за текстом Спірного рішення від 07 листопада 2024 року, констатує, серед іншого, таке:

- у період з лютого 2010 року до 15 грудня 2022 року суддя ОСОБА_1 розглянула 6080 справ та матеріалів;

- загальні показники середньомісячного навантаження судді в зазначений період були незначно нижчими (11,4) за середньомісячні показники навантаження в Окружному адміністративному суді міста Києва (14,4);

- кількість скасованих судових рішень становить 5,84 % від загальної кількості ухвалених судових рішень, змінених судових рішень - 1,07%, а отже, є незначним щодо загальної кількості ухвалених рішень;

- із порушенням встановлених процесуальним законом строків ОСОБА_1 розглянула 2573 справи та 13 матеріалів, що становить 42,53 % від загальної кількості розглянутих справ, тобто є значним;

- згідно з інформацією Державного підприємства «Інформаційні судові системи» стосовно недотримання строків надсилання (оприлюднення) електронних копій судових рішень до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) суддя ОСОБА_1 у період з січня 2016 року до грудня 2022 року несвоєчасно внесла до ЄДРСР (оприлюднено) 258 електронних копій судових рішень. Середня тривалість перевищення встановленого процесуального строку виготовлення та оприлюднення повного тексту вмотивованого рішення становить 4 дні (у окремих випадках, виготовлення повного тексту та оприлюднення здійснювалось у строк від 1 до 198 днів), що свідчить про недотримання строків виготовлення та оприлюднення в ЄДРСР повного тексту судового рішення;

- у суддівському досьє немає інформації про рішення, постановлені за участі судді, що були предметом розгляду міжнародними судовими установами та іншими міжнародними організаціями, за результатами якого було встановлено порушення Україною міжнародно-правових зобов`язань;

- інформації про результати регулярного оцінювання судді в суддівському досьє немає;

- відомостей про здійснення повноважень на адміністративних посадах, в органах суддівського врядування та самоврядування в матеріалах досьє теж немає.

На основі наведеного Комісія оцінила ефективність здійснення правосуддя суддею ОСОБА_1 у 50 балів [з максимальних 80 балів].

З приводу фахового рівня Комісія зазначила про те, що суддя ОСОБА_1 після призначення на посаду судді безстроково періодично проходила навчання в Національній школі суддів України для підвищення рівня кваліфікації. Водночас, як зауважила Комісія, суддя ОСОБА_1 не має наукового ступеня та вченого звання; не брала участі в законопроєктній роботі; наукової діяльності не здійснювала, наукових публікацій у сфері права не має, в Національній школі суддів України не викладала. Зважаючи на наведені мотиви Комісія оцінила цей показник в 1 бал [з 10 балів].

Оцінюючи суддю ОСОБА_1 за критерієм особистої компетентності Комісія, з покликанням на пункт 6 глави 2 розділу ІІ Положення № 143/зп-16, зазначила про те, що суддя пройшла тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей.

За результатами дослідження інформації, яка є в суддівському досьє, співбесіди та висновку за підсумками тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, за критерієм особистої компетентності суддя ОСОБА_1 , згідно з висновком Комісії, набрала 70 балів [зі 100 балів].

Оцінюючи відповідність судді ОСОБА_1 за критерієм соціальної компетентності Комісія, з покликанням на пункт 7 глави 2 розділу ІІ Положення № 143/зп-16, зазначила про те, що за результатами дослідження інформації, яка міститься в суддівському досьє, співбесіди та висновку, за підсумками тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, за критерієм соціальної компетентності суддя ОСОБА_1 набрала 100 балів [зі 100 балів].

Щодо відповідності судді ОСОБА_1 критерію професійної етики та доброчесності Комісія, з покликанням на пункти 8, 9 глави 2 розділу ІІ Положення № 143/зп-16, зауважила, що у цьому зв`язку звернулася із відповідними запитами до Національного агентства з питань запобігання корупції, Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, Державного бюро розслідування, Державної податкової служби України. Відповіді цих державних органів долучені до суддівського досьє й теж були предметом аналізу і обговорення під час співбесіди.

З цього приводу у Спірному рішенні від 07 листопада 2024 року мовиться про те, що за наслідками обговорення матеріалів суддівського досьє, зокрема інформації, яку надали державні органи у відповідь на згадувані запити, не виявлено обставин, які свідчили б про порушення суддею ОСОБА_1 принципу політичної нейтральності, недотримання суддівської етики з підстав, передбачених підпунктами 5- 8, 13 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII. До того ж Комісія не виявила обставин невідповідності витрат, майна, способу (рівня) життя судді ОСОБА_1 та членів її сім`ї, а також близьких родичів задекларованим доходам; не виявила також невідповідності поведінки судді іншим вимогам законодавства у сфері запобігання корупції, політичної нейтральності, а також обставин, передбачених підпунктами 1, 2, 9- 12, 15- 19 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.

Відомостей про притягнення судді до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень, які свідчать про її недоброчесність, а також відомостей про наявність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя суддею, теж немає.

Комісія додала, що відомості, які надали центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, орган державного фінансового контролю в Україні, інші органи державної влади, не дають підстав сумніватися у доброчесності судді ОСОБА_1 .

8.1. Окрім матеріалів суддівського досьє та інформації, яку повідомили згадувані вище державні органи, Комісія зупинилася на з`ясуванні обставин / відомостей, які повідомила ГРД у своєму висновку (в новій редакції, що її затверджено 30 вересня 2024 року) про невідповідність судді ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики. У цьому висновку зазначено про таке.

На думку ГРД, суддя ОСОБА_1 допускала дії, обумовлені політичними мотивами та корпоративною солідарністю; вчиняла дії, які негативно впливають на авторитет правосуддя та не доклала зусиль для усунення негативних наслідків цих дій; не реагувала на відомі їй випадки недоброчесної або неетичної поведінки колег, покривала таку поведінку або відомі їй факти протиправної діяльності суддів, адвокатів, працівників органів правопорядку, нехтуючи відповідальністю не лише за свою поведінку, а й за діяльність системи правосуддя загалом; брала участь у втручанні в автоматизовану систему розподілу справ.

У цьому зв`язку ГРД зазначила про те, що на НАБУ офіційному сайті опублікувало фрагменти записів розмов суддів у кабінеті голови Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_5, отримані в рамках НСРД, які свідчать про систематичний вплив голови суду на суддів цього суду з метою ухвалення неправосудних судових рішень, узгодження з головою суду змісту цих рішень, ухвалення рішень на замовлення в інтересах самих суддів і третіх осіб (політичних еліт та бізнес кіл), які могли мати протиправний вплив на державні органи, інші факти використання суддями своїх службових повноважень у протиправних цілях.

Як зазначила ГРД, 30 суддів Окружного адміністративного суду міста Києва, серед яких була суддя ОСОБА_1, 17 квітня 2019 року не з`явилися на іспит до Комісії з мотивів тимчасової непрацездатності. Проте, вже наступного дня, 18 квітня 2019 року, суддя ОСОБА_1 ухвалювала судові рішення. З оприлюднених на офіційному сайті НАБУ записів з кабінету голови Окружного адміністративного суду міста Києва випливає, що ця неявка була узгоджена суддями за рекомендацією ОСОБА_5 з метою зриву кваліфікаційного оцінювання суддів цього суду.

У висновку ГРД відтворено також фрагменти зі стенограми розмови, записаної 27 березня 2019 року у службовому кабінеті голови Окружного адміністративного суду міста Києва, між головою цього суду, ОСОБА_5, та суддею Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 зі змісту якої, на думку ГРД, випливає, що голова суду незаконно впливав та втручався в діяльність судді ОСОБА_1 Зокрема, ОСОБА_5 давав вказівки з метою ухвалення суддею ОСОБА_1 судових рішень у конкретних судових справах, які перебували у провадженні судді (зокрема, у справах № № 826/14930/18, 826/14653/18, 826/16385/17). З цих розмов можна зрозуміти також, що суддя ОСОБА_1 погоджувалася і виконувала неправомірні вказівки ОСОБА_3 для досягнення спільних протиправних домовленостей.

ГРД у своєму висновку зазначила також про факти, які, з її погляду, свідчать про маніпулювання системою автоматизованого розподілу справ за участі голови Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_5 та інших суддів цього суду. За інформацією, яка поширена в медіа, одночасна відсутність більшої частини суддів цього суду через тимчасову непрацездатність чи відпустки часто використовувалися для розподілу конкретних справ на визначеного суддю. І це відбувалося навіть тоді, коли деякі судді перебували на робочому місці та здійснювали правосуддя.

Зокрема, як мовиться у висновку ГРД, 17 квітня 2019 року, коли 30 суддів Окружного адміністративного суду міста Києва, з-поміж яких суддя ОСОБА_1, не з`явилися на іспит до Комісії, низка позовів могли потрапити на розгляд лише до одного судді Окружного адміністративного суду міста Києва - Ігоря Погрібніченка. Згідно зі звітом автоматизованого розподілу судової справи № 640/6716/19 (позов ОСОБА_6 до Національної поліції України, Служби безпеки України та Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо заборони виїжджати за кордон Президенту України Петру Порошенку) між суддями автоматизований розподіл відбувся 17 квітня 2019 року о 14:44:10. Водночас із 39 суддів Окружного адміністративного суду міста Києва на той час 38 суддів було виключено із автоматизованого розподілу.

Відповідно до звіту автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30 грудня 2021 року, з автоматизованого розподілу справи № 640/39069/21 (за позовом ОСОБА_7 до Верховної Ради України про визнання відсутності повноважень (компетенції) у Верховної Ради України позбавляти звання Президента України в інший спосіб, ніж згідно з процедурою імпічменту, що передбачена пунктом 10 частини першої статті 85 та статті 111 Конституції України) було виключено [з автоматизованого розподілу] 40 суддів, з них - 37 суддів із поміткою «Відпустка 14 календарних днів і більше», 2 суддів - з поміткою «Відпустка по догляду за дитиною», а також 1 суддя - з поміткою «Відсторонення судді від здійснення правосуддя». До автоматизованого розподілу включено лише трьох суддів: Аблова Є. В., Арсірія Р. О. та Бояринцеву М. А.

Тож ГРД, з покликанням на матеріали журналістських розслідувань, робить припущення, що частина суддів, серед яких суддя ОСОБА_1, мали йти у відпустки через 14 днів, що стало причиною неможливості включення їх для участі у розподілі справ. Але насправді ці судді продовжували працювати і ухвалювали судові рішення.

У цьому ж контексті ГРД зазначає про те, що в липні 2020 року НАБУ опублікувало відео, у якому розповідається про те, як у 2017- 2018 роках колишня дружина голови Окружного адміністративного суду міста Києва, брат та інша близька особа отримали економічно необґрунтований дохід від махінацій із облігаціями внутрішньої державної позики на 5000000,00 грн кожен. Зокрема, банк продав за ринковою ціною цінні папери родичам голови суду, а ті перепродавали їх фізичній особі за завищеною вартістю. Сама ж фізична особа повертала ці цінні папери у той самий банк за первинною ціною. Ці банківські операції між трьома особами могли проводитися менше ніж за 1 хвилину та призвели до отримання родичами голови суду значного прибутку.

