Справа № 520/31220/25
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"19" грудня 2025 р. м. Харків

Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Марина Лук`яненко, розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61002), третя особа - Національна поліція України (вул. Богомольця Академіка, буд. 10,м. Київ,01024) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд:

1. Визнати протизаконним наказ Головного управління національної поліції в Харківській області (п.і.61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, буд.5) від 10.03.2022р. №446 про призначення службового розслідування.

2. Скасувати наказ Головного управління національної поліції в Харківській області (п.і.61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, буд.5) від 10.03.2022р. №446 про призначення службового розслідування відносно ОСОБА_1 .

3. Визнати протизаконним висновок службового розслідування відносно ОСОБА_1 призначеного наказом Головного управління національної поліції в Харківській області (п.і.61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, буд.5) від 10.03.2022р. №446.

4. Скасувати висновок службового розслідування відносно ОСОБА_1 призначеного наказом Головного управління національної поліції в Харківській області (п.і.61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, буд.5) від 10.03.2022р. №446.

5. Визнати протизаконним наказ Головного управління національної поліції в Харківській області (п.і.61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, буд.5) від 13.03.2022р. №203 про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

6. Скасувати наказ Головного управління національної поліції в Харківській області (п.і.61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, буд.5) від 13.03.2022р. №203 про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

7. Визнати протизаконним наказ Головного управління національної поліції в Харківській області (п.і.61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, буд.5) від 13.03.2022р. №145о/с в редакції наказу від 03.10.2022р. №472о/с про виконання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції ОСОБА_1 .

8. Скасувати наказ Головного управління національної поліції в Харківській області (п.і.61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, буд.5) від 13.03.2022р. №145о/с в редакції наказу від 03.10.2022р. №472о/с про виконання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції ОСОБА_1 та поновити з 14.03.2022р. у займаній посаді інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу Харківського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Харківській області.

9. Зобов`язати Головне управління національної поліції в Харківській області (п.і.61002, м.Харків, вул.Жон Мироносиць, буд.5) сплатити ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Ухвалою суду від 02.12.2025 позовну заяву залишено без руху з підстав порушення позивачем місячного строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.

15.12.2025 від позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, якою позивач просить суд визнати відсутність пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом прав та законних інтересів у справі про звільнення з публічної служби; прийняти позовну заяву від 28.11.2025р. у справі №520/31220/25 до розгляду.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що він був звільнений з публічної служби у вихідний день у неділю 13.03.2022р. в день, коли не працював на робочому місці за займаною посадою інспектора-чергового чергової частини Харківського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Харківській області (надалі ХРУП№2) та не знаходився у м.Харків у зв`язку з самостійною евакуацією своєї родини. Роботодавець в день звільнення 13.03.2022р., в період з дня звільнення до дня подання 27.11.2025р. позивачем до суду позовної заяви (зареєстрована судом 28.11.2025р.) за своїм обов`язком не направляв (не вручав) рекомендованим листом з повідомленням на адресу проживання позивача, який не працював в ХРУП№2 в день звільнення, копію (витяг) наказу про звільнення, а отже з 13.03.2022р. роботодавець зі своєї вини по невідомій причині затримав видачу копії (витягу) з наказу про звільнення позивача. Позивач подав позовну заяву від 28.11.2025р. в межах місячного строку звернення до суду визначеного приписами частини п`ятої статті 122 КАС України від дня 28.10.2025р., коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав у частині невідповідності підстави звільнення з поліції 13.03.2022р. «у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України» фактичним обставинам та діям позивача, які були позивачем 08.03.2022р. повідомлені роботодавцю (начальнику ХРУП№2) у порядку визначеному нормами спеціального законодавства України.

Вирішуючи питання дотримання строку звернення до суду із даним позовом, суд зазначає, що за змістом п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України кожен учасник суспільних відносин повинен забезпечити дотримання обов`язку вчинення процесуальних дій із захисту прав та інтересів у судовому порядку у строк, визначений відповідним процесуальним законом.

За змістом статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Як вже зазначалось в ухвалі суду від 02.12.2025, граничний строк звернення позивача до суду - 10.04.2022 року, 13.04.2022 та 03.10.2022 року відповідно.

