Справа № 420/31631/25
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови (перешкоджання) у звільненні ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі п.п. г п.2 ч.4, п.3 ч.12 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років та відсутності заборгованості по сплаті аліментів.

- Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, за результатом чого звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі п.п. г п.2 ч.4, п.3 ч.12 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років та відсутності заборгованості по сплаті аліментів, виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , та вчинити інші необхідні дії, передбачені законодавством України.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Позивач є військовослужбовцем, проходить військову службу за призовом під час мобілізації та зарахований до особового складу відповідача. Позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами (у зв`язку з утриманням трьох дітей до 18 років (заборгованість зі сплати аліментів відсутня)), однак останній перешкоджає позивачу реалізувати його право на звільнення.

Ухвалою від 22.09.2025 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 03.10.2025 року задоволено клопотання ОСОБА_1 . Витребувано від військової частини НОМЕР_1 належним чином посвідчені копії рапортів ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за призовом під час мобілізації за сімейними обставинами (з відміткою про їх реєстрацію), всіх документів, що пов`язані з розглядом таких рапортів, а також прийнятого рішення за результатом такого розгляду.

26.09.2025 року (вхід. від 29.09.2025 року) від представника військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, зазначивши, що позивачем не було надано належно завірених копій документів, які встановлюють підстави для звільнення його з військової служби.

Позивачем 04.10.2025 року надіслано до суду поштою відповідь на відзив, у якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог з викладених у позові підстав, відзив відповідача просить залишити без розгляду через його невідповідність вимогам ст.162 КАС України та вважати відзив неподаним.

Підстав вважати відзив неподаним та залишення його без розгляду суд не вбачає, а тому вирішує справу з урахуванням відзиву.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

22.02.2023 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації.

З 01.09.2023 року матрос ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

08.08.2025 року позивач звернувся із рапортом на ім`я командира десантно-штурмової роти НОМЕР_2 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 із проханням звільнити його за сімейними обставинами на підставі п.п. г п.2 ч.4, п.3 ч.12 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років та відсутності заборгованості по сплаті аліментів.

До рапорту позивачем було додано наступні документи:

1. Паспорт громадянина України ОСОБА_1 , серії НОМЕР_3 , виданого Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області від 02.12.2003, та РНОКПП;

2. Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 20.02.2025 року;

3. Свідоцтво про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 від 06.08.2024 року;

4. Свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_6 від 17.09.2024 року;

5. Свідоцтво про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_7 від 06.08.2024 року;

6. Копія виконавчого листа Арцизького районного суду Одеської області від 05.05.2016 року, справа № 492/200/16-ц;

7. Копія виконавчого листа Балтського районного суду Одеської області від 22.02.2022 року, справа № 493/1319/21;

8. Копія довідки щодо відсутності виконавчого провадження № 21.6-23/1063 від 03.02.2025 року;

9. Довідка щодо відсутності заборгованості № 21.6-23/3641 від 10.03.2025 року;

10. Довідка про належність домоволодіння та зареєстрованих у ньому осіб № 10-49/188 від 19.06.2025 року;

11. Витяг з реєстру територіальної громади № 2025/008164326 від 19.06.2025 року;

12. Нотаріально посвідчена копія заяви ОСОБА_5 від 17 червня 2025 року;

13. Нотаріально посвідчена заява ОСОБА_6 від 24 червня 2025 року, зареєстрованої в реєстрі за № 417.

Листом від 22.08.2025 року військова частина НОМЕР_1 проінформувала представника подача адвоката Білика В.С. про те, що військовою частиною НОМЕР_1 попередньо було надано відповідь від 14.08.2025 №182/10512, в якій помилково повідомлено, що рапорт на звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 було погоджено. Також зазначено, що військовослужбовцем ОСОБА_1 не було надано належно завірені копії документів, які встановлюють підстави для звільнення його з військової служби.

З наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження встановлено, що позивач є біологічним батьком трьох неповнолітніх дітей:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження (повторно) серії НОМЕР_8 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження (повторно) серії НОМЕР_9 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження (повторно) серії НОМЕР_10 .

Відповідно до листа № 21.6-23/1063 від 03.02.2025 Арцизького відділу ДВС у Болградському районі Одеської області Щодо відсутності виконавчого провадження, станом на 31.01.2025 року у відділі не перебуває на виконанні виконавче провадження про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_7 .

Згідно довідки № 21.6-23/3641 від 10.03.2025 Арцизького відділу ДВС у Болградському районі Одеської області, виданої гр. ОСОБА_1 , станом на 10.03.2025 відсутня заборгованість зі сплати аліментів згідно Виконавчого листа № 493/1319/21, виданого 17.01.2022 Балтським районним судом Одеської області про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі 3000,00 грн., щомісячно, починаючи з 13.10.2021 р. і до досягнення донькою ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників, інформацію станом на 11.09.2025 року стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відсутня.

Отже, не погоджуючись з діями відповідача щодо неналежного розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023 продовжувався строк дії воєнного стану в Україні.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону № 2232-XII.