Національний банк України (далі - НБУ) за результатами перевірки наклав штрафні санкції на банк, який здійснив ризиковану діяльність, пов`язану з виведенням капіталів, легалізацією кримінальних доходів, конвертацією (переведенням) безготівкових коштів у готівку.

Суддя ОСОБА_1 у складі колегії суддів розглядала судову справу за позовом АТ «Банк Альянс» до НБУ про визнання протиправним та скасування рішення НБУ від 08 серпня 2019 року № 358/БТ про накладення штрафу на АБ «Банк Альянс», і за наслідками цього розгляду постановили рішення про задоволення позову. Судове рішення від 10 червня 2020 року у справі № 640/15680/19, ухвалене за участі судді ОСОБА_1, після його оприлюднення в ЄДРСР, було визнано таким, у якому наявна заборонена для оприлюднення інформація згідно з пунктом 4 частини першої статті 7 Закону України 22 грудня 2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень» (далі - № 3262-IV). Проте, те саме судове рішення (повний його текст) є в інформаційно-аналітичній системі «YouControl».

Ще одним проявом недоброчесної поведінки судді ОСОБА_1 ГРД вважає те, що суддя ОСОБА_1 або пов`язана з нею особа отримали майно, дохід або вигоду, легальність походження яких, з позиції розсудливого спостерігача, викликає обґрунтовані сумніви (безпроцентна позика у значних розмірах на шкоду позикодавцю, отримання в подарунок, безкоштовне користування або зі значною знижкою ліквідного майна, отримання ліквідного майна від власника, щодо якого немає підтверджень легальності доходу для придбання такого майна, заниження вартості такого майна тощо).

З цього приводу ГРД зазначила про те, що у квітні 2012 року суддя ОСОБА_1 набула у власність автомобіль «HONDA CR-V» 2012 року випуску вартістю 317200,00 грн, що становить еквівалент 39721,00 дол. США (за офіційним курсом НБУ станом на день набуття права).

Сумарний оподатковуваний дохід судді за період з 1998 до 2012 року включно (без вирахування обов`язкових платежів і видатків на проживання) становить 531941,00 грн або 73985,0 дол. США за середньорічним курсом НБУ за кожен рік, взятий окремо. Зокрема, у 2012 році дохід судді становив 231654,00 грн або 43,5 % сукупного доходу за 15 років.

У декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язанні фінансового характеру за 2012 рік суддя не зазначила жодних фінансових зобов`язань. Отже, навіть якщо кошти на придбання автомобіля були позичені, то всі борги сплачені до кінця звітного періоду.

Згідно з деклараціями особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданими за 2016- 2018 роки, суддя ОСОБА_1 мала заощаджень, які б підлягали декларуванню відповідно до Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII).

У 2019 році суддя ОСОБА_1 декларує заощадження в доларах США на суму 12500,00 дол. США, що еквівалентно 323070,00 грн за середньорічним курсом НБУ. Наступного року розмір заощаджень збільшився на 30000 дол. США (еквівалент 808800,00 грн за середньорічним курсом НБУ). Отже, у 2020 році суддя ОСОБА_1 заощадила приблизно 3/4 нарахованого їй оподатковуваного доходу.

У 2021 році суддя ОСОБА_1 декларує заощадження на суму 27000,00 дол. США. Тобто, розмір грошових коштів, порівняно з попереднім періодом, зменшився на 15500,00 дол. США (еквівалент 500805,00 грн за середньорічним курсом НБУ). 25 серпня 2021 року суддя зробила подарунок у грошовій формі на суму 55000,00 дол. США (еквівалент 1466949,00 грн за курсом НБУ на день дарування). ГРД висловила припущення, що обдарованим був син судді, який у той самий період придбав транспортний засіб «JEEP GRAND CHEROKEE» на таку саму суму.

Оподатковуваний дохід судді за 2021 рік без вирахування обов`язкових платежів і видатків на повсякденне життя становив 1584381,00 грн. Тобто, баланс сім`ї судді на 2021 рік становив 282329,00 грн, або по 11764,00 грн на місяць на одну людину. Тимчасом, родина судді ОСОБА_1 живе в місті Борисполі, поблизу міста Києва, а суддя щодня їздила на роботу до міста Києва.

Додатково ГРД надала Комісії інформацію, яка, як мовиться у спірних рішеннях, не є самостійною підставою для висновку, але має бути взята до уваги під час кваліфікаційного оцінювання.

Ця «додаткова інформація» полягає у тому, що на офіційному сайті Окружного адміністративного суду міста Києва 21 липня 2020 року опубліковано повідомлення під назвою: «Відкрите звернення суддів Окружного адміністративного суду міста Києва до Президента України Володимира Зеленського»; підписане: «Судді Окружного адміністративного суду міста Києва». З нього ГРД виснувала, що це звернення є реакцією всього колективу суддів цього суду на публікацію НАБУ записів розмов з кабінету [голови суду] ОСОБА_5.

У згаданому зверненні написано, зокрема, таке: «Сили, які фінансуються та направляються із-за кордону, відверто тиснуть на суспільство та державні органи, вимагаючи лише одного - призначення іноземців керувати українськими суддями і судами. Системність їхніх дій дає підстави говорити про існування плану, в якому Україні відведена не дуже почесна роль. Плану, метою якого є встановлення повного контролю за українською судовою системою із-за кордону та, таким чином, встановлення контролю над українською державою та її владними органами».

У цьому зв`язку ГРД підкреслила, що замість відреагувати на зафіксовані факти кричущої протиправної поведінки, яка очевидно несумісна зі статусом судді та справжнім правосуддям, судді Окружного адміністративного суду міста Києва їх [факти протиправної поведінки] повністю проігнорували.

ГРД звернула увагу й на те, що з 03 грудня 2012 року до 13 грудня 2012 року суддя ОСОБА_1 була на навчанні тривалістю 68 академічних годин. Водночас за даними ЄДРСР, суддя ухвалила 6 судових рішень у різні дні навчання (з-поміж яких - одне рішення по суті [спору]).

Згідно з даними суддівського досьє, суддя ОСОБА_1 перебувала на навчанні з 18 березня 2013 року до 29 березня 2013 року тривалістю 74 академічні години. Проте, відповідно до відомостей з ЄДРСР, суддя за цей час ухвалила 8 судових рішень у різні дні навчання (з них - 7 рішень по суті).

Відповідно до суддівського досьє, з 17 березня 2014 року до 28 березня 2014 року суддя ОСОБА_1 була на тематичних короткотермінових семінарах: «Підготовка суддів за програмою для суддів окружних адміністративних судів». Утім, за цей період, за даними ЄДРСР, суддя ухвалила 42 судові рішення, з яких: 13 постанов, 29 ухвал.

Крім цього, 29 листопада 2019 року суддя ОСОБА_1 ухвалила рішення у справі № 640/6032/19, яким визнала протиправними дії ГРД щодо збирання, використання та зберігання у висновках інформації, яка стосується матері позивачки; зобов`язала ГРД скасувати висновок у цій частині та зобов`язала стягнути з ГРД на користь позивачки понесені судові витрати.

У мотивувальній частині цього рішення суддя ОСОБА_1 зазначила про те, що ГРД не має статусу юридичної особи, а поштове відправлення з копіями ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, направлене на адресу ГРД, повернулося до суду неврученим з відміткою Укрпошти про причини повернення - «не знайдено адресата».

ГРД зауважила, що визнає передбачене статтею 55 Конституції України право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Однак, за змістом статті 87 Закону № 1402-VIII і положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), ГРД не є суб`єктом владних повноважень, оскільки не наділена владними управлінськими функціями, не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування, її члени не належать до посадових чи службових осіб, а її висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики не є остаточним і не породжує негативних юридичних наслідків для судді чи кандидата на посаду судді. Таку саму позицію згодом сформував Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 30 березня 2021 року у справі № 160/9844/19.

ГРД висловила сумнів у тому, що суддя, коли розглядала згадуваний позов (до ГРД), не була обізнана з основними положеннями адміністративного процесу в аспекті предмета адміністративної юрисдикції та адміністративної процесуальної дієздатності.

У Спірному рішенні від 07 листопада 2024 року зазначено також про пояснення судді ОСОБА_1 стосовно зауваг ГРД, зокрема таке.

У висновку ГРД не наведено конкретних фактів ухвалення неправосудних судових рішень на замовлення та / або в інтересах інших суддів, третіх осіб, протиправного впливу на Конституційний Суд України, ВРП, Комісію та інших фактів використання своїх службових повноважень у протиправних цілях, відповідно не підтверджено їх належними та допустимими доказами.

Неявка судді ОСОБА_1 17 квітня 2019 року на іспит під час процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді була зумовлена тимчасовою непрацездатністю, що підтверджено листком непрацездатності; на цій підставі Комісія рішенням від 08 травня 2019 року № 67/зп-19 визнала причину неявки поважною та призначила резервну дату іспиту на 21 травня 2019 року, на який суддя з`явилася.

Стосовно записів розмов, опублікованих НАБУ, і доданих до суддівського досьє копій окремих матеріалів кримінального провадження № 0000522 від 21 червня 2019 року, суддя ОСОБА_1 пояснила, що юридична оцінка цим записам може надаватися тільки у процесуальний спосіб під час розгляду кримінального провадження по суті. Тому, на думку судді, коментувати та/або оцінювати ці записи можуть винятково компетентні органи в рамках кримінального провадження.

З приводу інформації, яка написана у підпунктах 1.2, 1.3 пункту 1 висновку ГРД від 30 вересня 2024 року, щодо причетності до порушення правил автоматизовано розподілу, то ці твердження, на думку судді ОСОБА_1, безпідставні, тому що відсутність на робочому місці у відповідні дати з поважних причин, як-от: хвороба чи відпустка, не є свідченням втручання в автоматизовану систему розподілу справ.

Зокрема, 17 квітня 2019 року суддя була тимчасово непрацездатна і розподіл справ у той день здійснювався в суді відповідності до вимог підпункту 2.3.27 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 02 квітня 2015 року № 25 (далі - Положення про автоматизовану систему).

Суддя ОСОБА_1 підкреслила, що не брала участі в автоматизованому розподілі справ, який відбувся 30 грудня 2021 року, адже, відповідно до вимог підпункту 2.3.3 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему, за 14 днів до виходу судді у відпустку на суддю не здійснюється розподіл справ.

Отже, зазначені обставини, з погляду судді ОСОБА_1, об`єктивно не можуть слугувати підставами для висновку про її причетність до втручання в автоматизовану систему розподілу справ в Окружному адміністративному суді міста Києва.

Далі суддя ОСОБА_1 пояснила, що справді розглядала у складі колегії справу № 640/15680/19, судове рішення у якій, згідно з відомостями з ЄДРСР, має обмежений доступ відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 Закону № 3262-IV. Втім, попри встановлену заборону, ГРД у своєму висновку від 30 вересня 2024 року надає гіперпосилання на файл, завантажений на вебплатформу «Googl Диск» і наводить його зміст.

