Справа № 380/6074/25
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/6074/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Львівської міської ради про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень рішень

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 код РНОКПП НОМЕР_1 місцезнаходження: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області(, місцезнаходження: 79026, Львівська область м. Львів, вул. Стрийська, 35 (далі відповідач) в якій позивач просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- від 14.05.2024 № 1-1303- НОМЕР_2 на суму 9308,52 грн за 2021 рік;

- від 14.05.2024 № 1-1303- НОМЕР_2 на суму 15126,35 грн за 2022 рік;

- від 14.05.2024 № 1-1303- НОМЕР_2 на суму 10394,51 грн за 2023 рік, якими ОСОБА_1 нараховано податкові зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо належних йому нежитлових приміщень, розташованих у будинку АДРЕСА_2 , на загальну суму 34 829,38 грн.

Ухвалою від 01.04.2025 суддя залишила позовну заяву без руху.

Ухвалою від 14.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 12.05.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою від 25.06.2025 суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Львівську міську раду (далі третя особа).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021, 2022, 2023 роки щодо належних йому нежитлових приміщень, розташованих у будинку АДРЕСА_2 . Зазначає, що вказані об`єкти нежитлової нерухомості є торговими павільйонами, а тому не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки відповідно до пп. е пп. 266.2.2 п. 266.2 cт. 266 ПК України.

Представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до п.п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі - податок на нерухомість), об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках. З аналізу вищенаведеної норми законодавства вбачається, що пільга застосовується за одночасного виконання таких умов: 1) нерухомість має бути нежитловою; 2) нерухомість використовується суб`єктами малого та середнього бізнесу; 3) ці суб`єкти провадять діяльність у малих архітектурних формах (МАФ); 4) а також провадять діяльність на ринках.

Водночас, встановлення віднесення об`єктів нерухомості до тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності та/або малих архітектурних форм обставин є визначальним для застосування п.п. «е» п.п.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України у правовідносинах. Також до ГУ ДПС у Львівській області 03.05.2024 надійшов лист від Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, в якому зазначалось, що за результатами аналізу суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на території ринку «Привокзальний», встановлено несплату або не у повному обсязі сплату податку на нерухоме майно до бюджету. Відповідно до вказаного листа просили провести звірку, сформувати та надіслати податкові повідомлення-рішення платникам податків. Серед переліку таких платників був зазначений і ОСОБА_1 . Представник відповідача зазначає, що даний лист заперечує доводи позивача про наявну пільгу у ринку «Привокзальний». У ГУ ДПС у Львівській області відсутня інформація щодо розміщення нежитлових приміщень ОСОБА_1 на території ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний». Тому нульова ставка податку на нерухоме майно, визначена ухвалою Львівської міської ради № 1075 «Про встановлення ставок і пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021-2022 роки» не може бути застосована при нарахуванні податку за нежитлові приміщення, які перебувають у власності фізичної особи ОСОБА_1 . Додатково вказує, що позивачем не надано будь-яких доказів, які підтверджують факт того, що оподатковані об`єкти нерухомості використовувались безпосередньо нею, як суб`єктом малого (середнього) бізнесу під час провадження діяльності у малих архітектурних формах та/або на ринку. Отже, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Львівській області діяло в межах повноважень та спосіб, визначені Податковим кодексом України, тому підстав для скасування даних податкових повідомлень-рішень немає.

Представник позивача подала відповідь на відзив, в якому додатково зазначила, що законодавством не передбачено обов`язку власника нерухомості надавати податковому органу експертний висновок щодо приналежності об`єктів нерухомості до певного класу будівель, а визначення належності будівель до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з Класифікатором. Крім того, у пп. е) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначено не лише категорію об`єкта нежитлової нерухомості, а й місце, де об`єкт нежитлової нерухомості має знаходитись - на ринку.

