Справа № 460/9455/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/9455/24 пров. № А/857/30697/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Глушка І.В., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі № 460/9455/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

суддя у І інстанції Зозуля Д.П.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 11 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся в Рівненський окружний адміністративний суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач 1, апелянт), Військової частини НОМЕР_2 (далі також відповідач 2), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 щодо не здійснення за заявою від 03.05.2024 нарахування та виплати ОСОБА_1 за останньою штатною посадою щомісячного додаткового виду грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.07.2017 по 05.09.2017 у відповідності до норм частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294, постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889, з урахуванням правових висновків, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №825/997/17;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за останньою штатною посадою щомісячний додатковий вид грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 31.07.2017 по 05.09.2017 у відповідності до норм частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294, постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889, з урахуванням правових висновків, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №825/997/17, та раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови відповіддю від 27.05.2024 за №39/794 на заяву від 03.05.2024 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 за останньою штатною посадою, щомісячного додаткового виду грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.07.2017 по 05.09.2017 у відповідності до норм частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294, постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889, з урахуванням правових висновків, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №825/997/17;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за останньою штатною посадою щомісячний додатковий вид грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 31.07.2017 по 05.09.2017 у відповідності до норм частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294, постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889, з урахуванням правових висновків, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №825/997/17, та раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся 03.05.2024 із заявами до відповідачів, у яких просив нарахувати та виплати йому щомісячну додаткову грошову винагороду відповідно до ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ), та постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 за період з 31.07.2017 по 05.09.2017 з урахуванням правових висновків, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №825/997/17 з дотриманням норм ст.3, ст.8, ст.19, ст.22, ст.55 Конституції України. Наголосив, що згідно усіх нормативно - правових актів в Україні за відсутності порушень позивачем непередбачено жодної можливості зняти з нього щомісячну додаткову грошову винагороду. Однак, у нарахуванні та виплаті щомісячної додаткової грошової винагороди позивачу було відмовлено. Позивач зазначає, що вказана відмова є безпідставною та необґрунтованою. А тому, з підстав наведених у позові просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 щодо не здійснення за заявою від 03.05.2024 нарахування та виплати ОСОБА_1 за останньою штатною посадою щомісячного додаткового виду грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 01.08.2017 по 05.09.2017 у відповідності до норм частини 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294, постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за останньою штатною посадою щомісячний додатковий вид грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 01.08.2017 по 05.09.2017 у відповідності до норм частини 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови відповіддю від 27.05.2024 за №39/794 на заяву від 03.05.2024 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 за останньою штатною посадою щомісячного додаткового виду грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 01.08.2017 по 05.09.2017 у відповідності до норм частини 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за останньою штатною посадою щомісячний додатковий вид грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 01.08.2017 по 05.09.2017 у відповідності до норм частини 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Військової частини НОМЕР_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500,00 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Військової частини НОМЕР_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500,00 грн.

В задоволенні решти заяви про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Зазначає, що наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 04.08.2017 №397 лише про виплату щомісячної винагороди - за липень 2017 року, який містить термін з 01.07.2017 по 30.07.2017, проте цей наказ про зменшення розміру винагороди позивачу у встановленому порядку, який передбачений виключно Інструкцією №550 не містить.

Вказує, що відповідачам нічого не заважає також видати інший наказ і про нарахування та виплату цієї щомісячної винагороди і за 31.07.2017.

Крім того, зазначає, що у відповідачів відсутні повноваження на самостійне встановлення порядку та умов виплати особам офіцерського складу щомісячної винагороди, про що наголошено в п.1 Інструкції №550

Крім цього, на адресу суду надійшла апеляційна скарга від Військової частини НОМЕР_1 .

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що припинення виплати ЩДГВ ОСОБА_1 було здійснено відповідачем 1, а отже військова частина НОМЕР_2 , на фінансовому забезпеченні якого з 01.01.2020 перебуває військова частина НОМЕР_1 , не вправі приймати будь-які рішення, які скасовують або змінюють рішення командира військової частини НОМЕР_1 .