З уваги на заборону на оприлюднення відомостей зі справи № 640/15680/19, а також зважаючи на те, що судове рішення у цій справі переглядалося в апеляційному та касаційному порядку і набрало законної сили, суддя ОСОБА_1, спираючись на приписи статті 12 Кодексу суддівської етики, зазначила про те, що не піддаватиме сумніву судові рішення у цій справі та не розголошуватиме конфіденційної інформації, яку дізналася під час виконання своїх професійних обов`язків.

З приводу законності доходів, отриманих за період з 1998 року до 2012 року, та придбання автомобіля «HONDA CR-V» 2012 року випуску, суддя ОСОБА_1 нагадала про результати перевірки, яку проводила Державна податкова інспекція у Оболонському районі ГУ ДФС у місті Києві у 2015 році, якими (згідно з висновком від 02 лютого 2015 року № 131/26-54-17-03) підтверджено достовірність задекларованого майна та його відповідність задекларованим доходам, отриманими із законних джерел; до того ж, згадала про лист Бориспільської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 17 лютого 2016 року № 655/10/17-3 щодо перевірки відповідно до пункту 9 статті 12 Закону України від 07 квітня 2011 року № 3206-VI «Про засади запобігання і протидії корупції» декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2014 рік ОСОБА_1 , відповідно до якого - порушень не виявлено.

Суддя ОСОБА_1 наголосила на тому, що відомості податкового органу датуються з 1998 року, тоді як трудову діяльність ОСОБА_1 розпочала з 1985 року; вона, а також її батьки, мали заощадження. Кошти, витрачені на придбання зазначеного автомобіля, включали як власні заощадження, так і заощадження сім`ї. Додала, що у 2021 році вона уклала на користь сина договір дарування валютних цінностей на суму 55000,00 дол. США. Ці кошти є готівковими заощадженнями, акумульованими із заробітної плати, які декларувалися з 2019 року. Можливість заощадити такі кошти підтверджується деклараціями за період 2019- 2021 роки, у яких відображено накопичення готівкових коштів та їх зменшення після часткового дарування.

У цьому зв`язку суддя ОСОБА_1 зазначила про те, що її спосіб життя не передбачав закордонних подорожей, відвідування закладів та заходів, придбання вартісного майна тощо. Тому, за вирахуванням комунальних і транспортних витрат, а також витрат на продукти харчування та споживчі товари, вона могла накопичити кошти за рахунок заробітної плати.

Стосовно відкритого листа суддів Окружного адміністративного суду міста Києва суддя ОСОБА_1, спираючись на норми статті 20 Кодексу суддівської етики, пунктів 27, 28 Висновку Консультативної Ради Європейських Суддів № 3 (2002) (далі - Висновки КРЄС) щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, пунктів 27, 28, 29, 31, 50, 51, 68 Висновку КРЄС № 25 (2022) про свободу вираження поглядів суддів, зазначила про те, що оприлюднення будь-яких власних коментарів щодо матеріалів, пов`язаних із діяльністю Окружного адміністративного суду міста Києва та його суддів, є правом із визначеними обмеженнями, а їх відсутність не може трактуватися стороннім спостерігачем саме в негативному ключі [конотації], тим більше трактуватися як заподіяння шкоди авторитету правосуддя.

Суддя ОСОБА_1 підкреслила, що конкретний зміст публікації [відкритого листа] від 21 липня 2020 року суддям не оголошували.

Щодо ухвалення судових рішень поза межами суду під час навчання суддя ОСОБА_1 пояснила, що навчальні заходи, спрямовані на підвищення рівня кваліфікації, організовувала Національна школа суддів України в межах міста Києва, неподалік від місця роботи; зазвичай ці заходи починалися о 10:00 год, а робочий час встановлено з 8:00 год до 17:00 год та в п`ятницю - з 8:00 год до 15:45 год, тому вона встигала заїхати на робоче місце, провести деякі [судові] засідання та поїхати на навчання без оформлення на те відповідного відрядження, а також ухвалювати судові рішення в робочий час на робочому місці поза межами навчального процесу.

З приводу судового рішення у справі № 640/6032/19 суддя ОСОБА_1 пояснила, що адміністративний позов до ГРД задоволено частково із зазначенням відповідних мотивів. Згідно з відомостями з ЄДРСР, це рішення суду першої інстанції скасував Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 02 березня 2020 року, якою ухвалив, заразом, нове рішення, яким адміністративний позов задовольнив повністю. Позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яка висловлена у постанові від 30 березня 2021 року, об`єктивно не могла бути взята до уваги під час ухвалення відповідного рішення у 2019 році.

З уваги на висновок ГРД щодо судді ОСОБА_1, який надійшов в межах кваліфікаційного оцінювання, а також на пояснення самої судді, які остання надала у відповідь на ті «сумніви», які висловила ГРД, Комісія, з висновками якої погодилася й ВРП, зауважила таке.

Передусім нагадала, що у процесі кваліфікаційного оцінювання може виникнути обґрунтований сумнів, який для обізнаного та розсудливого спостерігача вказує на наявність показника, що свідчить про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності. У разі виникнення такого сумніву обов`язком (повноваженням) Комісії є з`ясувати та оцінити всі аспекти життя і діяльності судді, не лише професійного характеру, але й морально-етичного. Комісія, зважаючи на свій статус, покликана визначити, чи відповідає поведінка судді / кандидата на посаду судді основоположним принципам, високі стандарти якої визначено, зокрема, у Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року (схвалені резолюцією Економічної та соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23; далі - Бангалорські принципи), а також у Кодексі суддівської етики (з постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 9901/57/19, пункт 12).

У цьому контексті Комісія зазначила про те, що, аналізуючи факти, які можуть свідчити про поведінку судді, яка підриває довіру до судової влади та авторитет правосуддя, надала значення матеріалам кримінального провадження № 0000522 від 21 червня 2019 року (розсекречених протоколів (записів) НСРД, на яких зафіксовано розмови, що відбувалися в приміщеннях службового кабінету голови Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_5, з особами, яких встановлено (ідентифіковано) на підставі отриманих даних досудового розслідування, здобутих доказів та матеріалів кримінального провадження в їх сукупності, зокрема, розмови в службовому кабінеті ОСОБА_5 з суддею ОСОБА_1 27 березня 2019 року, час: 10:39:50 - 10:43:53), копії яких надало НАБУ і на використання яких в межах кваліфікаційного оцінювання на відповідність судді займаній посаді НАБУ теж надало відповідний дозвіл (на підставі статей 40, 222 КПК України).

Комісія, спираючись на позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 14 липня 2022 року (судове провадження № 11-168сап21), підкреслила, що вважає допустимим дослідження цього документа [розсекречених протоколів НСРД], адже протокол про результати проведення НСРД розсекречено на законних підставах. Комісія, як мовиться у Спірному рішенні, під час кваліфікаційного оцінювання може його досліджувати та оцінювати викладені у протоколі НСРД відомості на предмет відповідності чи невідповідності дій судді принципам доброчесності та професійної етики.

Зважаючи на пояснення судді ОСОБА_1 з цього приводу Комісія додала, що не залишає поза увагою презумпцію невинуватості як основоположного конституційного принципу кримінального судочинства, який закріплений у частині першій статті 62 Конституції України та частині першій статті 17 КПК України.

Водночас, за текстом Спірного рішення від 07 листопада 2024 року, Комісія виходить із того, що кримінальна відповідальність та процедура оцінювання судді на відповідність займаній посаді [з підстави, встановленої пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII] мають різну правову природу, що передбачає застосування різних стандартів доказування. Комісія акцентувала на тому, що не оцінює доказів (які зібрані під час досудового розслідування, зокрема у результаті проведення НСРД) щодо їх належності та допустимості в розумінні кримінально-процесуального закону, а лише надає юридичну оцінку поведінці судді з точки зору дотримання стандартів доброчесності та професійної етики. Комісія компетентна вирішувати питання про відповідність дій судді критеріям доброчесності та професійної етики, надаючи самостійну (незалежну) оцінку таким діям та встановленим у кримінальному провадженні обставинам.

З наведених міркувань Комісія дослідила надані їй матеріали кримінального провадження, з яких слідує, що суддя ОСОБА_1 приходила в кабінет голови [Окружного адміністративного суду міста Києва] суду для отримання інформації у своїх справах [справах, які перебували у провадженні судді] та можливого (очікуваного) їх вирішення з урахуванням інтересів сторонніх осіб. У цьому зв`язку Комісія нагадала, що під час співбесіди 03 вересня 2024 року, коли обговорювалося відкрите звернення судів Окружного адміністративного суду міста Києва, суддя ОСОБА_1, у відповідь на запитання члена Комісії «… чи були у Вашому випадку ухвалені рішення, які обговорювалися з колегами, і що могло би свідчити про порушення вашої особистої незалежності як судді», впевнено відповіла: «Ні, не було обговорення, не було втручання».

На засіданні 07 листопада 2024 року суддя ОСОБА_1 зазначила, що ці розмови не свідчать про втручання, вони мали характер обговорення та не впливали на ухвалення рішень.

З погляду Комісії, наведені факти (щодо записаних органом правопорядку розмов у кабінеті голови суду) зумовлюють обґрунтований сумнів у правдивості тверджень судді про те, що вона не погоджувала судових рішень у справах, які перебували у її провадженні.

Комісія (у Спірному рішенні від 07 листопада 2024 року) наголосила на тому, що проявами доброчесності судді є його незалежність, неупередженість, непідкупність, сумлінність, дотримання ним етичних норм, у тому числі бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті.

З покликанням на пункти 1, 2 Основоположних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, на пункт 1.1 Бангалорських принципів поведінки суддів, пункти 13, 17, 114 Коментаря до Бангалорських принципів поведінки суддів, а також на Висновки КРЄС № 1 (2001) для Комітету Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів») Комісія виснувала, що наведені факти доводять несумлінну поведінку судді ОСОБА_1 та підтверджують обґрунтований сумнів у її незалежності під час ухвалення судових рішень.

За текстом Спірного рішення від 07 листопада 2024 року, формування суспільної думки про суд залежить від «моделі» поведінки судді, відображенням якої є, зокрема, ефективне здійснення судочинства. З погляду Комісії, неприпустимою є поведінка представників судової влади, яка порушує об`єктивність судового процесу, зокрема, маніпулювання з системою автоматизованого розподілу справ. Факти, наведені у висновку ГРД, щодо одночасних масових відпусток та тимчасової непрацездатності суддів Окружного адміністративного суду міста Києва обґрунтовано спричиняють сумніви у випадковому збігу таких обставин.

Водночас Комісія констатувала, що відсутність судді ОСОБА_1 на кваліфікаційному іспиті та робочому місці 17 квітня 2019 року підтверджена листком непрацездатності (відкритий 12 квітня 2019 року, продовжений 15 квітня 2019 року, закритий 17 квітня 2019 року). З 18 квітня 2024 року суддя ОСОБА_1 приступила до роботи. За період тимчасової непрацездатності судді ОСОБА_1 в ЄДРСР немає судових рішень, ухвалених під її головуванням. Офіційно підтвердженою є також відпустка судді тривалістю 14 календарних днів у кінці грудня 2021 - початку січня 2022 року. До того ж, аналіз відомостей ЄДРСР засвідчив, що суддя не розглядала справи з 24 грудня 2021 року до 09 січня 2022 року.