Відповідач подав додаткові пояснення, в яких зазначив, що ГУ ДПС у Львівській області було скеровано запит до Львівської міської ради №3149/5/13-01-05-03-06 від 17.03.2025 (Вх. №1.8-8255-001 від 19.03.2025), в якому ГУ ДПС у Львівській області просило повідомити наступну інформацію: чи має ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» юридичний статус ринку?; щодо об`єктів нерухомого майна, які є складовою об`єкта нерухомого майна ринок?; про об`єкти нерухомого майна, які знаходяться на території ринку (із зазначенням найменування, призначення і площа будівель та інших споруд); вид цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Федьковича, 34Б; чи ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» () та ТзОВ «Привокзальний ринок» () володіють об`єктами ринкового господарства (ринками), що можуть мати пільгу зі сплати податку на нерухоме майно згідно п.п. «е» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. На адресу ГУ ДПС у Львівській області надійшла відповідь Львівської міської ради № 17084/5 від 29.04.2025, у якій зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2009 № 868 об`єкти торгівлі, які функціонують як гіпермаркети, торговельні центри, універмаги, універсами, супермаркети, міні-маркети, магазини, крамниці, є відокремленими капітальними спорудами та мають окрему поштову адресу, до ринків не належать. Класифікації об`єктів нерухомого майна, які розміщені за адресою: Ю. Федьковича, 34Б, визначені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як нежитлові приміщення в розрізі власників приміщень.

Представник позивача подала заперечення на додаткові пояснення, в яких зазначила, що предметом спору у цій справі є не встановлення підставності присвоєння Торговому центру «Привокзальний», як об`єкту торгівлі, статусу ринку (хоча статус ринку цей об`єкт торгівлі мав, що підтверджується документами, доданими до позовної заяви: дозволом на розміщення об`єкту торгівлі та паспортами ринку), а визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень. Додатково зазначила, що паспортизація ринків м. Львова була запроваджена розпорядженням Львівської міської ради № 564 від 20.11.2002 «Про паспортизацію ринків м. Львова» і здійснювалася щорічно до 2023 року включно. Зазначене розпорядження втратило чинність відповідно до розпорядження Львівської міської ради №№ 678 від 20.12.2024.

Представник третьої особи подала пояснення щодо позову. Обгрунтовує тим, що основні вимоги до організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 2009 №868 «Деякі питання організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків», якою затверджено Положення про основні вимоги до організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків. У Положенні під терміном «ринок» розуміється об`єкт торгівлі, на території якого суб`єкт господарювання, що має право на користування чи розпорядження земельною ділянкою, на якій даний об`єкт розташований, організовує та/або забезпечує створення належних умов для провадження торговельної діяльності підприємцями (далі - суб`єкт господарювання). Суб`єкт господарювання повинен мати затверджений відповідним органом місцевого самоврядування план території ринку, в якому зазначається розмір земельної ділянки, інформація про наявність правовстановлюючих документів на неї, кількість торговельних місць та займана ними площа, площа стоянок для транспортних засобів (із зазначенням кількості таких засобів, що можуть розміститися на стоянці), найменування, призначення і площа будівель та інших споруд, розташованих на території ринку. Проте у суб`єктів господарювання немає плану території ринку на вул. Федьковича, 34-б, затвердженого органом місцевого самоврядування, оскільки за цією адресою функціонує не ринок, а торговельний центр. Додатково зазначає, що Відповідно до пункту 2 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 року №57/188/84/105 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 березня 2002 року за №288/6576), ринком вважається суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій. Згідно з ухвалою Львівської міської ради від 01.07.2016 №676 «Про затвердження ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» та гр. гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок та надання земельної ділянки на АДРЕСА_3 » ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» та громадянам передано земельну ділянку площею 0,4974га (кадастровий номер :06:002:0085) на АДРЕСА_3 в оренду терміном на 10 років для обслуговування торговельного центру, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі комерції). 25.10.2016 між Львівською міською радою та ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний», гр. гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 укладено договір оренди землі на АДРЕСА_3 для обслуговування торговельного центру. Отже, Львівською міською радою не відводилася суб`єкту господарювання земельна ділянка для влаштування ринку. Натомість земельна ділянка передана в оренду, в тому числі і позивачу, для обслуговування торговельного центру.

