Справа № 420/39097/25
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 грудня 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Запорізькій області, Головного управління ПФУ в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Запорізькій області, Головного управління ПФУ в Одеській області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 85 від 28.09.2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати рішення Чорноморського об`єднаного управління ПФУ в Одеській області № 85 від 26.09.2024 року в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи згідно записів у трудовій книжці: з 25.07.1978 по 30.11.1978 - мотальницею на Тираспольському ХБК; з 23.12.1983 по 10.07.1984 - машиністом-кочегаром у військовій частині НОМЕР_1 ; з 10.07.1984-16.02.1986 - комірником у військовій частині НОМЕР_1 ; з 01.04.1993 по 06.08.1993 - касиром у військторгу № 624; з 16.07.1998 по 06.07.2001 - перебування за місцем відрядження чоловіка ОСОБА_2 в Посольстві України в Румунії; з 13.08.2003 по 13.09.2006 - перебування за місцем довготермінового відрядження чоловіка ОСОБА_2 y зв`язку з його роботою на посаді спеціаліста Генерального консульства України (Словацька республіка); з 31.10.2009 по 30.12.2012 - перебування за місцем довготермінового відрядження чоловіка ОСОБА_2 у Посольстві України в Румунії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи згідно записів у трудовій книжці: з 25.07.1978 по 30.11.1978 - мотальницею на Тираспольському ХБК; з 23.12.1983 по 10.07.1984 - машиністом-кочегаром у військовій частині НОМЕР_1 ; з 10.07.1984- 16.02.1986 - комірником у військовій частині НОМЕР_1 ; з 01.04.1993 по 06.08.1993 - касиром у військторгу № 624; з 16.07.1998 по 06.07.2001 - перебування за місцем відрядження чоловіка ОСОБА_2 в Посольстві України в Румунії; з 13.08.2003 по 13.09.2006 - перебування за місцем довготермінового відрядження чоловіка ОСОБА_2 у зв`язку з його роботою на посаді спеціаліста Генерального консульства України (Словацька республіка); з 31.10.2009 по 30.12.2012 - перебування за місцем довготермінового відрядження чоловіка ОСОБА_2 у Посольстві України в Румунії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 13.09.2021 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки: з 25.07.1978 по 30.11.1978; з 23.12.1983 по 10.07.1984; з 10.07.1984-16.02.1986; з 01.04.1993 по 06.08.1993; з 16.07.1998 по 06.07.2001; з 13.08.2003 по 13.09.2006; з 31.10.2009 по 30.12.2012;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру пенсії з 13.09.2021 року та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум..

Ухвалою суду від 01.12.2025 року адміністративний позов залишено без руху та позивачу надано час для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з відповідними доказами поважності причин його пропуску.

До суду надійшла заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якій просить визнати поважними строк звернення до суду.

Подану заяву представник позивача обґрунтовує запровадженням воєнного стану на території України, юридичною необізнаністю, а також необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також представник позивача, покликаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а від 24.12.2020 року, зазначає, що в цьому випадку початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання листа-відповіді на запит про надання інформації про періоди страхового стажу, які враховано для розрахунку під час призначення пенсії. Розрахунок страхового стажу отримано 23.10.2025 року.

Дослідивши отриману заяву, надавши правову оцінку викладеним в ній доводам, суддя приходить до висновку, що недоліки позовної заяви позивачем не усунуто з огляду на таке.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Отже, надмірний формалізм та надмірна гнучкість повинні перебувати у певному балансі під час розгляду та вирішення судом справ. Сам по собі інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин.

Запроваджений в КАС України інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин, саме тому його застосування не може свідчити про надмірний формалізм.

Крім того, правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

У деяких рішеннях ЄСПЛ наголошується, що тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин; при цьому, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (справа «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А.» проти Іспанії», п. 109 ).

Отже, не заперечуючи наявності дискреційних повноважень у національних судів щодо вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду, апеляційне чи касаційне оскарження, ЄСПЛ підкреслює, що останні повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження строків втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності подовжених строків (справа «Безруков проти Росії», п. 34).