Вказує, що питання невиплати щомісячної додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 з 31.07.2017 року по дату звільнення неодноразово прямо чи опосередковано було предметом розгляду судів у справах за позовом ОСОБА_1 , рішення в яких набули законної сили.

Зазначає, що відмова суду закрити провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст. 238 КАСУ є помилковою. Непогодження судом, в складі судді Зозулі Д.П., із судовими рішеннями, прийнятими своїми колегами в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій не може бути підставою для ігнорування ним імперативних вимог КАСУ. Кодекс встановлює та регламентує процесуальні правила поведінки не тільки для учасників судового процесу, але й для суду. Залишаючи чимало простору для особистого внутрішнього переконання і власного розсуду суду в прийнятті рішень процесуальних або по суті спору, жодне з положень кодексу разом з тим не дозволяє суду здійснити фактично повторний розгляд справи, що був вирішений іншим складом суду і рішення в цій іншій справі набрало законної сили.

Просить скасувати ухвалу та рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 року та постановити ухвалу про закриття провадження у справі №460/9455/24 в частині позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 , а в частині вимог до військової частини НОМЕР_2 постанову про відмову в задоволені позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інстанції вирішив спір відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу, судом надано правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, та доказів установлених під час розгляду справи №460/9455/24.

Просить апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 у справі №460/9455/24 без змін.

Крім цього, позивачем неодноразово долучалась судова практика.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 05.03.2015 №129 майора ОСОБА_1 призначено на посаду старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31.03.2015 №1 майор ОСОБА_1 справи та посаду старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 17.08.2015 №120 відповідно до пункту 8 ст.23 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ), продовжено дію контракту понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації з 17.08.2015 підполковнику ОСОБА_1 старшому офіцеру відділу напрямків управління територіальної оборони управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 07.07.2017 №151 підпунктом 2.3 пункту 2 підполковник ОСОБА_1 старший офіцер відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 07.07.2017 вибув у військову частину НОМЕР_3 АДРЕСА_1 .

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31.07.2017 №172 відповідно до спільних директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 26.04.2017 №Д-322/1/5дск, від 25.05.2017 №Д-322/1/6дск, від 30.06.2017 №Д-322/1/8дск, переліків змін до штату №01/132 - Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 31.07.2017 введено їх дію.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2017 №318 відповідно до частини шостої ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням частини восьмої цієї ж статті звільнено у запас за пунктом «б» за станом здоров`я підполковника ОСОБА_1 старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 19.09.2017 №213 підпунктом 1.1 пункту 1 прибув і приступив до виконання службових обов`язків з військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 , підполковник ОСОБА_1 старший офіцер відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 19.09.2017 №213 пунктом 4 підполковника ОСОБА_1 старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » виведено поза штат управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 19.09.2017 №213 пунктом 5 підполковнику ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з військової служби надано три дні з 19 по 21.09.2017 для здавання справ на підставі наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2017 №318.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 21.09.2017 №215 підполковник ОСОБА_1 справи та посаду здав, з урахуванням наданої при звільненні другої частини щорічної основної відпустки за 2017 рік строком на 6 діб з 22 по 27.09.2017. З 28.09.2017 виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення й направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виплачено щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 400% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років по 21.09.2017.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 22.04.2020 №95 пунктом 3 внесено зміни в наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 21.09.2017 №215 та викладено в наступній редакції, підполковник ОСОБА_1 справи та посаду здав, з урахуванням наданої при звільненні другої частини щорічної основної відпустки за 2017 рік строком на 6 діб з 22 по 27.09.2017. З 28.09.2017 виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення й направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виплачено щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 400% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років по 28.09.2017.

03.05.2024 позивач звернувся із заявами до відповідачів 1, 2 у яких просив нарахувати та виплати йому щомісячну додаткову грошову винагороду згідно норм ст.9 Закону №2011-ХІІ, та Постанови №889 за період з 31.07.2017 по 05.09.2017 з урахуванням правових висновків, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №825/997/17 з дотриманням норм ст.3, ст.8, ст.19, ст.22, ст.55 Конституції України зазначив, що згідно усіх нормативно - правових актів в Україні за відсутності порушень позивачем непередбачено жодної можливості зняти з нього щомісячну додаткову грошову винагороду.

