Справа № 320/7860/24
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року м. Київ справа №320/7860/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1) Апеляційного суду м. Києва,

2) Державної судової адміністрації України

треті особи 1) Голова ліквідаційної комісії Апеляційного суду м. Києва,

2) Державна казначейська служба України,

3) Державна судова адміністрація України

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Апеляційного суду м. Києва Києві (далі відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі відповідач 2), треті особи Голова ліквідаційної комісії Апеляційного суду м. Києва, Державна казначейська служба України, Державна судова адміністрація України, в якому з урахуванням зміни позовних вимог, просить:

- стягнути з Апеляційного суду м. Києва (03680, м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 2-А, ) шляхом списання з Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) за рахунок бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів» на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 2 361 758,88 грн.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначала, що наказом голови Апеляційного суду м. Києва від 30.12.2016 № 582-ОС її було відраховано зі штату суддів Апеляційного суду м. Києва 29.09.2016 у зв`язку з прийняттям постанови Верховною радою України про звільнення судді. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.04.2020 у справі № 826/1826/17 скасовано наказ Голови Апеляційного суду м. Києва № 582-ОС від 30 грудня 2016 року «Про відрахування ОСОБА_1 »; визнано протиправною бездіяльність Апеляційного суду міста Києва в особі Голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду міста Києва Орлюка Дмитра Леонідовича щодо незарахування ОСОБА_1 до штату суддів Апеляційного суду міста Києва на посаду судді та зобов`язано Апеляційний суд міста Києва в особі Голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду міста Києва Орлюка Дмитра Леонідовича зарахувати ОСОБА_1 до штату суддів Апеляційного суду міста Києва на посаду судді. Наказом голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду міста Києва від 02.11.2020 № 05-ОС ОСОБА_1 зараховано до штату Апеляційного суду міста Києва на посаду судді.

Отже, позивачка вважає, що має право на середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме з дати її відрахування зі штату Апеляційного суду міста Києва (29.09.2016) по дату її зарахування до штату Апеляційного суду міста Києва на посаду судді (02.11.2020).

Відповідач 2, у поданому до суду відзиві, зазначив, що механізм виконання рішень про стягнення коштів державного бюджету, прийнятих судами, регулюється Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45) (далі - Порядок № 845). Відповідно до пункту 25 Порядку № 845 безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку. Пунктом 25 Порядку № 845 визначено, що у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому положення пунктів 28-34 Порядку № 845 застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. З Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень, боржником в яких є державний орган здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідний бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Так, відповідно до частини 3 статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функцію головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансування забезпечення діяльності апеляційних судів здійснює Державна судова адміністрація України. Державна судова адміністрація України, як головний розпорядник коштів, має бюджетну програму 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів». Обставина щодо того, що розпорядником коштів для Апеляційного суду міста Києва є Державна судова адміністрація України передбачає виконання судового рішення виключно шляхом списання таких коштів з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів" у порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядком № 845.

Підсумовуючи, відповідач 2 просив врахувати викладені заперечення під час розгляду справи №320/7860/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду міста Києва, треті особи: Голова Ліквідаційної комісії Апеляційного суду міста Києва, Державна казначейська служба України, Державна судова адміністрація України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідач 1 правом на подання відзиву на позовну заяву у відповідності до приписів статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України не скористався та не надав.

Треті особи правом на подання письмових пояснень до суду не скористалися та не надали.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Даною ухвалою залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Голову ліквідаційної комісії Апеляційного суду м.Києва, Державну казначейську службу України та Державну судову адміністрацію України.

15.03.2024 представником позивача подано до суду клопотання про долучення доказів направлення третім особам копію позовної заяви з додатками.

За результатом повторного автоматизованого розподілу судових справ для розгляду даної справи було визначено суддю Жука Р.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 прийнято адміністративну справу №320/7860/24 до провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

24.01.2025 представником позивача подано до суду клопотання про зміну позовних вимог та залучення співвідповідача.

06.01.2025 Державною судовою адміністрацією України подано до суду відзив на позову заяву.

05.04.2025 представником позивача подано до суду клопотання про пришвидшення розгляду справи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 залучено у якості другого відповідача Державну судову адміністрацію України. Розпочати розгляд адміністративної справи №320/7860/24 спочатку та здійснити його за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Інших заяв чи клопотань по суті справи учасниками справи до суду не подано.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.

Постановою Верховної Ради України від 07 лютого 2002 року № 3060-ІІІ «Про обрання суддів» ОСОБА_1 обрано безстроково суддею Апеляційного суду міста Києва.