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

В даному випадку позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом 24.11.2025 з приводу оскарження дій Головного управління ПФУ в Запорізькій області, Головного управління ПФУ в Одеській області щодо відмови в призначенні пенсії та не зарахування стажу відповідно до рішень від 28.09.2021 та 26.09.2024.

При цьому, як зазначено в ухвалі суду від 01.12.2025 року позивач достеменно була обізнана про прийняття відповідачем рішення від 28.09.2021 28.10.2022 року, а про призначення пенсії в місяці її виплати, тобто жовтень 2024. До суду звернулась 24.11.2025, тобто з значним пропуском строку.

Доводам представника позивача щодо запровадження воєнного стану на території України суддею надано оцінку в ухвалі від 01.12.2025.

У той же час, представник позивача у загальному посилається на обставини, які на жаль мають місце по всій території України - повітряні тривоги, перебої з електропостачанням, атаки ворожих літальних апаратів, ракетні удари та обстріли по цивільних об`єктах та об`єктах критичної інфраструктури, а також догляд за батьком та емоційний стан. Водночас такі обставини ураховуються судом, якщо знаходяться у прямому причинному зв`язку з пропуском процесуального строку. Проте, доказів на підтвердження такого зв`язку до адміністративного позову та заяви про поновлення строку звернення до суду не надано.

згідно з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 29.09.2022 у справі N 500/1912/22, сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Крім того, відповідно до правової позиці, наведеної Верховним Судом в ухвалі від 13.09.2022 у справі N 990/102/22, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2022, у пункті 59 якої зауважується, що обставина повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України могла унеможливити дотримання встановленого законом процесуального строку, однак поважними такі причини можна визнати лише за умови надання до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку.

Тобто, введення воєнного стану може бути поважною причиною пропущення процесуального строку, якщо це пов`язано не з загальними, а конкретними причинами.

Також у постанові Верховного Суду від 14.02.2024 року по справі №686/22156/23 зроблено висновок про те, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні, обстріли, перебої в енергопостачанні, евакуація звітності та інші обставини, не є підставою для поновлення процесуального строку, оскільки не призводять до неможливості виконання учасником судового процесу процесуальних дій по своєчасному зверненню до суду з позовом.

У іншій постанові від 16.10.2024 по справі №320/9567/23 Верховним Судом зроблено висновок про те, що ракетні обстріли критичної енергетичної інфраструктури та відключення світла не можуть бути основною та поважною причиною для поновлення строку на звернення до суду, враховуючи те, що зазначені обставини щодо відключення світла та ракетних обстрілів не носили постійного, безперервного характеру у спірний період.

З цього приводу суддя зазначає, що хоч і протягом 2022 - 2025 років на території Одеської області дійсно мали місце повітряні тривоги, тимчасові відключення електропостачання, однак такі події не носили безперервного характеру, а відтак позивач не був позбавлений можливості вчасно звернутися до суду, який жодного дня своєї роботи не припиняв.

З урахуванням часу між прийняттям оскаржуваних рішень та часом звернення до суду, враховуючи доводи представника позивача, суддя констатує, що позивачем не наведено обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних непереборних причин, що зумовили поважність пропуску встановленого законом строку звернення до суду.

Отже, підстави, зазначені позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, суддя визнає неповажними.

У Рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25.01.2000 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, а тому не реалізація цього права є наслідком його власної поведінки.

Виходячи з висновків Верховного Суду у постанові від 12.04.2023 року у справі №380/14933/22 (реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача), суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника позивача про поновлення строку на звернення до суду.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За змістом пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

При таких обставинах, в силу положень п.1 ч.4 ст.169 та ч.2 ст.123 КАС України, враховуючи що позивачем не усунуто недоліки адміністративного позову, позов слід повернути позивачу без розгляду.

Керуючись ст. ст. 123, 169, 248, 294, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Запорізькій області, Головного управління ПФУ в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст.293-295 КАС України.

Суддя/підпис П.П.Марин