Судом встановлено, що на звернення позивача відповідач 1 листом від 15.05.2024 №501/26/232 повідомив, що військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто заяву позивача від 03.05.2024 щодо нарахування та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.07.2017 по 05.09.2017, зазначено визначення позивачем у цій заяві періоду з 31.07.2017 по 05.09.2017 охоплює період, визначений в інших заявах, отже заява є повторною згідно вимог ст.8 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР), спричиняє припинення її розгляду.

На звернення позивача відповідач 2 листом від 27.05.2024 №39/794 повідомив, що командир військової частини НОМЕР_2 жодним чином не може надавати правову оцінку та впливати на діяльність військової частини НОМЕР_1 . На підставі наявних документів, які передані військовою частиною НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 на зберігання встановлено, що щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалась позивачу відповідно до наказу МОУ від 11.06.2008 №260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». Згідно пункту 9.1 наказу МОУ №260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Крім того повідомлено, що порушене питання щодо щомісячної додаткової грошової винагороди було предметом судових розглядів.

Не погоджуючись із бездіяльністю та діями відповідачів щодо не здійснення нарахування та виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.07.2017 по 05.09.2017, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідно до пункту 2 Постанови №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №889, визначаються Міністерством оборони, до компетенції відповідачів не віднесено право на самостійне позбавлення військовослужбовців цієї винагороди.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII.

В силу вимог ч.1 ст. 9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно із ч.ч. 2, 3 та 4 ст. 9 цього Закону передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294 (далі - Постанова №1294) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п.2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Відповідно до Постанови №1294 наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за №638/15329 пунктом 1 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, пунктом 2 установлено, що цей наказ застосовується з 1 січня 2008 року (далі - Інструкція №260).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції №260, грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до пункту 34.3 Інструкції №260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цією Інструкцією, здійснюється відповідно до чинного законодавства.

В подальшому постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 (далі Постанова №889) установлено щомісячний додатковий вид грошового забезпечення - щомісячну додаткову грошову винагороду.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 Постанови №889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Відповідно до пункту 2 Постанови №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Відповідно до Постанови №889 наказом Міністерства оборони України від 15.11.2010 №595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.11.2010 за №1194/18489 пунктом 1 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, та пунктом 3 установлено, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з 1 жовтня 2010 року. Наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550.

Відповідно до Постанови №889 наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2016 за №1470/29600 пунктом 1 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, та пунктом 3 установлено, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування (далі Інструкція №550).

Підпунктом 2 пункту 2 Інструкції №550 передбачено, що виплата винагороди здійснюється в таких розмірах на місяць: військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 3 Інструкції №550 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Відповідно до пункту 4 Інструкції №550 виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)).

Військовослужбовцям, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття: на лікування - за час перебування на лікуванні (за період, коли їм виплачувалося грошове забезпечення) та за час звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою.

Відповідно до пункту 5 Інструкції №550 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Пунктом 6 Інструкції №550 передбачено, що військовослужбовцям, які вибувають із військової частини раніше дня, установленого для виплати грошового забезпечення, належні суми винагороди виплачуються до дня їх виключення зі списків особового складу частини.

Згідно із пунктом 9 Інструкції №550 розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Відповідно до пункту 10 Інструкції №550 командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розміри винагороди за: порушення статутних правил несення служби; особисті незадовільні показники командирської, бойової та мобілізаційної підготовки; уживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) у службовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння); порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до поломок військової (спеціальної) техніки й озброєння, пошкодження майна, інших матеріальних збитків, а також завдали шкоди здоров`ю військовослужбовців або інших осіб.