31 березня 2016 року Вищою радою юстиції було прийнято рішення № 709/0/15-16 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення з посад суддів Апеляційного суду міста Києва Бартащук Людмили Вікторівни, Беця Олександра Вадимовича, Єфімової Ольги Іванівни, Коваль Світлани Миколаївни та Приндюк Марії Василівни за порушення присяги.

29 вересня 2016 року Верховна Рада України на підставі вказаного рішення Вищої ради юстиції прийняла постанову № 1629-VIII «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду міста Києва».

30 грудня 2016 року Головою Апеляційного суду міста Києва було видано наказ №582-ОС «Про відрахування ОСОБА_1 », яким позивача відраховано зі штату суддів Апеляційного суду міста Києва на підставі постанови Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року № 1629-VIII

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.04.2020 у справі № 826/1826/17:

- скасовано наказ Голови Апеляційного суду м. Києва № 582-ОС від 30 грудня 2016 року «Про відрахування ОСОБА_1 »;

- визнано протиправною бездіяльність Апеляційного суду міста Києва в особі Голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду міста Києва Орлюка Дмитра Леонідовича щодо незарахування ОСОБА_1 до штату суддів Апеляційного суду міста Києва на посаду судді;

- зобов`язано Апеляційний суд міста Києва в особі Голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду міста Києва Орлюка Дмитра Леонідовича зарахувати ОСОБА_1 до штату суддів Апеляційного суду міста Києва на посаду судді.

Наказом голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду міста Києва від 02.11.2020 № 05-ОС ОСОБА_1 зараховано до штату Апеляційного суду міста Києва на посаду судді.

Оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.04.2020 у справі № 826/1826/17 було поновлено позивача, в той же час, питання про виплату позивачеві грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в порядку ст. 235 КЗпП України на сьогодні не вирішено, позивачка звернулася до суду із даною позовною заявою.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною 4 статті 63 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України мотивуються письмово, підписуються окремо суддями Конституційного Суду України, які голосували за їх прийняття і які голосували проти їх прийняття, та оприлюднюються. Вони є остаточними і не підлягають оскарженню.

Відповідно до статті 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов`язковими до виконання.

Також, право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантований частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

У постанові Верховного Суду від 24.04.2020 у справі №815/5976/14 зазначено, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Важливою ознакою, яка підтверджує опосередковано те, що виплата за вимушений прогул є заробітною платою, є те, що вона обчислюється саме у прив`язці до часу такого стану працівника, коли він вимушений був (не з його вини) не виконувати свою трудову функцію.

Вирішуючи безпосередньо позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII). Вказаний закон є спеціальним законом, який безпосереднього визначає організацію судової влади, у тому числі правовий статус судді.

Також, організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.10.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

За загальним правилом при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Суд звертає увагу, що положення Закону № 1402-VIII не містять в собі правового механізму обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судді, а тому для здійснення розрахунку середнього заробітку час вимушеного прогулу слід застосовувати загальне законодавство, з урахуванням положень Законів № 1402-VIII, № 2453-VI.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100), дія якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності (п. 2 Порядку №100), а затверджений нею порядок застосовується в усіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (ст. 1 Порядку).

Судом встановлено, що позивач звільнена із займаної посади судді 29.09.2016 (дата прийняття Верховною Радою України постанови про її звільнення), позовні вимоги про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу встановлено позивачем до 02.11.2021 (дати зарахування до штату Апеляційного суду м. Києва).

Враховуючи наведене, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачці слід обчислювати з 29.09.2016 року по 02.11.2021 року (включно).

Пунктом 2 розділу II Порядку №100 встановлено, серед іншого, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно із пунктом 8 розділу IV нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до пункту 23 Перехідних Положень Закону 1402-VIII (у редакції від 02.06.2016) передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Положеннями частин 1, 2, 3 статті 133 Закону № 2453-VI передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Посадові оклади інших суддів встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом: 1) судді апеляційного суду - 1,1; 2) судді вищого спеціалізованого суду - 1,2; 3) судді Верховного Суду України, судді Конституційного Суду України - 1,3.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» у 2016 році установлено мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1 378 гривень, з 1 травня - 1 450 грн., з 1 грудня - 1 600 грн.;

Тобто, посадовий оклад позивача станом на серпень та вересень 2016 року (за два місяці до звільнення) становив 15 950,00 грн. (1450*10*1.1).