Так, відповідно до п.п. г п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII (в редакції чинній на час подання рапорту) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин у воєнний час з підстав перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-XII).

Отже, необхідною умовою для звільнення зі служби під час воєнного стану на підставі вищевказаних обставин є перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом ПУ від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно підпункту 13 пункту 5 Додатку 19 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом МО України від 10.04.2009 р. №170, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, подаються:

копія аркуша бесіди;

копія рапорту військовослужбовця;

копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років);

документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме:

у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану):

копія свідоцтва про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства (материнства) особи;

один з документів: копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або копія рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з одним з батьків, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти, та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину;

довідка про наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів, видану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законодавством.

Відповідач мотивує свою відповідь щодо не розгляду рапорту позивача тим, що військовослужбовцем ОСОБА_1 не було надано належно завірених копій документів, які встановлюють підстави для звільнення його з військової служби.

Однак, як встановлено судом вище, 08.08.2025 року позивач до поданого рапорта про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років та відсутності заборгованості по сплаті аліментів, додав наступні документи:

1. Паспорт громадянина України ОСОБА_1 , серії НОМЕР_3 , виданого Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області від 02.12.2003, та РНОКПП;

2. Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 20.02.2025 року;

3. Свідоцтво про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 від 06.08.2024 року;

4. Свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_6 від 17.09.2024 року;

5. Свідоцтво про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_7 від 06.08.2024 року;

6. Копія виконавчого листа Арцизького районного суду Одеської області від 05.05.2016 року, справа № 492/200/16-ц;

7. Копія виконавчого листа Балтського районного суду Одеської області від 22.02.2022 року, справа № 493/1319/21;

8. Копія довідки щодо відсутності виконавчого провадження № 21.6-23/1063 від 03.02.2025 року;

9. Довідка щодо відсутності заборгованості № 21.6-23/3641 від 10.03.2025 року;

10. Довідка про належність домоволодіння та зареєстрованих у ньому осіб № 10-49/188 від 19.06.2025 року;

11. Витяг з реєстру територіальної громади № 2025/008164326 від 19.06.2025 року;

12. Нотаріально посвідчена копія заяви ОСОБА_5 від 17 червня 2025 року;

13. Нотаріально посвідчена заява ОСОБА_6 від 24 червня 2025 року, зареєстрованої в реєстрі за № 417.

Ухвалою від 03.10.2025 року було зобов`язано відповідача надати суду належним чином посвідчені копії рапортів позивача про звільнення його з військової служби за призовом під час мобілізації за сімейними обставинами (з відміткою про їх реєстрацію), всіх документів, що пов`язані з розглядом таких рапортів, а також прийнятого рішення за результатом такого розгляду.

На виконання вищевказаної ухвали відповідач подав клопотанням, до якого долучив копію рапорту позивача про звільнення його з військової служби за призовом під час мобілізації за сімейними обставинами (вх. № 184/27415 від 08.08.2025 року), та долучені до нього документи на 19-ти аркушах.

Фотокопія паспорта та ідентифікаційного коду позивача, свідоцтво про шлюб, свідоцтва про народження дітей, копія заяви ОСОБА_5 , заява ОСОБА_6 , що додані до рапорту, посвідчені нотаріально, довідки та витяг з реєстру територіальної громади надані в оригіналах. Решта документів щодо виконавчих проваджень подані в копіях, але, як правильно зазначив позивач, відомості щодо цих виконавчих проваджень відповідач міг перевірити в Автоматизованій системі виконавчих проваджень (АСВП) у відкритому доступі.

Таким чином, позивачем разом із рапортом було надано повний перелік документів, що підтверджують його право на звільнення, водночас, відповідач, зазначаючи про не завірення таких документів, не вказує, який саме документ, що підтверджує підставу звільнення, не було завірено у встановленому порядку.

Також суд зазначає, що наказом Міністра оборони України від 06.08.2024 року № 531 було затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 серпня 2024 р. за № 1214/42559.

У пункті 2 розділу ІІІ зазначеного Порядку щодо особливостей подання і розгляду рапортів у паперовій формі, зазначено, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.

Резолюція повинна містити такі відомості: найменування посади, військове звання, ім`я та прізвище командира, який погоджує рапорт, або ж рішення щодо непогодження рапорту із зазначенням правової підстави та обґрунтування, дата прийняття рішення та підпис.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку передбачено, що непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Пунктами 4, 5 розділу ІІІ Порядку встановлено, якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).

Пункт 6 розділу ІІІ Порядку встановлює, що усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.

Відповідно до п.8 розділу ІІІ Порядку початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.

Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.

У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Як встановлено пунктом 9 розділу ІІІ Порядку, розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Отже, як вбачається з наявного у справі рапорту позивача, в порушення приписів п.2 розділу ІІІ Порядку на рапорті відсутня резолюція командира, уповноваженого приймати рішення по суті рапорту, та в порушення п.4 розділу ІІІ Порядку відповідачем не зазначено вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

При цьому, як зазначено вище, позивачем разом із рапортом було надано повний перелік документів, що підтверджують підстави для звільнення.