Військовослужбовцям зменшується розмір винагороди згідно з наказами командирів (начальників) за той місяць, у якому були допущені ці порушення, або за місяць, у якому ці накази надійшли до військової частини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.10.2022 у справі №9901/496/21 в пунктах 12-13 Велика Палата зазначає, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед в активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Виходячи зі змісту завдання адміністративного судочинства, принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі та можливості виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд адміністративної юрисдикції зобов`язаний не лише формально розглянути заявлені позовні вимоги, а й у комплексі дослідити обставини справи, надати їм відповідну правову оцінку і у випадку необхідності, захистити порушене право позивача.

Відповідно до пункту 15 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (Далі - Положення №1153/2008) між позивачем і Державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України в особі командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (Далі - Контракт).

Пунктом 2 Контракту Міністерство оборони України зобов`язується відповідно до законодавства забезпечити належні умови для проходження військової служби громадянином України позивачем:

- з додержанням його особистих прав і свобод та прав членів його сім`ї, включаючи надання пільг, гарантій і компенсацій, установлених законами та іншими нормативно правовими актами України;

- призначення його на військові посади відповідно до отриманої освіти та військово-облікової спеціальності, присвоєння військових звань, просування по службі з урахуванням ділових і моральних якостей;

- навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, в інших вищих навчальних закладах України, відповідних підрозділах з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації військовослужбовців, навчальних закладах іноземних держав, без відриву від служби;

- охорону здоров`я його та членів його сім`ї, які мають право на отримання медичної допомоги у закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України;

- встановлену тривалість службового часу, крім періоду військових навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби у добовому наряді;

- вільне пересування територією України у вихідні, святкові та неробочі дні, крім періоду військових навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби у добовому наряді;

- надання відпочинку за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові і неробочі дні;

- належне матеріальне забезпечення під час проходження військової служби;

- харчування за встановленими нормами військовослужбовців рядового складу, сержантського та старшинського складу, осіб офіцерського складу під час військових навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби у добовому наряді;

- виплату підйомної допомоги на нього та кожного члена його сім`ї, який переїжджає разом із ним на нове місце проходження військової служби;

- виплату грошового забезпечення з урахуванням надбавок за вислугу років, знання та використання іноземної мови, відповідну кваліфікацію, спортивні і почесні звання та інших надбавок, доплат, винагород, премій;

- безоплатну соціальну і професійну адаптацію в разі звільнення з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведення організаційних заходів, за станом здоров`я;

- жиле приміщення йому та членам його сім`ї або виплату грошової компенсації за піднайом (найом) ним житлового приміщення;

- пенсійне забезпечення, виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби;

- інші соціальні виплати йому та членам його сім`ї, визначені законами та іншими нормативно правовими актами.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 05.03.2015 №129 майора ОСОБА_1 призначено на посаду старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31.03.2015 №1 майор ОСОБА_1 справи та посаду старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 17.08.2015 №120 відповідно до пункту 8 ст.23 Закону №2232-ХІІ, продовжено дію контракту понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації з 17.08.2015 підполковнику ОСОБА_1 , старшому офіцеру відділу напрямків управління територіальної оборони управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 07.07.2017 №151 підпунктом 2.3 пункту 2 підполковник ОСОБА_1 старший офіцер відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 07.07.2017 вибув у військову частину НОМЕР_3 АДРЕСА_1 .

З системного аналізу вище зазначених нормативно-правових актів та обставин справи, судом встановлено, що позивач тимчасово вибув з військової частини НОМЕР_1 з 07.07.2017 у військову частину НОМЕР_3 на лікування зі збереженням штатної посади за місцем служби, та без здачі справ та посади старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони коли виплата цієї винагороди не припиняється відповідно до пункту 4 Інструкції №550.

Відповідно до Законів України «Про Збройні Сили України», «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України від 10.12.2008 №1153 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" та з метою подальшого вдосконалення та належної організації обліку особового складу Збройних Сил України, пунктом 1 наказу Міністерства оборони України від 26.05.2014 №333 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.06.2014 за №611/25388 затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу Збройних Сил України.

У відповідності до пункту 11.1 Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України (далі Інструкція №333) в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Накази по особовому складу є основними документами, які визначають службове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням №1153/2008 і наказами Міністерства оборони надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби.

