Справа № 420/40113/25
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про повернення позовної заяви
19 грудня 2025 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Лебедєва Г.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити певні дії, -
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не зарахування періодів роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 15.07.1988 по 13.04.1994 в колгоспі «Грузія» і ПП «Чонгар» до страхового стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 15.07.1988 по 13.04.1994 в колгоспі «Грузія» і ПП «Чонгар».
Ухвалою суду від 24.10.2025 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: заяви про поновлення строків звернення до суду з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, з визначенням обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.
15.12.2025 року до суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення, в якій позивач просить суд визнати поважною причину пропуску строку на подання позову до ГУ Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що до жовтня 2022 року він постійно проживав та був зареєстрований у АДРЕСА_1 . 24.02.2022 року Генічеський район було окуповано російськими загарбниками. У жовтні 2022 року був вимушений разом з усією сім`єю виїхати з окупації до Німеччини де на теперішній час проживає. Перебуваючи за кордон, українці можуть отримати певну безоплатну консультацію юриста, але лише за телефон або онлайн. Проте, така допомога є не завжди ефективною та своєчасною. Так, скориставшись однією з таких порад щодо можливості підтвердження періодів роботи свідками, позивач, керуючись положеннями Постанови правління Пенсійного Фонду України № 18-1 від 10.11.2006 року Про затвердження Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії тричі (03.06.2025, 17.07.2025 та 09.10.2025) письмово звертався до органів Пенсійного фонду з відповідними заявами. Таким чином, позивач, враховуючи значне навантаження на суди в умовах воєнного стану, намагався захистити свої права в органах Пенсійного фонду України. Головним управління ПФУ в м. Києві та Херсонській області практичний розгляд поданих заяв було проігноровано і свідки, які разом з ним працювали, не були опитані. Вказані факти, на думку позивача, свідчать про те, що ним постійно здійснювалися активні дії щодо захисту своїх прав та вчинялися практичні дії пов`язані з готуванням до суду. Поряд з цим, запровадження військового стану та вимушений виїзд з окупації за кордон суттєво вплинули на життя позивача. Запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Таким чином, позивач вважає, що вказані вище причини пропущення ним строку на звернення до суду є поважними.
Розглянувши вказану заяву, суд зазначає наступне.
Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Верховний Суд наголосив на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 р. у справі № 340/1019/19).
Звертаючись до суду із цією позовною заявою, позивач просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не зарахування періодів роботи з 15.07.1988 по 13.04.1994 в колгоспі «Грузія» і ПП «Чонгар» до страхового стажу.
Однак, з даною позовною заявою позивач звернувся до суду 01.12.2025 року (дата направлення позовної заяви засобами поштового зв`язку), тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.
В заяві про поновлення строку звернення позивач, як на причина пропуску строку звернення до суду вказує, на те, що ним постійно здійснювалися активні дії щодо захисту своїх прав та вчинялися практичні дії пов`язані з готуванням до суду шляхом звернення до органів Пенсійного фонду з заявами щодо можливості підтвердження періодів роботи свідкам.
Як вбачається з додатків до заяви про поновлення строку, позивач звертався з заявами про допит свідків 06.06.2025 року та 09.10.2025 року до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та 17.07.2025 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. Згідно відповідей Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області позивачу тричі роз`яснено про необхідність звернення з вказаними заявами за місцем обліку відмовної електронної справи, а саме до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області.
Разом з тим, з позовною заявою позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській та просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не зарахування періодів роботи з 15.07.1988 по 13.04.1994 в колгоспі «Грузія» і ПП «Чонгар» до страхового стажу.
Позивач жодним чином не обґрунтовує, яким чином звернення з заявами про допит свідків до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримання відповідей з роз`ясненнями про необхідність звернення з вказаними заявами за місцем обліку відмовної електронної справи, вплинуло на готуванням до суду з даним позовом та унеможливило вчасне подання позовної заяви щодо оскарження дій саме Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській.
Щодо посилань позивача на введення воєнного стану, суд зазначає наступне.
Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.
Посилаючись на введення воєнного стану як на підставу для поновлення строку на звернення до суду позивач не зазначає, які саме конкретні підстави зробили неможливим вчасне звернення до суду з адміністративним позовом.
Крім того, суд зазначає, що органи державної влади, зокрема, суди, та відділення пошти працюють в штатному режимі.
Щодо посилання позивача на перебування за кордоном, суд зазначає, що 06.05.2025 року позивач видав довіреність представнику, якого уповноважив представляти його в судових органах з усіма правами, які надаються законом позивачу, та яким було подано позовну заяву в даній справі.
При цьому, ні введення воєнного стану, ні перебування позивача за кордоном не були перешкодою для звернення позивача з заявами до органів Пенсійного фонду.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Суддя вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.
Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.
Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Суд вважає, що позивачем не наведено переконливих та доказово підтверджених причин, які б стали на заваді своєчасного звернення до суду з даним позовом, а тому підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні.
Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для повернення позовної заяви позивачеві.
На підставі наведеного та керуючись статтями 169, 241, 243, 248 КАС України, суддя, -
Визнати неповажними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити певні дії.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити певні дії - повернути позивачу.
Роз`яснити, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.
Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 295, 297 КАС України.

Суддя Г. В. Лебедєва