Зваживши на наведене, Комісія виснувала, що не може підтвердити обґрунтованості сумніву, який виник у ГРД, щодо свідомої участі та підтримки суддею ОСОБА_1 дій керівництва Окружного адміністративного суду міста Києва, спрямованих на порушення об`єктивності автоматизованого розподілу справ.

Стосовно розгляду справ № 640/15680/19, № 640/6032/19 Комісія констатувала, що не встановила обставин, які б свідчили про свавільність дій суду у цих справах.

З приводу встановлення заборони оприлюднювати інформацію, яка є в рішенні суду у справі № 640/15680/19, Комісія додала також, що згідно з відомостями з ЄДРСР, судове рішення суду першої інстанції оскаржувалося в апеляційному та касаційному порядку і судові рішення вищих судових інстанцій теж мають обмежений режим доступу.

Оцінюючи зауваги ГРД про походження коштів на придбання автомобіля «HONDA CR-V» 2012 року випуску Комісія зважила на пояснення судді ОСОБА_1 з цього приводу (про заощадження, накопичені з 1998 до 2012 року), відтак констатувала, що сумніви у законності джерел походження коштів для придбання автомобіля об`єктивно не можуть бути як спростовані, так і доведені.

До того ж, Комісія перевірила розрахунки, які надала суддя, та на підставі дослідження відомостей про отримані доходи за 2019-2021 роки з`ясувала, що: (1) загальний дохід сім`ї судді за 2019 рік становив 616002,00 грн - 120120,39 (податки: 18% (податок на доходи фізичних осіб)+1,5% (військовій збір) = 495881,61 грн (чистий дохід) - 46 104 грн (1921 прожитковий мінімум для працездатних осіб х2х12) = 449 777,61 грн / 25,8 (середній курс $) = 17 433,2407$ (можливі заощадження судді); (2) загальний дохід сім`ї судді за 2020 рік становив 1306428 грн - 254753,46 грн (податки 18%+1,5%) = 1051674,54 грн (чистий дохід) - 50448,00 грн (2102,00 грн прожитковий мінімум для працездатних осіб х2х12) = 1001226,54 грн / 28,2 (середній курс $) = 35504,48723 $ (можливі заощадження судді); (3) загальний дохід сім`ї судді за 2021 рік становив 1625094,00 грн - 316893,33 грн (податки 18%+1,5%) = 1308200,67 грн (чистий дохід) - 54480,00 грн (2 270 прожитковий мінімум для працездатних осіб х2х12) = 1253720,67 грн /27,5 (середній курс $) = 45589,8425 $ (можливі заощадження судді).

Таким математичним розрахунком ВККС спростувала сумніви ГРД щодо спроможності судді ОСОБА_1 заощадити кошти за окреслений період.

Щодо пояснень судді про її ставлення до відкритого звернення суддів Окружного адміністративного суду міста Києва до Президента України Володимира Зеленського Комісія висловила (у Спірному рішенні від 07 листопада 2024 року) критичні судження, зокрема звернула увагу на те, що суддя не змогла назвати конкретних фактів тиску на суд (про існування якого мовиться у згадуваному листі).

У відповідь на зауваги ГРД про ухвалення судових рішень під час проходження навчання Комісія зазначила про те, що пояснення судді ОСОБА_1 з цього приводу підтверджує відповідь Національної школи суддів України від 05 вересня 2024 року № 08-05/1957 про те, що у період з 03 до 13 грудня 2012 року, з 18 до 29 березня 2013 року навчальні заходи, в яких брала участь суддя ОСОБА_1, відбувалися за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8, корп. 5, та у період з 17 до 29 березня 2014 року за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8, корп. 30. Водночас, згідно з графіком навчального процесу, відповідні заняття кожного дня розпочиналися о 10:00 год та закінчувалися о 16:40 год, крім 07 грудня 2012 року - о 14:20 год, 13 грудня 2012 року - о 14:40 год, 29 березня 2013 року - о 13:20 год, 21 березня 2014 року - о 14:20 год, 27 березня 2014 року - о 15:10 год, 29 березня 2024 року - о 14:20 год.

У підсумку співбесіди і дослідження суддівського досьє Комісія виснувала, що суддя ОСОБА_1 усе ж допустила поведінку, яку в процедурі кваліфікаційного оцінювання можна кваліфікувати як порушення принципів суддівської незалежності. З покликанням на пункт 8.4 глави 2 розділу ІІ, пункту 5.2 глави 6 розділу ІІ Положення № 146/зп-16 Комісія оцінила суддю ОСОБА_1 за критерієм професійної етики у 0 балів [з 250 балів] з уваги на існування доказів невідповідності судді вимогам професійної етики, а за критерієм доброчесності - у 230 балів [з 250 балів].

Отож Комісія (у складі колегії) підсумувала, що дослідивши суддівське досьє, висновок за підсумками тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, та за результатами співбесіди встановила, що суддя Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 набрала сумарно 635,5 бала, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв, відповідно це є підставою для визнання судді такою, що не відповідає займаній посаді.

9. ВРП загалом погодилася з висновками ВККС, які зазначені у Спірному рішенні від 07 листопада 2024 року, а також мотивами якими керувалася Комісія під час оцінювання.

У Спірному рішенні від 18 лютого 2025 рок ВРП почасти повторила аргументи Комісії, які стосуються результатів оцінювання як за показниками компетентності (професійної, соціальної, особистої), так і в аспекті професійної етики і доброчесності. З приводу двох останніх, то ВРП теж зупинилася на заувагах ГРД, які, з погляду останньої, давали підстави сумніватися у відповідності судді критеріям доброчесності і професійної етики, відтак [ВРП] висловила згоду з висновками Комісії, яких та дійшла у підсумку з`ясування цих питань.

Зокрема, ВРП погодилася з тим, що матеріали кримінального провадження № 0000522 від 21 червня 2019 року (які НАБУ надіслало Комісії) можуть бути використані під час вирішення питання про наявність у діях судді дисциплінарного проступку. Зауважила також, що відсутність вироку, яким було б визнано особу винною у вчиненні кримінального правопорушення, склад якого передбачав би відповідні діяння, не є перешкодою для притягнення цієї особи до дисциплінарної відповідальності; у дисциплінарному провадженні діє принцип автономності, відповідно до якого дисциплінарне провадження розглядається незалежно від розгляду кримінального провадження; під час розгляду дисциплінарної справи дисциплінарний орган самостійно, незалежно від результатів кримінального провадження, надає оцінку допустимості, належності та обґрунтованості наявним у матеріалах дисциплінарної справи доказам, зокрема тим, що здобуті під час кримінального провадження, встановлює в діях судді ознаки дисциплінарного проступку й ухвалює рішення про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

ВРП повторила аргументи Комісії стосовно незалежності і неупередженості судді, відтак констатувала, що за результатами кваліфікаційного оцінювання ВККС в порядку, встановленому Законом № 1402-VIII, у межах дискреційних повноважень ухвалила вмотивоване рішення, яке містить обґрунтовані висновки щодо невідповідності судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 займаній посаді.

Позивачка не згодилася зі згадуваними рішення ВККС і ВРП з мотивів, про які написано вище, у зв`язку з чим звернулася з цим позовом до суду.

10. Під час вирішення спору Суд керувався таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За текстом статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються: 14) судоустрій, судочинство, статус суддів; засади судової експертизи; організація і діяльність прокуратури, нотаріату, органів досудового розслідування, органів і установ виконання покарань; порядок виконання судових рішень; засади організації та діяльності адвокатури; .

Відповідно до підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України [від 02 червня 2016 року № 1401-VIII] «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок і вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (у редакції, чинній до 30 грудня 2023 року) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Згідно із частинами першою, другою статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

За частиною п`ятою статті 83 Закону № 1402-VIII порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.

За змістом глави 2 «Показники відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення» розділу II Положення [про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджено рішенням ВККС від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (у редакції рішення ВККС від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18)] відповідність судді критерію професійної етики визначається за показниками: відповідність витрат і майна судді та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам; відповідність судді вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; політична нейтральність; дотримання поведінки, що забезпечує довіру до суддівської посади та авторитет правосуддя; дотримання суддівської етики та наявність обставин, передбачених підпунктами 3, 5- 8, 13 частини першої статті 106 Закону [№ 1402-VIII]»; інші дані, які можуть вказувати на відповідність судді критерію професійної етики. Ці показники оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє, і співбесіди (пункт 8 глави 2 розділу ІІ Положення).

Відповідність судді критерію доброчесності визначається за показниками: відповідність витрат і майна судді та членів його сім`ї задекларованим доходам; відповідність способу (рівня) життя судді та членів його сім`ї задекларованим доходам; відповідність поведінки судді іншим вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; наявність обставин, передбачених підпунктами 1, 2, 9- 12, 15- 19 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; наявність фактів притягнення судді до відповідальності за вчинення проступків або правопорушень, які свідчать про недоброчесність судді; наявність незабезпечених зобов`язань майнового характеру, які можуть мати істотний вплив на здійснення правосуддя суддею; інші дані, які можуть вказувати на відповідність судді критерію доброчесності (пункт 9 глави 2 розділу ІІ Положення).

Пунктом 34 розділу III «Порядок проведення кваліфікаційного оцінювання» Положення передбачено, що рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, має містити підстави його ухвалення або мотиви, з яких ВККСУ дійшла таких висновків, а за наявності висновку Громадської ради доброчесності про непідтвердження відповідності судді критеріям професійної етики та доброчесності - також мотиви його прийняття або відхилення.

Відповідно до частини першої статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.

Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює Вища кваліфікаційна комісія суддів України.

Відповідно до частини першої статті 86 Закону № 1402-VIII для формування суддівського досьє (досьє кандидата на посаду судді) і проведення кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді) Вища кваліфікаційна комісія суддів України має право безоплатно отримувати інформацію та копії документів і матеріалів (у тому числі з обмеженим доступом) щодо судді (кандидата на посаду судді) та членів його сім`ї або близьких осіб від будь-яких осіб, які є власниками або розпорядниками інформації (документів, матеріалів), що запитуються. Такі особи зобов`язані протягом десяти днів з дня отримання запиту надати інформацію (документи, матеріали), що запитується.

За частиною першою статті 87 Закону № 1402-VIII Громадська рада доброчесності утворюється з метою сприяння Вищій кваліфікаційній комісії суддів України у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання.

Відповідно до частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Згідно з частиною третьою статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання; 3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; 4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

07 листопада 2019 року набрав чинності Закон № 193-IX, яким внесено зміни до Закону № 1402-VIII. У зв`язку з набранням чинності Законом № 193-IX, із 07 листопада 2019 року припинено повноваження членів Комісії.

30 грудня 2023 року набрав чинності Закон України від 09 грудня 2023 року № 3511-ІХ «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» (далі - Закон № 3511-ІХ), яким, серед іншого, пункти 17, 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII викладено в такій редакції:

« 17. Повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено.