Відповідно до частини 5 статті 133 Закону № 2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Київської міської ради народних депутатів 7 сесії 21 скликання від 18.02.1993 №4 позивачку обрано народним суддею Жовтневого районного народного суду міста Києва. Указом Президента України №1004/2001 від 23.10.2001 року ОСОБА_1 переведено на роботу на посаду судді до новоутвореного Солом`янського районного суду міста Києва. Постановою Верховної Ради України №3060-111 від 07.02.2002 року ОСОБА_1 обрано суддею Апеляційного суду міста Києва (нині - Апеляційний суд м. Києва) безстроково. 30.12.2016 року Головою Апеляційного суду м. Києва було винесено наказ № 582-ОС «Про відрахування ОСОБА_1 » на підставі постанови Верховної Ради України № 1626-VIII від 29.09.2016 року, у зв`язку із чим позивачку було відраховано зі штату суду 29.09.2016 року.

Отже стаж роботи позивачки на посаді судді становить 23 роки та 07 місяців.

Тому, доплата за вислугу років Позивача станом на серпень та вересень 2016 року (за два місяці до звільнення) становила 50% від посадового окладу 7 975, 00 гривень.

Враховуючи вищевикладене та сумуючи складові суддівської винагороди, суддівська винагорода та середньомісячна заробітна плата позивача станом на серпень та вересень 2016 року (за два місяці до звільнення) становила 23 925,00 грн. (15 950,00 грн. + 7 975, 00 грн.).

Заробітна плата за два місяці роботи (серпень та вересень 2016 року) до дати звільнення становила 47 850,00 гривень.

Кількість робочих днів у серпні 2016 року - 22, а у вересні 2016 року - 22, з яких у вересні відпрацьовано 20 днів.

Середньоденний заробіток за останні два місяці роботи перед звільненням складає: 1 139 грн. 29 коп. (47 850/42(22+20)).

Звідси, середній заробіток за час вимушеного прогулу за вересень-листопад 2016 року становить 1139,29*44 (кількість робочих днів вимушеного прогулу: 2 робочих дні у вересні, 20 у жовтні, 22 у листопаді) = 50 128,76 грн.

Відповідно до пункту 10 Порядку №100 (у редакції від 30.05.2020) у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Згідно із пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України №1774-VІІІ від 06.12.2016 мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.

Відтак, посадовий оклад позивача за один місяць 2016 року становить 26400 (10*1600*1,1 + 50% (вислуга) (8800).

Кількість робочих днів з грудня 2016 по грудень 2017 років становить 270, середній заробіток за вказаний за останні два місяці буде становить 1253,22 грн., а тому середній заробіток за час прогулу в цій частині дорівнюватиме 338 369, 40 грн.

З 01.01.2018 року посадовий оклад суддів (до проходження кваліфікаційного оцінювання і після його проходження) встановлюється, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року становить 1 762 грн.

З означеного суд вважає, що за період з січня 2018 по листопад 2018 року посадовий оклад позивачки за кожний місяць становить (10*1 762*1,1) (19 382)+ 50% (вислуга - 9691)=29 073 грн.

Рішенням Конституційного Суду України №11-р/2018 від 04.12.2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частину статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01.01.2011 року - б мінімальних заробітних плат; з 01.01.2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 01.01.2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VІІІ від 06.12.2016 мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.

Таким чином, сума посадового окладу позивача за грудень 2018 року становить: (15*1762*1,1) (29073) + 50% (вислуга - 14 563,5) = 43609,50 грн.

Кількість робочих днів за 2018 рік становить 250, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 361 156,40 грн.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2019 року становить 1 921 грн.

Посадовий оклад позивача за кожний місяць 2019 року рік становить: (15*1921*1,1) (31695,5) + 50% (вислуга - 15847,75 =47 543,25 грн. Кількість робочих днів за 2019 рік - 250, сума середнього заробітку - 2267,18 грн., загальна суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу 566 795,00 грн.

16.10.2019 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського самоврядування», у пп. 16 п. 1 р. 1 якого визначено: п. 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року (до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів») виключити.

Згідно з пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського самоврядування» пп. 16 п. 1 р. 1 цього закону набирає чинності з 01.01.2020 року.

Тобто, починаючи з 01.01.2020 року розмір суддівської винагороди визначається за статтею 35 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року, яка передбачає, що базовий розмір посадового окладу для судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; до базового розміру посадового окладу, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб; суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 20 років - 50 відсотків посадового окладу. В той же час, суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 р. становить 2 102 грн.

Таким чином розмір посадового окладу позивача за січень - листопад 2020 року у розрізі кожного місяця становить 105 100 грн. (50*2102).