До суду з даним позовом за захистом свого права позивач звернувся лише 28.11.2025 року (через підсистему "Електронний суд" подано 27.11.2025), тобто майже через три роки з моменту звільнення із служби в поліції.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Суд відзначає, що згідно з ч.1 ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

У силу приписів ч.1 ст.121 та ч.1 ст.123 КАС України умовою для поновлення пропущеного процесуального строку є поважність причини, котра зумовила такий стан практичної реалізації процесуальної дії.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словосполучення «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19 "Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежить від волевиявлення сторони і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.".

Окрім того, у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 20.04.2022р. у справі №807/627/16: 1) День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; 2) Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; 3) Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У поданій заяві від 15.12.2025 позивач посилається на те, що він був звільнений з публічної служби у вихідний день у неділю 13.03.2022 в день, коли не працював на робочому місці за займаною посадою інспектора-чергового чергової частини Харківського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Харківській області та не знаходився у м.Харків у зв`язку з самостійною евакуацією своєї родини, а також на те, що роботодавець в день звільнення 13.03.2022, в період з дня звільнення до дня подання 27.11.2025 позивачем до суду позовної заяви не направляв (не вручав) рекомендованим листом з повідомленням на адресу проживання позивача копію (витяг) наказу про звільнення.

З цього приводу суд зазначає, що за визначенням ч.1 ст.1 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію" Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з ч.1 ст.58 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію" призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.

Частиною 1 ст.12 Закону України від 02.07.2015р. №580-VIII "Про Національну поліцію" визначено, що поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського.

З положень наведених норм закону чітко та однозначно витікає, що за загальним правилом проходження поліцейської служби полягає у щоденному виконанні діючим поліцейським завдань Національної поліції України за місцем проходження служби.

У даному випадку з дати звільнення позивача зі служби до моменту звернення до суду з даним позовом минуло майже три роки.

Отже, з 13.03.2022 року позивач не міг не знати про своє звільнення. При цьому, суду не надано доказів його звернення до відповідача з 13.03.2022 року чи з 03.10.2022 року до дати початку вчинення позивачем дій спрямованих на захист своїх потенційно порушених прав, з зазначених питань в більш стислі строки.

Водночас, позивачем не надано до суду жодних доказів того, що йому заважало у період з 13.03.2022 року чи з 03.10.2022 року звернутися до відповідача з питання перевірки причин звільнення зі служби в поліції.

Отже, у даному конкретному випадку позивач за власною волею зволікав зі зверненням до суду із даним позовом, зазначена бездіяльність позивача свідчить про байдуже ставлення позивача до процесуальних строків.

За правовою позицією, сформульованою у постанові Верховного Суду від 14.09.2023р. у справі №520/12477/22: 1) поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.; 2) Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

Також суд зважає, що за правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2023р. у справі №990/139/23: «Аналіз практики ЄСПЛ свідчить, що у процесі прийняття рішень про поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Суд виходить таких міркувань: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, унаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, що були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

У даному випадку, ані у позові, ані у поданій заяві позивачем не викладено жодних юридично спроможних аргументів та не подано жодних доказів існування об`єктивних перепон/перешкод (істотних труднощів чи значних ускладнень) для вчинення процесуальної дії з подачі позову до суду в частині згаданих вище вимог у межах місячного строку звернення до суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Вказані вище обґрунтування не є тією причиною, що є об`єктивно непереборною, не залежить від волевиявлення особи та пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

А тому, вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом, суд не може визнати поважними.

Жодних інших обґрунтувань поважності пропуску строку звернення до суду заявником не зазначено.

Таким чином, подана заява про поновлення строку звернення до суду не містить доказів наявності поважних причин пропуску цього строку, які не дозволяли позивачу подати позовну заяву у встановлений законом строк без невиправданих зволікань.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відтак, суд доходить до переконання про те, що позов поданий поза межами строку звернення до суду без надання обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, що згідно з ч.2 ст.121, п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є підставою для повернення позовної заяви.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 118, 121-123, 160, 169, 161, 171, 173, 241-243, 248, 256, 295 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву позивача про поновлення строків звернення до суду від 15.12.2025 року вх.№01-26/137059/25 - залишити без задоволення.

2. Позовну заяву - повернути.

3. Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

4. Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

5. Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.

Суддя Марина Лук`яненко