За умови підтвердження відповідності займаній посаді відповідно до пункту 20 цього розділу судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням строку, на який їх було призначено (крім суддів, звільнених з посади), призначаються на посаду судді до суду, до якого вони були призначені або переведені (крім тимчасового переведення шляхом відрядження) на день припинення повноважень»;

« 20. Відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом, за правилами, які діяли до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри", та з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

За результатами такого оцінювання колегія Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, а у випадках, передбачених цим Законом, - пленарний склад Комісії, ухвалює рішення про відповідність або невідповідність судді займаній посаді. Таке рішення ухвалюється за правилами, передбаченими цим Законом для ухвалення рішення про підтвердження або про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії або пленарного складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Відмовою від проходження оцінювання судді на відповідність займаній посаді вважається систематична (тричі) неявка судді на будь-який з етапів такого оцінювання за відсутності для цього поважних причин або за відсутності інформації про причини неявки.

Факт відмови судді від проходження оцінювання на відповідність займаній посаді встановлюється рішенням Комісії у пленарному складі. Під час ухвалення такого рішення у засіданні Комісії може брати участь представник Громадської ради доброчесності.

У разі систематичної (тричі) неявки судді на будь-який з етапів оцінювання на відповідність займаній посаді Комісія може розглянути питання щодо відповідності такого судді займаній посаді за його відсутності».

Частина перша статті 88 Закону № 1402-VIII у редакції, викладеній згідно із Законом № 3511-ІХ, передбачає: «Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Якщо Громадська рада доброчесності у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, Вища кваліфікаційна комісія суддів України може ухвалити вмотивоване рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане двома третинами голосів призначених членів Комісії, але не менше ніж дев`ятьма голосами».

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 3511-ІХ Вища кваліфікаційна комісія суддів України протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом:

1) завершує проведення оцінювання на відповідність займаній посаді суддів, яких було призначено на посаду строком на п`ять років та повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням строку їх призначення;

2) завершує проведення оцінювання на відповідність займаній посаді суддів, яких обрано суддями безстроково до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" та стосовно яких до набрання чинності цим Законом надійшли висновки Громадської ради доброчесності про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності.

Відповідно до пункту 12 розділу ІІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, розглядаються на засіданні Вищої ради правосуддя в пленарному складі на підставі подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону. Оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання відбувається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.

Суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності (абзац другий частини третьої статті 56 Закону № 1798-VIII).

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 56 Закону № 1798-VIII при розгляді питання про звільнення судді з підстави, визначеної пунктом 5 частини шостої статті 126 Конституції України (незгода на переведення до іншого суду в разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду), Вища рада правосуддя встановлює факт відмови судді від переведення до іншого суду (у тому числі факт ухилення від виконання відповідного рішення про переведення) на підставі заяви судді або повідомлення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про таку заяву судді, або повідомлення голови відповідного суду чи його заступника про неприбуття судді до суду для здійснення правосуддя.

Запрошення на засідання Вищої ради правосуддя судді, стосовно якого розглядається питання про звільнення його з посади з підстави, визначеної пунктом 5 частини шостої статті 126 Конституції України, є обов`язковим. Суддя та/або його представник має право бути заслуханим на засіданні Вищої ради правосуддя та надати відповідні пояснення. У разі неможливості з поважних причин взяти участь у засіданні Вищої ради правосуддя суддя може заявити клопотання про відкладення розгляду питання про звільнення його з посади. Повторна неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.

Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону № 1798-VIII інформація про дату, час і місце проведення засідання Вищої ради правосуддя, а також проект порядку денного засідання, крім випадків, передбачених регламентом Вищої ради правосуддя, оприлюднюється на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя.

Відповідно до частини п`ятої статті 30 Закону № 1798-VIII особа, питання щодо якої має розглядатися Вищою радою правосуддя, повідомляється про такий розгляд не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання, крім випадків, якщо законом не вимагається участь такої особи у засіданні, а також якщо інше не визначено цим Законом.

За частиною шостою статті 30 Закону № 1798-VIII особа вважається належним чином повідомленою, якщо повідомлення направлено на адресу її місця проживання чи перебування або на адресу суду чи прокуратури, де така особа обіймає посаду, а за неможливості такого направлення - розміщене на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя.

За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення (частина шоста статті 56 Закону № 1798-VIII).

Відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

Рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстави, визначеної пунктом 5 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване з підстав, визначених частиною другою цієї статті, або у випадку, якщо суддя не був належним чином повідомлений про засідання Вищої ради правосуддя, на якому було ухвалене рішення (частина третя статті 57 Закону № 1798-VIII).

Мотиви і висновки Суду

10. Суд встановив, що позивачка оспорює (два) рішення ВРП і ВККС, які ухвалено за наслідками її [ОСОБА_1] кваліфікаційного оцінювання, проведеного на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

У наслідку цього оцінювання, позивачку звільнено з посади судді (відповідно до Спірного рішення від 18 лютого 2025 року) з підстави, встановленої підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, що, властиво, спонукало її звернутися з цим позовом до суду, позаяк вона не погоджується з підставами чи, радше, з мотивами, якими як ВККС, так і ВРП ґрунтують висновок про її невідповідність займаній посаді.

Зі змісту спірних рішень (ВККС - від 07 листопада 2024 року № 193/ко-24; ВРП - від 18 лютого 2025 року № 269/0/15-25) Суд з`ясував, що висновок відповідачів про невідповідність судді ОСОБА_1 займаній посаді стосується, по суті, критерію професійної етики й заснований цей висновок, головно, на результатах обговорення із суддею інформації, яка була зафіксована (записана) за результатами проведення НСРД (йдеться про запис розмови голови Окружного адміністративного суду міста Києва у його службовому кабінеті із, зокрема, суддею ОСОБА_1), та є частиною кримінального провадження № 0000522 від 21 червня 2019 року, матеріали якого Комісії надало НАБУ одночасно з дозволом на їх дослідження під час кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1 .

У спірних рішеннях відповідачі відтворили фрагмент зафіксованої за результатами НСРД розмови між головою Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_5 із суддею ОСОБА_1 у службовому кабінеті голови суду, яка відбулася 27 березня 2019 року, і стосувалася розгляду судових справ, які були [на той час] у провадженні судді ОСОБА_1

Як можна зрозуміти контекст, за якого відповідачі зупинилися - під час співбесіди (ВККС) і на засіданні ВРП - на цій інформації, тобто щодо обговорення судових справ з головою суду, то в такий спосіб (як-от: зіставлення змісту записаної розмови у кабінеті голови суду, яку надало НАБУ (у вигляді протоколу), із поясненнями позивачки на співбесіді 03 вересня 2024 року, з приводу фактів порушення суддівської незалежності, а потім і 07 листопада 2024 року, уже коли в розпорядженні ВККС з`явилися згадані протоколи НСРД, вони [відповідачі] виявили, що поведінка судді не відповідала етичним [професійним] стандартам в аспекті дотримання суддівської незалежності.

Іншими словами, розмова, яка відбулася у кабінеті голови Окружного адміністративного суду міста Києва 27 березня 2019 року із суддею ОСОБА_1 (про яку мовиться у спірних рішеннях ВККС і ВРП), зміст якої зафіксовано шляхом проведення НСРД і відображено у відповідному протоколі, та пояснення судді ОСОБА_1 у цьому зв`язку - у яких вона заперечувала обговорення судових справ, втручання у їх розгляд, тобто будь-які прояви / форми посягання на свою незалежність як судді - спонукали ВККС, з якою погодилася ВРП, до висновку про порушення принципів суддівської незалежності, а отже - про невідповідність поведінки судді професійній етиці, що негативно впливає на довіру до суддівської посади та авторитету суду, зокрема на інституційному рівні.

Як зазначено у Спірному рішенні від 07 листопада 2024 року, за критерієм «професійна етика» ВККС оцінила позивачку у 0 (нуль) балів із 250 максимально можливих. Як бачиться з цього рішення, це єдиний критерій, який так оцінено (у 0 (нуль) балів). За іншими критеріями та показниками Комісія виставила бали, вищі за нуль, що сумарно - вкупі з «нульовим» результатом оцінювання за критерієм професійної етики - вплинуло на остаточний результат кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1 (635,5 бала), який становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів (1000).

10.1. У позовній заяві її авторка порушила питання щодо необґрунтованості виставлених їй балів не тільки в аспекті професійної етики, - спосіб оцінювання якої позивачка трактує як порушення презумпції невинуватості, - але також за критеріями компетентності (професійної, особистої, соціальної) та їх показниками, як-от: практичні навики та уміння у правозастосуванні, які оцінені у 94,5 бала (зі 120 можливих), діяльність щодо підвищення фахового рівня, за яку Комісія поставила 1 (один) бал (з 10), чи ефективність здійснення правосуддя, за яку отримала від Комісії 50 балів (із 80).

Позиція позивачки у цьому контексті полягає у тому, що ВККС мала би пояснити, які чинники вплинули на те, що її [судді ОСОБА_1 ] компетентність (згідно з визначеними у Положенні № 143/зп-16 показниками) та доброчесність не оцінено максимальними балами, або, іншими словами, чому / за що було знижено бали, адже це, у підсумку, теж вплинуло на остаточний (сумарний) результат кваліфікаційного оцінювання.

У продовження цієї думки, поряд з доводами про недостатню вмотивованість Спірного рішення від 07 листопада 2024 року, позивачка, як уже мовилося, акцентувала й на тому, що під час кваліфікаційного оцінювання (в рамках другого етапу) були використані матеріали кримінального провадження (протокол НСРД), дослідження яких у той спосіб, як це зробила ВККС, і з якою [ВККС] потім погодилася ВРП, надає, з погляду позивачки, юридичного значення інформації / даним, яка / які отримано в рамках проведення НСРД, в аспекті її належності і допустимості як доказу у кримінальному провадженні, якими підтверджуються обставини, які мають значення тільки для кримінального провадження.

Наслідком отакого способу дослідження (оцінювання) доказів, які містять матеріали кримінального провадження, позивачка вважає те, що її - у невстановлений законом спосіб / порядок - визначили, щонайменше, причетною до діянь, за які настає кримінальна відповідальність, та заразом встановили склад проступку. Але в результаті її визнали такою, що не відповідає займаній посаді й у цьому зв`язку звільнили з посади, що, як переконує позивачка, порушує конституційні гарантії судді, зокрема - частини шостої статті 126 Конституції України, де визначено вичерпний перелік підстав для звільнення судді.