Представник позивача подала заперечення на пояснення третьої особи, вказала на те, що твердження третьої особи про те, що на вул. Ю.Федьковича, 34-б розміщується не ринок, а торговий центр, спростовується дозволом № 5-2359 від 11.09.2007, виданим Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий центр «Привокзальний», на розміщення об`єкту торгівлі ринку, спеціалізація - торгівля непродовольчими товарами.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Львівській області від 14.05.2024 № № 1-1303-UA0025047 відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено позивачу суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021 у розмірі 9308 грн 52 коп (за нежитлове приміщення по АДРЕСА_4 ).

Податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Львівській області від 14.05.2024 № 1-1303-UA0025047 відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено позивачу суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 у розмірі 15126 грн 35 коп (за нежитлове приміщення по АДРЕСА_4 ).

Податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Львівській області від 14.05.2024 № 1-1303-UA0025047 відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено позивачу суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2023 у розмірі 10394 грн 51 коп (за нежитлове приміщення по АДРЕСА_4 ).

Вважаючи зазначені вище податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України).

Відповідно до вимог пункту 4.4 статті 4 ПК України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

У відповідності з вимогами пункту 8.3 статті 8 ПК України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 ПК України податок на майно належить до місцевих податків, а приписами пункту 10.3 статті 10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Також повноваження органів місцевого самоврядування щодо встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплені і у статті 143 Конституції України та п.24 ч.І ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Згідно з підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Пунктом 266.5 ст.266 ПК України закріплено порядок встановлення ставок податку зокрема для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, зокрема, ставки податку, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до статті 25 Закону України Про місцеве самоврядування сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Зокрема відповідно до пункту 24 встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Так, в порядку ст.266 ПК України Львівською міською радою для нарахування майнових податків та для використання в роботі на адресу Головного управління ДПС у Львівській області було скеровано Ухвалу від 08.07.2021 №1075 Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Згідно ухвали місцевого органу в податковий період 2022 року встановлена нульова ставка податку на нерухоме майно для критих ринків, павільйонів та залів для ярмарків (код 1230.2).

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Згідно з абзацом першим підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Ставка податку для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються в залежності від місця розташування та типів таких об`єктів нерухомості (пп.266.5.1 ПКУ), а об`єкт оподаткування залежить від виду діяльності та типу будівель чи споруд за ДК 018- 2000 (п.266.2 ПКУ) (постанови Верховного Суду у справах №826/1338/17, №500/90/19).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так підпунктом є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України закріплено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до яких, зокрема, належать е) об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Отже, застосування підпункту е підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання таких обов`язкових умов: об`єктний склад: об`єкти нежитлової нерухомості; суб`єктній склад: суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу; місце проведення діяльності: у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.

Суд зазначає, що приписи підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчать про те, що законодавець у кожному підпункті (від а до л) передбачив чіткі умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню.

Аналіз пункту е підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить, що однією з істотних умов для звільнення від оподаткування відповідно на підставі цього пункту є ознака місця здійснення діяльності власником нерухомого майна - в малій архітектурній формі та на ринку.

Саме така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 21.12.2022 у справі №520/4333/2020.

Відповідно до пункту 2 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 року №57/188/84/105 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 березня 2002 року за №288/6576), ринком вважається суб`єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, умова податкової пільги «на ринках» може поширюватися на об`єкти нерухомості, які є об`єктом права власності суб`єктів господарювання, що утворені та зареєстровані в установленому порядку як ринки і належать до категорій суб`єктів господарювання малого та середнього бізнесу.