Суд звертає увагу, що розрахунок середнього заробітку здійснено з урахуванням пункту 10 розділу IV Постанови №100 із застосуванням коефіцієнтів підвищення: грудень 2016 - грудень 2017 - 1,10; січень-листопад 2018 - 1,22; грудень 2018 - 1,82; січень-грудень 2019 - 1,99; січень - листопад - 4,39.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100» від 09.12.2020 №1213, яка набрала чинності 12.12.2020 року, пункт 10 Порядку №100 було виключено, тому з 12.12.2020 року правові підстави для застосування коефіцієнта підвищення відсутні. Розрахунок середньої заробітної плати вираховувався з кількості робочих днів за цей період.

У той же час, матеріалами справи встановлено, що позивачку було зараховано до штату Апеляційного суду міста Києва на посаду судді 02.11.2020 (наказголови ліквідаційної комісії Апеляційного суду міста Києва від 02.11.2020 № 05-ОС).

З огляду зазначене, кількість робочих днів за 2020 рік становить 209, середній заробіток - 5001,48 грн., а сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 1 045 309, 32 грн.

Суд приходить до висновку, що загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за період з 29.09.2016 року по 02.11.2020 рік становить: 50 128,76 + 338 369, 40 + 361 156, 40 + 566 795 + 1 045 309, 32 = 2 361 758, 88 грн.

Жодних зауважень щодо здійсненого позивачкою математичного розрахунку в частині заявленої суми стягнення відповідачами чи третіми особоами не висловлено.

Щодо способу задоволення позовних вимог, суд зазначає таке.

Право позивача на отримання суддівської винагороди у належному та повному розмірі не може бути поставлено в залежність від виконання обов`язків державними органами в частині врахування внесених змін до законодавчих актів чи то до формування бюджету, враховуючи вимоги позовної заяви, суд вважає, що у даному спірному випадку, належним способом захисту порушеного права позивачки є стягнення суддівської винагороди на її користь з обов`язковим утриманням податків та зборів.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень встановлює Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №4901-VI).

Частиною 1 статті 3 Закону №4901-VI закріплено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами) визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі Порядок №845).

Відповідно до підпункту 3 пункту 35 Порядку №845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності.

Пунктом 38 Порядку №845 встановлено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 Порядку №845 в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Абзацом 10 пункту 25 Порядку №845 передбачено, що у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

Згідно з абзацом 2 частини 3 статті 148 Закону України №1402-VIII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює Державна судова адміністрація України.

Відповідно до статті 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема: здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює внутрішній контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів.

Положеннями статті 23 Бюджетного кодексу України визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному Бюджетним кодексом.

З 2004 року запроваджена і діє бюджетна програма КПКВК 0501150, метою якої є погашення заборгованості за виконавчими провадженнями на користь суддів, її завданням є - виплата заборгованості за рішеннями судів, винесеними на користь суддів.

Таким чином, суд зазначає, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється в порядку черговості згідно з чинним законодавством України органами Казначейства за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 23.12.2021 у справі №640/27139/20 дійшов висновку, що наявні правові підстави для стягнення на користь позивачки суми невиплаченої у спірному періоді суддівської винагороди за рахунок коштів, передбачених для виконання рішень судів на користь суддів.

Вказане, на переконання суду, свідчить про необхідність стягнення на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 2 361 758,88 грн за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є ДСА України, в порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Саме такий спосіб буде належним та ефективним заходом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах, оскільки забезпечить поновлення порушених прав та буде адекватним наявним обставинам.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02.06.2020 у справі № 620/6056/20, від 23.06.2021 у справі № 520/13014/2020, від 22.07.2021 у справі № 260/3598/20, від 09.06.2022 у справі № 280/136/21, від 31.10.2023 у справі № 420/23334/21, від 29.05.2025 у справі №580/3002/23.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, а також необхідність належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за можливе застосувати такий спосіб захисту прав позивача, як стягнення з Апеляційного суду м. Києва (03680, м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 2-А, ) шляхом списання з Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) за рахунок бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів» на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 2 361 758,88 грн».

Саме такий судовий захист суд вважає ефективним.

Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

VI. Судові витрати.

В матеріалах справі відсутні належні та достатні докази на підтвердження понесення сторонами судових витрат, тож, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 287, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Апеляційного суду м. Києва (03680, м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 2-А, ) шляхом списання з Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ) за рахунок бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів» на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 2 361 758,88 грн. (два мільйони триста шістдесят одна тисяча сімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).

3. Допустити негайне виконання рішення щодо стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.