10.2. Отож у цій справі коло порушених у позові питань, з погляду Суду, можна окреслити так: (1) чи відповідають спірні рішення ВККС і ВРП вимогам щодо їх обґрунтованості в аспекті кількості балів, виставлених за кожним із критеріїв кваліфікаційного оцінювання; (2) з уваги на зміст критерію професійна етика - чи не вийшли відповідачі за межі дискреційних повноважень, коли під час кваліфікаційного оцінювання (зокрема, ВККС - на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди») вдалися до обговорення інформації з матеріалів кримінального провадження, які надала НАБУ, в частині, яка стосується судді ОСОБА_1 , у зв`язку з оцінюванням за названим критерієм; (3) яке юридичне значення мають / матимуть висновки ВККС і ВРП щодо (не)дотримання професійної етики, які ґрунтовано на матеріалах кримінального провадження, що їх надало НАБУ, а також пояснень / позиції судді з цього приводу, озвучених на засіданнях ВККС, для згадуваного кримінального провадження (в аспекті доказування), зокрема на стадії їх судового розгляду; (4) чи охоплювала процедура, в рамках якої ВККС, ВРП обговорювали матеріали кримінального провадження, виявити обставини, які можуть свідчити про невідповідність поведінки / діянь судді професійній етиці; у цьому ж контексті - чи можна вважати кваліфікаційне оцінювання «заміною» дисциплінарного провадження, а виявлені факти неетичної поведінки судді - складом дисциплінарного проступку; (5) чи дотримано процедуру кваліфікаційного оцінювання і чи правомірним є звільнення судді за наслідками кваліфікаційного оцінювання (відповідно до Спірного рішення від 18 лютого 2025 року).

10.3. В аспекті висловлених доводів сторін в цій частині Суд передовсім зазначає таке.

ВККС є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України. ВККС складається з шістнадцяти членів, вісім з яких призначаються з числа суддів або суддів у відставці (частини перша, третя статті 92 Закону № 1402-VIII).

У вимірі спірних правовідносин у зіставленні з їх нормативним регулюванням можна виснувати, що на ВККС покладено обов`язок здійснити щодо діючих / чинних суддів (тобто суддів, яких призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII) кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді (пункт 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII), яке передбачає оцінювання за критеріями: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

Висновок ВККС про невідповідність [діючого / чинного] судді займаній посаді за наслідками кваліфікаційного оцінювання є підставою для внесення до ВРП подання про звільнення судді із займаної посади на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

Це подання ВККС (за наслідками кваліфікаційного оцінювання, проведеного зі згаданої підстави) розглядає ВРП, яка як конституційний орган державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення, серед іншого, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, зобов`язана розглянути та оцінити виявлені ВККС обставини щодо (не)відповідності судді займаній посаді та ухвалити з цього питання мотивоване і законне рішення.

Відомо, що довіра до судової влади залежить від персонального складу судів, особливо від осіб, які обіймають посади суддів та формують суддівський корпус. З цієї причини поведінка судді, як професійна, так і поза здійсненням правосуддя, яка має суттєвий вплив на суспільну довіру, вимагає пильної уваги з боку органів, завданням яких - формувати суддівський корпус.

Оцінювання відповідності судді займаній посаді, зокрема за критеріями професійної етики і доброчесності, справді надають, зокрема, ВРП широку свободу розсуду, позаяк, виконуючи покладений на неї обов`язок з формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, потрібно перевірити відповідність поведінки судді нормам моралі, етики, очікуваної суспільством доброчесності з метою виявлення обставин, що можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади.

10.4. З уваги на конституційний статус ВРП та сферу її відповідальності, а також на статус ВККС у цих правовідносинах, зокрема в аспекті оцінювання суддів, видається, що судовий контроль не може бути способом перебрати повноваження цих органів чи втручанням у їхню діяльність.

З цих міркувань Суд у контексті спірних правовідносин й обставини цієї справи, пам`ятаючи про завдання адміністративного судочинства, покликаний перевірити, чи узгоджується рішення ВККС і ВРП як [об`єктивований] результат реалізації їхніх дискреційних повноважень з умовами (обставинами), за яких ці рішення було ухвалено, зокрема з`ясувати: чи достовірні відомості, на основі яких відповідачі оцінювали відповідність судді за критеріями кваліфікаційного оцінювання, які визначено в Законі № 1402-VIII та деталізовано у Положенні № 143/зп-16; чи мають значення (є вагомими) обставини, які вплинули на результати оцінювання за показниками компетентності, професійної етики і доброчесності й чи передбачуваним було їх оцінювання у вимірі зазначених критеріїв; чи відповідало меті кваліфікаційного оцінювання, запровадженого щодо чинних суддів, обговорення тих обставин (інформації), що, у підсумку, спонукало до висновку про невідповідність судді займаній посаді за критерієм професійної етики та, власне, чи були спроможними ці обставини у своїй сукупності створити об`єктивні підстави (умови) для висновку про невідповідність судді займаній посаді.

Іншими словами, судовий контроль у вимірі правовідносин, які виникають у зв`язку з кваліфікаційним оцінюванням суддів, не має підмінити цього оцінювання, вдавшись, приміром, до виставляння (інших) балів чи доповнення фактологічної основи, на яку спиралася ВККС, коли виконувала свої повноваження у ввіреній їй сфері (згідно із Законом). Водночас, з уваги на викладені вище мотиви, Суд - через призму окреслених вище питань - фокусується на тому як Комісія пояснила своє рішення й на чому ґрунтувала свої висновки.

10.5. Зважаючи на доводи ОСОБА_1 про недостатню кількість виставлених балів - про які описано як у спірних рішеннях, так і в описовій частині цього [судового] рішення, - варто нагадати, що діапазон балів різниться за критеріями кваліфікаційного оцінювання, а також за показниками в межах цих критеріїв, а Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджує ВККС (частина п`ята статті 83 Закону № 1402-VIII).

Відповідно до згадуваного Порядку № 143/зп-16 встановлення відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Показники відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та в сукупності (пункти 1, 2 глави 6 розділу II Положення № 143/зп-16).

Суд вкотре зазначає, що згідно з рішенням Комісії максимально можливий бал за критеріями компетентності (професійної, особистої, соціальної) становить 500 балів, за критерієм професійної етики - 250 балів, за критерієм доброчесності - 250 балів. Отже, сума максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв становить 1000 балів (пункт 5 глави 6 розділу II Положення № 143/зп-16).

Компетентність, за змістом підпункту 5.1 пункту 5 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16, оцінюється за критеріями так: професійна компетентність (за показниками, отриманими під час іспиту) - 300 балів, з яких: рівень знань у сфері права - 90 балів (підпункт 5.1.1.1); рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні - 120 балів (підпункт 5.1.1.2); ефективність здійснення суддею правосуддя або фахова діяльність для кандидата на посаду судді - 80 балів (підпункт 5.1.1.3); діяльність щодо підвищення фахового рівня - 10 балів (підпункт 5.1.1.4); особиста компетентність - 100 балів (підпункт 5.1.2); соціальна компетентність - 100 балів (підпункт 5.1.3).

За змістом підпункту 5.2 пункту 5 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 критерій професійної етики оцінюється у 250 балів, з яких: морально-психологічні якості - 100 балів (підпункт 5.2.1), інші показники - 150 балів (підпункт 5.2.2). Цей критерій оцінюється у 0 балів за наявності доказів невідповідності судді (кандидата на посаду судді) вимогам професійної етики.

За змістом підпункту 5.3 пункту 5 глави 6 розділу ІІ Положення № 143/зп-16 критерій доброчесності оцінюється у 250 балів, з яких: інтегративність - 100 балів (підпункт 5.3.1), інші показники - 150 балів (підпункт 5.3.2). Цей критерій оцінюється у 0 балів за наявності доказів невідповідності судді (кандидата на посаду судді) вимогам доброчесності.

З-поміж іншого звертає увагу те, що такі критерії як професійна етика і доброчесність Комісія може оцінити у 0 (нуль) балів, якщо виявить (встановить) невідповідність судді (кандидата на посаду судді) вимогам професійної етики / доброчесності.

Суд погоджується з доводами позивачки про те, що кількість балів за кожним із критеріїв оцінювання має значення для підсумкового результату, адже «успішне» проходження кваліфікаційного оцінювання визначається саме за [сумарною] кількістю отриманих балів за кожним із критеріїв оцінювання.

У цьому зв`язку варто нагадати, що, відповідно до пункту 11 розділу V Положення № 143/зп-16, рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен з критеріїв бала, більшого за 0.

Аналізуючи цитований вище припис пункту 11 Положення № 143/зп-16 можна виснувати (у вимірі обставин цієї справи), що хоча кількість балів за критеріями компетентності (професійної, особистої, соціальної) та доброчесності, які виставила Комісія, не були у всіх випадках максимальними, з чим, власне, не погоджується суддя ОСОБА_1 , але 0 (нуль) балів за критерієм професійної етики, як його оцінила ВККС, [апріорі] унеможливила тримання суддею «більше 67 відсотків від суми максимально можливих балів».

Інакше кажучи, «нульовий» бал за критерієм професійної етики не утворює, у розумінні пункту 11 розділу V Положення № 143/зп-16, складу чи сукупності умов для ухвалення рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді.

З приводу зауваг позивачки про оцінювання усіх її компетентностей (професійної, особистої, соціальної) нижче за максимально можливі бали, Суд зазначає, що, за текстом Спірного рішення від 07 листопада 2024 року, ВККС послідовно висловилася щодо кожного із критеріїв та відповідних їм показників. Пам`ятаючи про те, що встановлення відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання, відповідно до Положення № 143/зп-16, здійснюють члени Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання, Суд, з огляду на висловлені вище [свої] мотиви, не виявив - у контексті того, яким чином Комісія обґрунтувала свої бали - вагомих підстав вважати, що ці бали є явно заниженими, або такими, що основані на даних (відомостях), які не можуть мати значення або є недостовірними.

Варто розуміти, що ВККС, яка наполовину складається із числа суддів чи суддів у відставці, є, властиво, тим органом, який, відповідно до Закону № 1402-VIII, уповноважений «оцінювати» професійних суддів. З цієї позиції, кількість балів у зіставленні з мотивами, якими Комісія керувалася, коли оцінювала компетентність судді, а також доброчесність і професійну етику, описані і розкриті у Спірному рішенні від 07 листопада 2024 року в тому обсязі, який дає змогу зрозуміти на що зважала Комісія, коли оцінювала суддю, зокрема в аспекті обставин, про які написала ГРД у своєму висновку.

Хоча позивачка не погоджується з кількістю балів, які виставила Комісія, проте, знов-таки, аби їх змінити чи, щонайменше, поставити під сумнів, мають бути вагомі обставини, які підважують сам зміст інформації (відомостей, даних), на основі якої Комісія оцінювала зазначені критерії. Проте, таких обставин Суд не встановив.

10.6. Повертаючись до умов для підтвердження відповідності судді займаній посаді (пункт 11 розділу V Положення № 143/зп-16) та, у цьому зв`язку, до оцінювання за критерієм професійної етики, то основним мотивом, чому Комісія оцінила суддю ОСОБА_1 за цим критерієм у 0 (нуль) балів, за текстом спірних рішень, є порушення незалежності у діяльності судді.

Суд зауважує, що згідно з пунктом 8 (підпункти 8.1 - 8.6) розділу ІІ Положення № 143/зп-16 відповідність судді критерію професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками: відповідність витрат і майна судді та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам; відповідність судді вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; політична нейтральність; дотримання поведінки, що забезпечує довіру до суддівської посади та авторитет правосуддя; дотримання суддівської етики та наявність обставин, передбачених підпунктами 3, 5- 8, 13 частини першої статті 106 Закону; інші дані, які можуть вказувати на відповідність судді критерію професійної етики.