Суд встановив, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень в літ «Ж»-1»: (частина нежитлових приміщень №181-183, 185-190, 221-229, 288-309, 311-317), заг. пл. 596,7 кв.м за адресою Львівська обл., м. Львів, вул. Федьковича Ю., буд. 34б. на підставі договору дарування Р.№5327, від 24.11.2011, посвідченого приватним нотаріусом Мельничук О.В.

Відповідно до технічного паспорту з додатками від 24.02.2006 №84 на вищеозначені приміщення, такі є «торговими», «павільйонами».

Так, згідно дозволу №5-2359 від 11.09.2007 на розміщення об`єкту торгівлі, виданого керівнику ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний», відділ торгівлі Управління промисловості та підприємництва Львівської міської ради надав дозвіл на розміщення за адресою: м. Львів, вул. Ю. Федьковича, 34Б ринку з реалізації непродовольчих товарів.

Згідно з паспортом об`єкту ринкового господарства, погодженого начальником управління економіки Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради у 2021 році, торговий центр «Привокзальний» з організаційно-правовою формою ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний» за адресою: м. Львів, вул. Ю. Федьковича, 34Б, є ринком.

Аналогічними за змістом є паспорта об`єкту ринкового господарства, погоджені в.о. начальника управління економіки Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради у 2022-2023 роках, які наявні у матеріалах справи.

Таким чином, всі вказані нежитлові приміщення є об`єктами нерухомості, які призначені для торгівлі непродовольчими товарами та використовуються для ведення підприємницької діяльності на території ТзОВ «Торговий центр «Привокзальний», тому враховуючи правову позицію Верховного Суду, не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Щодо правильності нарахування та визначення ставки податку, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПКУ, ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості встановлюються за рішенням органу місцевого самоврядування «залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості».

З матеріалів справи вбачається, що Львівська міська рада, реалізуючи свої повноваження, прийняла ухвали № 3703 від 12.07.2018, № 1075 від 08.07.2021 та № 2146 від 30.06.2022, якими встановила диференційовані ставки податку для різних типів нерухомості. Зокрема, для об`єктів, класифікованих як «криті ринки, павільйони та зали для ярмарків», були встановлені ставки: 0% на 2021 та 2022 роки, та 0,3% на 2023 рік.

Як встановлено судом, належні позивачу приміщення згідно з технічними паспортами є «торговими павільйонами», розташованими на об`єкті, який у спірних періодах мав офіційний статус «змішаного критого ринку».

Разом з тим, відповідач, на якого покладено обов`язок доказування згідно з частиною другою статті 77 КАС України, не надав суду жодного доказу чи обґрунтування, щодо не застосовання саме цих, спеціальних ставок. Водночас, податковий орган застосував загальні, значно вищі ставки (1% та 1,5%), встановлені для інших категорій нерухомості. Такий підхід є проявом формалізму та не відповідає принципу обґрунтованості, закріпленому у частині другій статті 2 КАС України.

Відповідач був зобов`язаний класифікувати об`єкт оподаткування відповідно до його фактичного та документально підтвердженого статусу і застосувати відповідну ставку, встановлену органом місцевого самоврядування.

Таким чином, суд висновує, що позивач є суб`єктом господарювання, який використовує свою нежитлову нерухомість у господарській діяльності на території об`єкта, що у спірних періодах мав офіційно підтверджений статус ринку, відповідач не довів правомірності застосованих ним ставок податку. Це є самостійною та безумовною підставою для визнання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень протиправними та їх скасування.

За приписами частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного суд вказує, що позивач не є платником податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розумінні пп. 266.1.1, п. 266.1 статті 266 ПК України, що свідчить про безпідставність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень

За таких обставин, ураховуючи встановлені судом обставини, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3633,60 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській від 14.05.2024 № 1-1303-UA0025047 на суму 9308,52 грн за 2021 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 14.05.2024 №1-1303-UA0025047 на суму 15126,35 грн за 2022 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 14.05.2024 №1-1303-UA0025047 на суму 10394,51 грн за 2023 рік.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (, місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул.Стрийська, 35) на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.