Разом з тим, відповідач рапорт позивача про звільнення по суті не розглянув, фактично відмовивши у розгляді рапорту, пославшись на ненадання належно завірених копій документів, які встановлюють підстави для звільнення його з військової служби.

За таких обставин, суд доходить висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у звільненні позивача з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі п.п. г п.2 ч.4, п.3 ч.12 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років та відсутності заборгованості по сплаті аліментів.

Вирішуючи вимогу позивача про зобов`язання відповідача розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, за результатом чого звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі п.п. г п.2 ч.4, п.3 ч.12 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років та відсутності заборгованості по сплаті аліментів, виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , та вчинити інші необхідні дії, передбачені законодавством України - суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Беручи до уваги, що відповідач рапорт позивача про звільнення по суті не розглянув, фактично відмовивши у розгляді рапорту, пославшись на ненадання належно завірених копій документів, які встановлюють підстави для звільнення його з військової служби, з огляду на дискреційність повноважень відповідача у питанні звільнення з військової служби, суд доходить висновку про необхідність покладення на відповідача зобов`язання розглянути по суті рапорт позивача про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, на підставі п.п. г п.2 ч.4, п.3 ч.12 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років та відсутності заборгованості по сплаті аліментів, та прийняти за рапортом відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тому заявлена позивачем вимога щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню у спосіб, зазначений судом вище.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Позивач просить суд стягнути на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 65000 грн.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч.ч. 2-5 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст.134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.ч. 7, 9 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

З матеріалів справи вбачається, що 25.02.2025 року між адвокатом Біликом В.С. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №350.

З детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 11.09.2025 року вбачається, що адвокатом Біликом В.С. надано позивачу такі послуги на 65000 грн, починаючи з 25.02.2025 року по момент набрання рішенням суду законної сили: Юридичні консультації. Аналіз та перевірка наявних у Клієнта документів (пов`язаних з майбутньою судовою справою). Пошук та аналіз чинного законодавства та актуальної судової практики щодо питання Клієнта. Створення правової стратегії. Звернення до військових частин і державних органів з адвокатськими запитами з метою отримання інформації щодо стану розгляду рапортів про звільнення, отримання інших доказів для майбутньої судової справи. Підготування та подання до суду процесуальних документів (позовної заяви, клопотання та детального опису робіт). Юридичний супровід судової справи в усіх інстанціях до моменту отримання остаточного судового рішення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи незначну складність справи, що розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження, та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (розгляд справи без виклику сторін у судове засідання); значення справи для позивача, та застосовуючи критерії розумності та співмірності розміру судових витрат, суд вважає, що співмірним розміром витрат на правничу допомогу є сума 10000 грн.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн, що є пропорційним до розміру задоволених вимог.

Крім того, позивачем була подана заява (вхід.від 16.10.2025) про застосування до відповідача заходів процесуального примусу, відповідно до приписів ст.149 КАС України, у вигляді штрафу за неподання усіх витребуваних судом доказів без поважних причин суб`єктом владних повноважень та неповідомлення про причини їх неподання. Позивач вказує, що відповідач не виконав належним чином ухвалу про витребування доказів від 03.10.2025 року, не надавши усі витребувані документи. Також позивач просив постановити окрему ухвалу відповідно до ст.249 КАС України, оскільки відповідач порушив закон, неналежним чином виконавши ухвалу суду.

Щодо даної заяи позивача суд зазначає таке.

Дійсно, ухвалою від 03.10.2025 року задоволено клопотання позивача та витребувано від військової частини НОМЕР_1 належним чином посвідчені копії рапортів ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за призовом під час мобілізації за сімейними обставинами (з відміткою про їх реєстрацію), всіх документів, що пов`язані з розглядом таких рапортів, а також прийнятого рішення за результатом такого розгляду.

На виконання ухвали суду відповідач надав копіюрапорта позивача від 08.08.2025 та додані до рапорту документи.

Відповідно до ч.8 ст.80 КАС України у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

Згідно ч.9 ст.80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.144 КАС України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно п.5 ч.1 ст.145 КАС України заходами процесуального примусу є, серед іншого: 5) штраф.

Частиною 1 ст.149 КАС України передбачено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, зокрема:

3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суб`єктом владних повноважень.

Частиною 1 ст.249 КАС України передбачено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

За встановлених судом обставин, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наяних у ній доказів, що надані сторонами, і підстав для застосування до відповідача заходів процесуального примусу та постановлення окремої ухвали, що є правом суду, не вбачає. Тому зазначена заяа позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 80, 90, 132, 134, 139, 144, 149, 241-246, 249, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_11 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_12 ) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі п.п. г п.2 ч.4, п.3 ч.12 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років та відсутності заборгованості по сплаті аліментів.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами, на підставі п.п. г п.2 ч.4, п.3 ч.12 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років та відсутності заборгованості по сплаті аліментів, та прийняти за рапортом відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У решті позову відмовити.

У задоволенні заяви позивача про застосування до військової частини НОМЕР_1 заходів процесуального примусу та постановлення окремої ухвали відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн (вісім тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Андрухів