Варто згадати, що описані у висновку зауваги ГРД, які та надіслала у зв`язку з кваліфікаційним оцінюванням судді ОСОБА_1 , Комісія розглянула і, по суті, спростувала висловлені «сумніви» та «припущення» щодо позивачки. Зокрема, за текстом Спірного рішення від 07 листопада 2024 року, ВККС не виявила фактичних обставин, які б свідчили про невідповідність витрат, майна, способу (рівня) життя судді ОСОБА_1 та членів її сім`ї, а також близьких родичів задекларованим доходам, а також: фактів щодо свідомої участі та підтримки суддею ОСОБА_1 дій керівництва Окружного адміністративного суду міста Києва, спрямованих на порушення об`єктивності автоматизованого розподілу справ; фактів, які б свідчили про свавільність рішень суду у справах № 640/15680/19, № 640/6032/19; порушень щодо ухвалення судових рішень під час проходження навчання у Національній школі суддів України.

Водночас була обставина, яку ВККС оцінили критично, і стосується вона позиції судді ОСОБА_1 , яку остання висловила (на засіданні ВККС) щодо відкритого звернення суддів Окружного адміністративного суду міста Києва до Президента України Володимира Зеленського.

З цього приводу у Спірному рішенні від 07 листопада 2024 року читаємо таке: «суддя підтвердила, що загалом згодна зі змістом звернення та виступає проти тиску на суд у будь-яких проявах та з боку будь-яких іноземних чи національних органів, організацій, осіб».

Ці слова судді ОСОБА_1 . Комісія зіставила з іншими її [судді] твердженнями, які стосувалися конкретних фактів тиску на суд, відтак розглянула усе це в поєднанні з поясненнями судді на засіданні ВККС 07 листопада 2024 року (під час співбесіди), у контексті обговорення інформації про втручання у здійснення правосуддя шляхом погодження ухвалення судових рішень у конкретних справах з головою [Окружного адміністративного суду міста Києва] суду ОСОБА_8 . Як видно зі змісту Спірного рішення від 07 листопада 2024 року, «інформація» ця основана на згадуваних матеріалах кримінального провадження № 0000522 від 21 червня 2019 року, які надало НАБУ (тобто, протоколи НСРД).

У процедурі кваліфікаційного оцінювання, зважаючи на його критерії, ВККС має оцінити, з-поміж іншого, відповідність поведінки (дій) судді як усталеним у суспільстві нормам моралі та етики, так і професійним стандартам. Щодо останнього, то, як відомо, одним із основоположних документів, визнаних на міжнародному рівні, який містить базисні правила / засади професійної поведінки та етики представників судової системи, є (згадувані також у спірних рішеннях) Бангалорські принципи поведінки суддів [від 19 травня 2006 року, схвалені Резолюцією Економічної та соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23], які, за текстом преамбули, «покликані сприяти кращому розумінню та підтримці здійснення правосуддя з боку представників виконавчої та законодавчої влади, адвокатів та суспільства в цілому».

У вимірі обставин цієї справи Суд підкреслює, що першим принципом, про який мовиться у названому вище документі, є незалежність судових органів, яку суддя, як там написано, має відстоювати та втілювати в життя «в його індивідуальному та колективному аспектах». Один зі способів застосування цього принципу Бангалорські принципи поведінки суддів визначають (окреслюють) так: «Суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою».

Суд пам`ятає також, що відповідно до пункту 2 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII суддя зобов`язаний дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Поведінка судді під час здійснення правосуддя має узгоджуватись з правилами Кодексу суддівської етики, затвердженого XI з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, відповідно до яких: суддя як носій судової влади повинен бути прикладом неухильного дотримання принципу верховенства права і вимог закону, присяги судді. Суддя має усвідомлювати постійну увагу суспільства та демонструвати високі стандарти поведінки з метою зміцнення довіри до судової влади та утвердження авторитету правосуддя; суддя має докладати зусиль, щоб на думку звичайної розсудливої людини (законослухняної людини, яка, будучи достатньою мірою поінформованою про факти та процеси, що відбуваються, об`єктивно сприймає інформацію та обставини зі сторони) його поведінка відповідала високому статусу посади та не викликала обґрунтованих сумнівів у його доброчесності; незалежність судді під час здійснення правосуддя є передумовою дії принципу верховенства права та невід`ємною складовою справедливого суду (статті 1, 3, 5 Кодексу суддівської етики).

Суд встановив, що як ВККС, коли оцінила суддю ОСОБА_1 за критерієм «професійна етика» у 0 (нуль) балів, так і ВРП, коли погодилася з цим висновком ВККС, надали значення такому аспекту професійної діяльності судді ОСОБА_1 як дотримання суддею принципів незалежності та неупередженості, а спонукою для цього слугувала, як уже мовилося, згадувана інформація з матеріалів кримінального провадження № 0000522 від 21 червня 2019 року, у якому позивачка, згідно з її поясненнями, має статус свідка.

Цією інформацією, на яку звернула увагу Комісія, є [зафіксована у протоколах НСРД] розмова, яка відбулася 27 березня 2019 року у службовому кабінеті голови Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_5 між останнім та суддею ОСОБА_1 , суть якої описано у спірних рішеннях.

У зіставленні з поясненнями судді ОСОБА_1 щодо згадуваної розмови, а також її [судді] баченням незалежності судді і суду у здійсненні правосуддя, відповідачі висловили сумнів у правдивості тверджень позивачки з приводу її незалежності як судді, а також щодо відсутності фактів втручання у розгляд судових справ.

Інакше кажучи, зміст розмови, яку зафіксувало НАБУ за результатами проведення НСРД - принаймні, той фрагмент протоколу НСРД, який відтворений у спірних рішеннях - за участі судді ОСОБА_1 , предмет розмови та, властиво, інтерпретація (бачення) судді (у тому обсязі, як це описано у спірних рішеннях) суті цієї події та її значення для здійснення професійної діяльності судді - усе це в сукупності стало підґрунтям для висновку про порушення суддею професійної етики.

10.7. Зважаючи на доводи позивачки про порушення презумпції невинуватості у контексті використання матеріалів кримінального провадження під час кваліфікаційного оцінювання, Суд підкреслює, що [в межах кваліфікаційного оцінювання] ці матеріали (кримінального провадження) не досліджувалися і не могли досліджуватися через призму кримінального процесуального закону про предмет обвинувачення у зіставленні з нормами кримінального права.

Тобто, описана у спірних рішеннях інформація, яку задокументовано у протоколах НСРД, які водночас є частиною кримінального провадження, щодо обговорення судових справ, які були у провадженні судді ОСОБА_1 , у поєднанні з висновками відповідачів з цього приводу, не можуть трактуватися як кримінально-правове оцінювання фактів, що може мати юридичне значення для встановлення обставин події (у кримінальному провадженні), а також як констатація вчинення, зокрема, позивачкою діянь, за які передбачена кримінальна відповідальність.

Крім цього, Суд звертає увагу на те, що відповідачі, зокрема ВККС, використали інформацію, яка відображена в протоколах НСРД, в тій частині та обсязі, які, як видно зі змісту спірних рішень, доводять існування події: втручання у процесуальну діяльність судді, якої суддя не має допускати (погоджуватися) за будь-яких умов чи мотивів. До того ж документи [протоколи НСРД], з яких ВККС і ВРП почерпнули інформацію про посягання на суддівську незалежність, за законом не віднесено до таких, які не можуть містити відомостей про обставини порушення професійної етики. Водночас доступ до інформації, зафіксованої в протоколах НСРД, легалізував компетентний орган на підставі кримінального процесуального закону.

В обсязі встановлених обставин цієї справи, використання і обговорення згадуваної вище інформації з протоколів НСРД під час кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді переслідувало мету, яку закладено в підпункті 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, а також і в Законі № 1402-VIII (приписи яких написано вище): оцінити чинних / діючих суддів за критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності.

Зважаючи, що суддя як репрезентант судової влади має своєю поведінкою сприяти довірі до судових органів, ВККС, після того як у законний спосіб отримала у своє розпорядження відомості - у вигляді документів [протоколи НСРД], які мають форму, зміст і є носіями/джерелом інформації - щодо такого аспекту професійної етики як незалежність судді, не могла оминути їх [відомостей] увагою під час співбесіди, адже це саме той етап кваліфікаційного оцінювання, на якому подібного штибу інформацію - з уваги на мету, завдання кваліфікаційного оцінювання, запровадженого стосовно діючих / чинних суддів, та спосіб його проведення - якраз і належало обговорити із суддею (під час етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди»).

У доповнення до наведеного варто зауважити, що факт розмови в кабінеті голови суду та зміст цієї розмови (про ухвалення судових рішень), що його відтворено у спірних рішеннях, не піддають сумніву ані позивачка, ані відповідачі. Іншими словами, зафіксована за наслідками проведення НСРД розмова голови суду і судді ОСОБА_1 щодо вирішення судових справ як «подія» - відбулася; обставини цієї події можуть (відповідно до компетенції суб`єкта владних повноважень у ввіреній йому сфері) водночас (паралельно) досліджувати як у контексті вчинення кримінального правопорушення, - що передбачає дотримання іншої процедури і стандартів доказування, - так і оцінювати на предмет наявності ознак, які свідчать про порушення етичних стандартів професійної поведінки, але які не охоплюються кримінально-правовою кваліфікацією (зважаючи на суспільні відносини, які є «об`єктом посягання»).

Суд підкреслює, що використання у межах визначеної законом процедури кваліфікаційного оцінювання судді (в цілях встановлення відповідності займаній посаді) відомостей чи документів з кримінального провадження (в частині, які стосуються цієї судді) не може трактуватися як спосіб замінити останнє чи дублювати його, адже йдеться про різні аспекти поведінки судді.

У розумінні статті 246 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії - які є різновидом слідчих (розшукових) дій - проводяться у випадках, якщо відомості про кримінальне правопорушення та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб, наприклад, шляхом гласних слідчих (розшукових) дій. Кримінальний процесуальний закон визначає умови і порядок проведення НСРД, зокрема забороняє використання їх механізмів, способів, методів на будь-які цілі, які поза завданнями кримінального провадження. Проте, якщо внаслідок проведення НСРД виявлено, приміром, інформацію про ознаки порушення правил професійної поведінки, які посягають на незалежність судді/суду, то закон не забороняє компетентному органу самостійно - в рамках визначеної законом процедури - послуговуватися такою інформацією, за умови, що її на підставі закону (у легальний спосіб) було передано для використання. Знову ж, результати кваліфікаційного оцінювання, зокрема висновки компетентних органів в цій процедурі, стосуються тільки обставин цього оцінювання, тож не порушують презумпції невинуватості і ніяким чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд вкотре зауважує, що зі змісту спірних рішень, зокрема обсягу їх аргументації, видно, що значною мірою відповідність позивачки як судді займаній посаді в аспекті професійної етики проявили також її пояснення з цього приводу (які описані у спірних рішеннях), тобто розуміння (усвідомлення) того, що є змістом незалежності судді і як цю незалежність утверджувати, у зіставленні з тим, яку свою поведінку позивачка вважає такою, що відповідає принципу незалежності.