Пунктом 11.2. цієї Інструкції №333 визначено, наказами по особовому складу оформлюються такі зміни в службовому становищі офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу: укладення контракту, продовження строку контракту; присвоєння і поновлення у військовому званні; призначення на посади (у тому числі при зміні найменування посади, військово-облікової спеціальності, військового звання за штатом, посадового окладу), переміщення по службі, зарахування в розпорядження, продовження строків перебування на посадах; направлення за кордон у відрядження з увільненням від займаних посад; направлення до інших військових формувань з виключенням їх зі списків особового складу Збройних Сил; відрядження до органів державної влади, установ та організацій із залишенням на військовій службі; залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі; звільнення з військової служби; прийняття до Збройних Сил із зарахуванням їх до списків особового складу Збройних Сил з інших військових формувань, присвоєння особистих номерів; прийняття (призов) на військову службу; зарахування слухачами військових навчальних закладів, ад`юнктами, докторантами, закінчення військових навчальних закладів, ад`юнктури, докторантури; виключення зі списків особового складу Збройних Сил (померлих, загиблих і позбавлених військового звання); присвоєння особистих номерів.

Крім того, наказами по особовому складу оголошуються: посадове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу у зв`язку зі зміною нумерації або дійсного найменування військової частини, з`єднання, у тому числі при присвоєнні гвардійського найменування. У режимних (закритих) частинах, в яких офіцери, особи рядового, сержантського і старшинського складу призначаються на посади за умовним найменуванням, при зміні умовного найменування (зміні номерів) наказом по особовому складу оголошується посадове становище тільки офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу управління з`єднання; нагородження (заохочення) Міністром оборони України, начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України та командувачами видів Збройних Сил України; зміна прізвища, імені, по батькові і дати народження; закінчення курсів перепідготовки і підвищення кваліфікації; закінчення навчальних закладів заочної форми навчання.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1.5 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (Далі Інструкція №170), для встановлення, зміни або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, установах, організаціях, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів (далі - військові частини), оформляються: 1) Подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади - на всіх військовослужбовців, крім тих, які проходять строкову військову службу, щодо призначення на посади, переміщення, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік, направлення у складі військових підрозділів для участі у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки як національний контингент, як національний персонал, що не входить до складу національного контингенту, до багатонаціональних органів військового управління, до закордонних дипломатичних установ України й інших міжнародних організацій, для проходження служби до інших утворених відповідно до законів України військових формувань з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України, відрядження до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, прикомандирування до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи місцевих рад із залишенням на військовій службі, а також подання на громадян при прийнятті на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

Згідно із абзацом 1 пункту 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Абзацом 2 пункту 12 Положення №1153/2008 передбачено, що право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що директива Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України не може бути доказом для зміни службового становища позивача, оскільки на її виконання відповідно до пункту 118 Положення №1153/2008 відповідач 1 був зобов`язаний завчасно оформити відповідні документи, та надати їх до кадрового органу номенклатури призначення не пізніше ніж за два місяці до встановлених строків проведення таких заходів з пропозиціями щодо його дальшого службового використання.

Отже, для встановлення змін або припинення правових відносин відповідач 1 за два місяці до 30.07.2017 був зобов`язаний подати відповідні документи до кадрового органу номенклатури призначення (в даному випадку до кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України), для призначення позивача на іншу посаду, та/або звільнення з посади, зарахування у розпорядження за наявності підстав, переміщення по службі, звільнення з військової служби, тощо.

Відповідно повинен був бути виданий наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу), тобто прийняти організаційно - розпорядчий документ стосовно змін в умовах служби позивача.

Таким чином, службове становище військовослужбовця залишається незмінним до видання відповідного наказу посадової особи (по особовому складу).

Відповідно до пункту 1 ст.6 Закону №2232-ХІІ, військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються у штатах (штатних розписах) військових частин, кораблів, органів військового управління, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31.07.2017 №172 введено в дію переліки змін до штату №01/132 Управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 31.07.2017.

Відповідно крайнім днем перебування позивача на військовій (штатній) посаді є 30.07.2017, що підтверджує відповідач №1 листом від 14.05.2022 №501/361.

