Справа № 280/8800/25
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року Справа № 280/8800/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, військової частини НОМЕР_2

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, військової частини НОМЕР_2 ( далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) у відношенні до ОСОБА_1 , які полягають у не нарахуванні та не виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб;

зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військову частину НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що має вислугу більше 10 років (її загальна вислуга становить 10 років 05 місяців 05 днів), таким чином, при звільненні зі служби за сімейними обставинами (що відповідає сімейним обставинам, за яким особа може бути звільнена у період дії військового стану) мала право на виплату їй одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Вказує, що частина 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» має вищу юридичну силу за підпункт 2 п. 1 глави 9 розділу V Інструкції № 558. Враховуючи те, що Інструкція № 558 суперечить ч. 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положення підпункту 2 п. 1 глави 9 розділу V Інструкції № 558 застосуванню до даних відносин не підлягають. Просить позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у письмовому відзиві від 27.10.2025 вх.№53434 посилається на те, в даних спірних правовідносинах слід застосовувати та звертати увагу саме на календарну вислугу років, а не загальну військову. Покликається на те, що Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» 9 квітня 1992 року № 2262-XII передбачена виплата одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби особам, які мають право на пенсію за цим Законом. Додатково просить врахувати, що позивачем жодним чином не висвітлено обставини, на підставі яких вони має право на пенсію визначену Законом №2262-ХІІ, що являється однією із умови для отримання одноразової грошової винагороди. Вважає, що в даних відносинах застосовуються норми Закону 2011-ХІІ та Інструкції №558. Зазначає, що Верховний Суд України наголосив, що реалізація права особи має здійснюватися за нормами, чинними на момент вираження волевиявлення такої особи у формі конкретних дій, в нашому випадку, це звільнення з військової служби. Отже, якщо особа звертається за реалізацією права після набрання чинності нової норми і ця норма чітко передбачає право/умову, то може бути застосована саме ця нова норма. Вважає вимогу позивача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнення військової служби та деяких інших осіб» є безпідставною та необґрунтованою. На підставі викладеного, просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 13.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/8800/25. Призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

ОСОБА_1 проходила службу в Державній прикордонній службі України з 01 лютого 2017 року по 09 серпня 2025 року.

Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 01 лютого 2017 року №74-ос ОСОБА_1 прийнято на військову службу.

Наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 05 червня 2025 року №325-ос ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 06.06.2025 року.

Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 08 червня 2025 року № 657- ОС ОСОБА_1 зарахована до списків НОМЕР_1 прикордонного загону та всіх видів забезпечення з 07.06.2025 року.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону «По особовому складу» від 09 серпня 2005 року №929-ОС, старший лейтенант ОСОБА_1 виключена зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення 09 серпня 2025 року за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дігей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до вказаного витягу вислуга позивача (на день видання наказу) становить: календарна 08 років 06 місяців 08 днів; пільгова військова 01 рік 10 місяців 27 днів; загальна військова 10 років 05 місяців 05 днів.

ОСОБА_1 через представника звернулась із запитом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби зокрема щодо нарахування та виплати одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Листом НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби від 17.09.2025 позивачу повідомлено, що відповідно до підпункту 2 пункту 9 розділу V Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року № 558 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 року за № 854/32306 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини та інші поважні причини, визначені Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся із вказаною позовною заявою до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Спеціальним нормативним-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно ст.40 Закону № 2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення згідно з положеннями ч.2 зазначеної статті входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Нормами ч.4 ст.9 Закону № 2011 передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Так, спірним питанням у справі, що розглядається, є наявність у позивачки права на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому, ОСОБА_1 вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб у зв`язку з наявністю у неї вислуги більше 10 років.

Суд зазначає, що Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб від 09.04.1992 № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно ст. 2 Закон № 2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Приписами ч. 2 ст. 9 Закону № 2262-XII передбачено, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, положення Закону № 2262-XII регулюють умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі.

Водночас, Закон № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно п. 3 ч.2 ст.15 Закону № 2011-XII (зі змінами на час звільнення позивачки зі служби), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у мирний час.

Аналогічні положення передбачені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх Справ України 25.06.2018 №558 (далі Інструкція №558), які безспосередньо поширюються на позивачку.

Так, згідно п. 3 ч. 1 Інструкціі №558, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби за власним бажанням та через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених законодавством України, у мирний час.

Суд зауважує, що у Законі № 2262-XII не конкретизовано, яка саме вислуга років враховується при визначенні права на одноразову грошову допомогу.

Тоді, як норми Закону № 2011-XII, так і Інструкції №558 пов`язують набуття права на одноразову грошову допомогу з наявність вислуги 10 календарних років.

Аналізуючи вищенаведені закони в контексті спірних правовідносинах, які не стосуються призначення пенсії, суд вважає, що в даному випадку норми Закон № 2011-XII з відповідними змінами є більш спеціальними та пріоритетними для застосування.

Крім того, оскільки, що норми Інструкції №558 приведені у відповідність Закону № 2011-XII, позивач помилково вважає, що такі норми не мають бути застосовані в даних правовідносинах.

Враховуючи вищенаведені норми права у їх сукупності, суд висновує, що при визначенні права військовослужбовця, який звільняється зі служби, зокрема, в органах Державної прикордонної служби України, за сімейними обставинами слід враховувати саме календарну вислугу років.

З матеріалів справи встановлено, що згідно витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону №929-ОС від 09 серпня 2025 року вислуга позивача (на день видання наказу) становить: календарна 08 років 06 місяців 08 днів; пільгова військова 01 рік 10 місяців 27 днів; загальна військова 10 років 05 місяців 05 днів.

Оскільки у позивачки відсутня вислуга 10 календарних років, тому підстави для нарахування та виплати їй одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відсутні.

В свою чергу, суд відхиляє покликання позивача на постанову Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 823/1919/16, оскільки вона прийнята в інших правовідносинах, зокрема, звільнення позивача зі служби в поліції, та не є релевантною до даних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 19 грудня 2025 року.

Суддя Л.Я. Максименко