Знов-таки, необхідність з`ясування / обговорення обставин етичного характеру і їх оцінювання вимагає передовсім закон [№ 1402-VIII], тож Комісія, яка у цьому зв`язку спиралася на міжнародно визнані стандарти поведінки судді, на думку Суду, використала свої дискреційні повноваження для досягнення мети, з якою їх [повноваження] надано.

З цієї позиції Суд, спираючись також на інші свої міркування, написані вище, вважає, що обсяг відомостей, на яких ВККС і ВРП ґрунтували спірні рішення, охоплювалися предметом співбесіди й тому відповідачі - кожен в межах своєї компетенції - могли їх оцінювати через призму критеріїв кваліфікаційного оцінювання, зокрема професійної етики.

10.8. Щодо доводів про неможливість застосування процедури кваліфікаційного оцінювання для встановлення складу дисциплінарного проступку, що, з погляду позивачки, ВККС, фактично, зробила, коли констатувала невідповідність поведінки судді професійній етиці, Суд зазначає таке.

З набранням чинності Законом № 1401-VIII у Конституції України з`явилася «особлива» підстава для звільнення судді з посади - виявлення невідповідності судді займаній посаді за результатами оцінювання (підпункт 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України). Особлива, адже ця підстава для звільнення судді з посади не передбачена у частині шостій статті 126 Конституції України, тому що кваліфікаційне оцінювання діючих / чинних суддів, запроваджено як «разовий» захід (принаймні, це пояснює поміщення відповідних норм щодо цієї процедури у перехідних положеннях закону), тож, як можна зрозуміти задум законодавця, наслідки непроходження кваліфікаційного оцінювання (звільнення з посади судді) - з уваги на декларовану його мету - стосуються тільки тих суддів, яких призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VІІI.

Пам`ятаючи про завдання кваліфікаційного оцінювання діючих / чинних суддів (оцінити на відповідність критеріям компетентності, професійної етики і доброчесності у порядку, визначеному законом), Суд погоджується з думкою позивачки про те, що ця процедура не може підміняти дисциплінарного провадження щодо судді.

З цих міркувань, Суд вважає недоречними доводи відповідачів, зокрема ВРП, які стосуються дисциплінарного провадження у контексті аргументації правомірності дослідження під час кваліфікаційного оцінювання матеріалів кримінального провадження в аспекті встановлення складу дисциплінарного проступку.

Водночас згідно з підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, пунктом 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, виявлення за результатами оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності тягне звільнення [чинного / діючого] судді з посади.

Юридичні наслідки непроходження кваліфікаційного оцінювання у виді звільнення з посади судді, як це унормовано у згаданих вище законодавчих актах, є наслідком (виявом) інтенції законодавчого органу (парламенту) відновити довіру до судової гілки влади, забезпечити право на справедливий і незалежний суд, що - у вимірі історичного, суспільного і політичного контексту, за якого впроваджувалися (законом) ці юридичні механізми, - мало відбутися шляхом [кадрового] «оновлення» суддівського корпусу.

Суд звертає увагу на завдання адміністративного судочинства України, зокрема на те, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (підпункт 1 частини другої статті 2 КАС України).

До того ж закон встановив, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України (частини перша, друга статті 6 КАС України).

З наведених міркувань, під час вирішення цього спору Суд керувався передусім приписами закону, виключно яким, згідно зі статтею 92 Конституції України, визначаються судоустрій, судочинство і статус суддів, тож з цієї позиції і перевіряв правомірність спірних рішень відповідачів.

З мотивів, які написані вище, Суд виснував, що мета, процедура та юридичні наслідки кваліфікаційного оцінювання суддів, визначені Конституцією України, законами № 1402-VIII та № 1798-VIII, є зрозумілими, чіткими і передбачуваними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 9901/818/18 зауважила, серед іншого, таке: «Підпункт 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України є самостійною, окремою, відмінною від наведених у статті 126 Конституції України підставою звільнення судді безпосередньо за результатами виявлення під час проведення оцінювання судді невідповідності його займаній посаді за критерієм компетентності. Така підстава з`явилася внаслідок запровадження такого заходу перевірки відповідності суддів займаній посаді як кваліфікаційне оцінювання. внесення змін до Конституції України щодо звільнення суддів з підстав передбачених підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України є обов`язковим до виконання з моменту набуття чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)».

Отже, - як підсумувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 9901/818/18 - підстава для звільнення суддів, яка передбачена підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України у поєднанні із вимогами статей 3, 30, 34, 56, пунктом 12 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII є достатньою правовою основою для прийняття оскаржуваного рішення ВРП».

11. Резюмуючи цей дискурс, якщо мовити про критерії кваліфікаційного оцінювання, невідповідність хоча б одному з яких має наслідком звільнення судді з посади, то вони стосуються як професійної діяльності судді, так і моральної та етичної компоненти. Висновок ВККС про невідповідність судді ОСОБА_1 займаній посаді ґрунтований на критерії «професійна етика», якому, з погляду ВККС, не відповідала професійна поведінка судді ОСОБА_1 , що й спричинило, у підсумку, звільнення її з посади на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України (згідно зі Спірним рішенням від 18 лютого 2025 року).

12. Спірне рішення від 07 листопада 2024 року ВККС ухвалила у колегіальному, а не пленарному, складі відповідно до частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII у поєднанні з пунктом 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII. У цій ситуації «негативний» висновок ГРД щодо судді ОСОБА_1 вплинув на остаточність рішення колегіального складу Комісії у кваліфікаційному оцінюванні судді ОСОБА_1, адже Комісія виявила невідповідність критерію професійної етики і таке її рішення не вимагало, у розумінні приписів частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII, підтримки пленарного складу ВККС.

З уваги на висловлені вище міркування у зіставленні з нормативним регулюванням спірних відносин, Суд констатує, що Спірне рішення від 07 листопада 2024 року ухвалено і підписано повноваженим складом і в ньому є посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків. На думку Суду, ВККС дійшла обґрунтованого висновку про невідповідність поведінки судді ОСОБА_1 етичним нормам поведінки судді та принципу незалежності.

На виконання приписів частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII Суд встановив також, що Спірне рішення від 18 лютого 2025 року ВРП ухвалила, керуючись статтею 131, підпунктом 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України та абзацом другим пункту 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, а також відповідно до пункту 12 розділу ІІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону.

13. З приводу доводів позивачки про неналежне повідомлення про засідання ВРП, призначене на 18 лютого 2025 року, Суд зазначає таке.

24 січня 2025 року на сайті ВРП розміщено повідомлення про пленарне засідання ВРП, до проєкту порядку денного якого включено питання про розгляд матеріалів про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України відповідно до подання з рекомендацією ВККС (покликання: https://hcj.gov.ua/call/sheyko-tetyanu-ivanivnu).

У цьому засіданні ВРП оголосила перерву у розгляді зазначеного питання у зв`язку з відповідним клопотанням судді ОСОБА_1 - до 18 лютого 2025 року.

Про це засідання ВРП теж розмістила (07 лютого 2025 року) відповідне повідомлення на своєму сайті (покликання: https://hcj.gov.ua/call/sheyko-tetyanu-ivanivnu-0).

До того ж, ВРП надіслала повідомлення для судді ОСОБА_1 (лист від 07 лютого 2025 року № 2319/0/9-25) про засідання ВРП, на якому буде розглядатися питання про її звільнення [ ОСОБА_1 ] з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, на електронну адресу Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до роздруківки підтвердження надіслання документів на електронну пошту, лист ВРП від 07 лютого 2025 року № 2319/0/9-25 надіслано 07 лютого 2025 року о 16:18 год. Це була п`ятниця і робочий день був скорочений.

Суд погоджується, що після закінчення робочого дня суд, у якому працює суддя, не зобов`язаний перевіряти вхідну кореспонденцію й тому це може вплинути на дату отримання повідомлення про засідання ВРП.

Водночас надсилання повідомлення на адресу суду, в якому працює суддя, передбачає Закон, а з уваги на те, що поряд з надсиланням повідомлення на електронну пошту суду, ВРП опублікувала відповідне оголошення (про дату засідання щодо судді ОСОБА_1 ) на сайті ВРП, то доводи позивачки про неналежне її повідомлення - які в контексті наведених вище обставин покликані, як можна зрозуміти мотиви їх автора, переконати у тому, що позивачка об`єктивно не могла взяти участь у розгляді ВРП питання про її звільнення - видаються безпідставними.

14. Стосовно доводів, які стосуються члена ВРП ОСОБА_2 , Суд передусім звертає увагу на те, він не брав участі в ухваленні Спірного рішення ВРП від 18 лютого 2025 року. Зокрема Суд з`ясував, що на підставі заяви члена ВРП ОСОБА_2 про самовідвід ВРП постановила ухвалу від 06 лютого 2025 року № 190/0/15-25 «Про задоволення заяви члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 про самовідвід від участі в розгляді матеріалів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва на підставі підпункту 4 пункту 16№ розділу XV «Перехідні положення» Конституції України відповідно до подання з рекомендацією Вищої кваліфікаційної комісії суддів України».

За текстом цієї ухвали, заява члена ВРП ОСОБА_2 мотивована тим, що ОСОБА_2 до призначення на посаду члена ВРП звертався зі скаргою на дії судді, на підставі якої Перша Дисциплінарна палати ВРП ухвалою від 30 вересня 2024 року № 2862/1дп/15-24 відкрила дисциплінарну справу. Серед обставин, які стали підставою для рекомендації ВККС про звільнення судді ОСОБА_1 з посади, є ті, які були підставою для подання ним дисциплінарної скарги.

ВРП, з покликанням на пункт 3 частини п`ятої статті 20 Закону № 1798-VIII, констатувала існування підстав для задоволення цього самовідводу.

Тож на засіданні ВРП 18 лютого 2025 року були присутні 14 членів ВРП (член ВРП ОСОБА_2 не брав участі у розгляді питання про звільнення судді ОСОБА_1 ). За результатами голосування «за» звільнення позивачки з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України проголосували 11 членів ВРП, «проти» - 3.

Отже, ВРП ухвалила Спірне рішення у повноважному складі і це рішення підписали усі члени ВРП, які брали участь у його ухвалені.

15. У вимірі встановлених обставин справи Суд вважає, що обсягу мотивів, на яких сформовано висновок про невідповідність судді ОСОБА_1 займаній посаді, загалом достатньо для того, щоб як самій судді, так і сторонньому спостерігачеві зрозуміти, на чому основані спірні рішення. З огляду на наведені мотиви, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування спірних рішень ВККС і ВРП немає.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, понесені позивачкою витрати у вигляді судового збору за подання цього позову, розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 139, 246, 250, 255, 262, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішень відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 19 грудня 2025 року.

Головуючий суддя М. І. Смокович

Судді О. В. Кашпур

Ж. М. Мельник-Томенко

О. Р. Радишевська

С. А. Уханенко