Разом з тим, відповідач №1 листом від 02.04.2020 №501/934 підтвердив, що накази командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про звільнення позивача з посади 31.07.2017 - відсутні.

Отже, в силу норм пункту 12 Положення №1153/2008 позивач не був звільненим з посади 31.07.2017 залишився на тій же посаді, яка з 31.07.2017 є не штатною посадою.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в наказі командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31.07.2017 №172 відсутній позивач, отже змін у правових відносинах для позивача даний наказ не здійснює.

Тому суд приходить до висновку, що за відсутності наказу (по особовому складу) відповідної посадової особи, службове становище позивача є незмінним.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, що Закон №2232-ХІІ, Положення №1153/2008, Інструкція №170, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, нормативно-правові акти не передбачали позбавлення військовослужбовців військової (штатної) посади, із залишенням військовослужбовця на тій же не військовій (не штатній) посаді.

Тобто факт невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов`язків та не визначення службового становища позивача у встановленому законодавством порядку не може бути підставою для позбавлення його права на отримання грошового забезпечення за посадою, яку він займав, у розмірі, встановленому відповідними нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок нарахування та виплати такого грошового забезпечення.

Більше того, на реалізацію змін у правових відносинах щодо позивача видано наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2017 №318 яким підполковника ОСОБА_1 відповідно до ч.6 ст.26 Закону №2232-ХІІ з урахуванням ч.8 цієї ж статті звільнено у запас за пунктом «б» за станом здоров`я з військової служби з посади старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони, що не заперечують відповідачі.

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 19.09.2017 №213 підполковник ОСОБА_1 прибув і приступив до виконання службових обов`язків з військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 , перебуваючи на посаді старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що не заперечують відповідачі.

Пунктом 4 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 19.09.2017 №213 підполковника ОСОБА_1 старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » виведено у поза штат управління оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Разом з тим, вказаний наказ не охоплює період у цій справі з 31.07.2017 по 05.09.2017.

Пунктом 5 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 19.09.2017 №213 підполковнику ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з військової служби надано три дні з 19 по 21.09.2017 для здавання справ на підставі наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2017 №318.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 21.09.2017 №215 підполковник ОСОБА_1 справи та посаду здав, з урахуванням наданої при звільненні другої частини щорічної основної відпустки за 2017 рік строком на 6 діб з 22 по 27.09.2017. З 28.09.2017 виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення й направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виплачено щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 400% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років по 21.09.2017.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 22.04.2020 №95 пунктом 3 внесено зміни в наказ командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 21.09.2017 №215 та викладено в наступній редакції, підполковник ОСОБА_1 справи та посаду здав, з урахуванням наданої при звільненні другої частини щорічної основної відпустки за 2017 рік строком на 6 діб з 22 по 27.09.2017. З 28.09.2017 виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення й направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виплачено щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 400% місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років по 28.09.2017.

Згідно пункту 7 Положення №1153/2008 військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Пунктом 11 Положення №1153/2008 передбачено, що проходження військової служби військовослужбовцем відображається в його особовій справі, яка ведеться у порядку та за формою, встановленими Міністерством оборони України.

Оскільки в силу норм пункту 12 Положення №1153/2008 відсутній наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) яким би було звільнено позивача до 30.07.2017 з посади старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони, тому позивач перебував на даній посаді з 05.03.2015 по 28.09.2017 по день виключення зі списків особового складу частини, із незмінним службовим становищем, про що свідчить витяг з послужного списку про проходження військової служби позивачем, який надано відповідачем 1 на виконання вимог ухвали суду від 10.10.2024.

Вказана обставина в свою чергу згідно пункту 116 Положення №1153/2008 виключає одночасне перебування позивача на посаді та зарахування його наказами по особовому складу (які відсутні) в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання.

А також виключає одночасне перебування позивача на посаді та у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду) тобто є неможливим за відсутності наказу посадової особи (по особовому складу) про звільнення позивача з посади з 31.07.2017, що також підтверджує відповідач №1 листом від 09.06.2020 №501/1414/19.

Крім того, згідно наявної в матеріалах справи довідки військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2021 №501/361 станом на 31.07.2017 лише в управлінні територіальної оборони де проходив військову службу позивач було в наявності 6 вакантних посад.

Разом з тим, такі зміни у правових відносинах, як одночасне перебування на посаді, звільнення з посади та зарахування у розпорядження є взаємовиключними діями існування одне одного.

Як встановлено із матеріалів справи, згідно з витягом з послужного списку про проходження військової служби від 21.09.2017 №357 позивач перебував на посаді старшого офіцера відділу напрямків управління територіальної оборони з 05.03.2015 по 28.09.2017.

Інших даних щодо проходження військової служби позивачем у його послужному списку не відображено. Отже, позивач у період з 05.03.2015 по 28.09.2017 перебував лише на цій посаді.

Крім цього, відповідач до матеріалів справи додав витяг з послужного списку підполковника ОСОБА_1 , витяг з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31.07.2017 №172, витяг з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 04.08.2017 №397 Про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за липень 2017 року.

Зазначено, що запитувані накази за серпень та вересень 2017 року щодо припинення (зменшення розміру) винагороди позивачу в управлінні оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - відсутні.

Зазначено, що відповідно до пункту 5 Інструкції №550 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації).

Зазначено, що відповідно до пункту 10 Інструкції №550 командир (начальник) військової частини (установи, організації) мав право зменшувати розміри винагороди військовослужбовцям, про що оголошувалось у відповідному наказі, а оголошення наказом про припинення виплати винагороди Інструкцією №550 не передбачалось.

Тобто, військовослужбовцям, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття: на лікування - за час перебування на лікуванні за період, коли їм виплачувалося грошове забезпечення, про що свідчить пункт 4 Інструкції №550.

Крім того, відповідно до пункту 5 Інструкції №550 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини.

Місцем штатної служби позивача була військова частина НОМЕР_1 .

Також, відповідно до пункту 6 Інструкції №550 військовослужбовцям, які вибувають із військової частини раніше дня, установленого для виплати грошового забезпечення, належні суми винагороди виплачуються до дня їх виключення зі списків особового складу частини.

Крім того, відповідно до пункту 10 Інструкції №550 командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розміри винагороди за виключний перелік порушень.

Військовослужбовцям зменшується розмір винагороди згідно з наказами командирів (начальників) за той місяць, у якому були допущені ці порушення, або за місяць, у якому ці накази надійшли до військової частини.

Таким чином, зменшення розміру винагороди (припинення) можливе згідно із наказами командира військової частини, які відсутні.

Відповідно до пункту 10 Інструкції №550 у серпні та у вересні 2017 позивач порушень не вчиняв, доказів протилежного суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачі не довели, що припиняючи нарахування та виплату позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди, діяли відповідно до норм ст.2, ст.9 Закону №2011-ХІІ, Постанови №889, Інструкцій №260, №550.

Щодо апеляційних вимог позивача, колегія суддів зазначає, що оскільки накази командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за серпень та вересень 2017 року щодо виплати, зменшення розміру (припинення) винагороди - відсутні, то належним відновленням порушеного права позивача є зобов`язання відповідачів виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду за період за період з 01.08.2017 по 05.09.2017, а не з 31.07.2017.

Щодо наявності підстав для закриття провадження у справі відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, колегія суддів зазначає, що в межах цієї справи підставою звернення до суду є не задоволення заяви ОСОБА_1 від 03.05.2024 щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 за останньою штатною посадою щомісячного додаткового виду грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.07.2017 по 05.09.2017, а отже предмет і підстави позову ОСОБА_1 у справі №460/9455/24 є відмінними від предмета і підстав позову у справах №817/1578/17, №460/3502/19, №460/4474/19, №460/8257/22, що свідчить про відсутність необхідних умов для закриття провадження у справі №460/9455/24 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Доводи апеляційних скарг, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянтів та доводів, викладених у апеляційних скаргах, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі № 460/9455/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. В. Глушко
В. С. Затолочний