Справа № 380/11693/25
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 рокусправа № 380/11693/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

встановив :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з 20 лютого 2021 року по 02 травня 2025 року з урахуванням надбавки за науковий ступінь доктора філософії у розмірі 5 % від посадового окладу;

зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення на користь ОСОБА_1 за період з 20 лютого 2021 року по 02 травня 2025 року з урахуванням надбавки за науковий ступінь доктора філософії у розмірі 15 % від посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що 02 травня 2025 року, витягом із наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) №129, ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу Академії. Надалі, ОСОБА_1 з`ясував, що Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у занижених розмірах нараховувала та виплачувала йому доплату за науковий ступінь. (у розмірі 5% посадового окладу замість 15 %). У зв`язку із цим, в травні 2025 року, представником позивача в інтересах ОСОБА_1 було подано заяву до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про перерахунок та доплату грошового забезпечення. Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного було надано відповідь від 19 травня 2025 року №938/6903, якою фактично було відмовлено позивачу у перерахунку його грошового забезпечення.

Ухвалою суду від 16.06.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що Статтею 59 Закону України від 01.07.2014 року №1556-VII Про вищу освіту встановлено гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону №1556-VII науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцента і старшого дослідника 25 відсотків посадового окладу, професора 33 відсотки посадового окладу. В період з 20.02.2021 по 02.05.2025 позивач проходив військову службу у Національній академії. Таким чином, протягом вищезазначеного періоду позивач не виконував трудову функцію працівника згідно з укладеним трудовим договором, а проходив військову службу був військовослужбовцем, а не працівником. Розмір доплат військовослужбовцям за науковий ступінь та вчене звання встановлено положеннями постанови №704 від 30.08.2017. На підставі постанови №704 позивачу правомірно встановлювалася доплата за науковий ступінь доктора філософії у розмірі 5% посадового окладу. Норми статті 59 Закону України Про вищу освіту на військовослужбовців не поширюються, а заборгованість Академії з виплати доплат за науковий ступінь відсутня.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив службу в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Відповідно до диплому НОМЕР_1 позивачу присуджено науковий ступінь доктора філософії.

02 травня 2025 року, витягом із наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) №129, ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу Академії.

Згідно з особовими картками на грошове забезпечення на період з 2021 по 2025 роки позивач отримував доплату за наукову ступінь доктора філософії у розмірі 5 % від посадового окладу.

Вважаючи, що з 20.02.2021 позивач мав право на отримання доплати (надбавки) за науковий ступінь 15% від посадового окладу, представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив перерахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 20 лютого 2021 року по 02 травня 2025 року з урахуванням надбавки за науковий ступінь доктора філософії у розмірі 15 % від посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.

Листом від 19.05.2025 №738/6903 відповідач повідомив представнику позивача, що доплата за науковий ступінь кандидата наук виплачуються відповідно до положень підпункту 3 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, на підставі частини першої пункту 4 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 за №2011-ХІІ.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації суд керується та виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII, з наступними змінами та доповненнями (далі Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 цієї ж норми передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною 1 ст. 2 Закону України Про вищу освіту від 16.07.2021 №1556-VII, з наступними змінами та доповненнями (далі Закон №1556-VII) передбачено, що законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів України Про освіту, Про наукову і науково-технічну діяльність, цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону №1556-VII державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади, заклади вищої освіти із специфічними умовами навчання, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, мають право своїми нормативно-правовими актами встановлювати особливі вимоги щодо: 1) управління відповідними вищими військовими навчальними закладами, закладами вищої освіти із специфічними умовами навчання, військовими навчальними підрозділами закладів вищої освіти та організації освітнього процесу в них; 2) діяльності та повноважень органів управління і громадського самоврядування у відповідних вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 3) кандидатів на посади керівників (заступників керівників) відповідних вищих військових навчальних закладів, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, їх структурних підрозділів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти; 4) призначення та звільнення з посад керівників (заступників керівників) відповідних вищих військових навчальних закладів, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, їх структурних підрозділів; 5) додаткових до визначених стандартами вищої освіти компетентностей та програмних результатів навчання за відповідними освітніми програмами, порядку розроблення та затвердження освітніх програм у відповідних вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 6) формування переліку спеціалізацій підготовки здобувачів спеціалізованої освіти у вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 7) кандидатів на посади педагогічних, науково-педагогічних та наукових працівників та конкурсного відбору на посади педагогічних, науково-педагогічних та наукових працівників у відповідних вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 8) реалізації прав і обов`язків педагогічних, науково-педагогічних та наукових працівників та осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 9) відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення курсантів, слухачів, ад`юнктів (аспірантів), докторантів, які навчаються у вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 10) підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів в ад`юнктурі (аспірантурі) та докторантурі у вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 11) нормативів чисельності курсантів, слухачів, ад`юнктів (аспірантів), які навчаються у вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, на одну посаду науково-педагогічного працівника; 12) порядку підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії у вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 13) формування індивідуальних навчальних планів та індивідуальних освітніх траєкторій здобувачів вищої освіти; 14) практичної підготовки осіб, які здобувають вищу освіту у відповідних вищих військових навчальних закладах, закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти.

Враховуючи вказану норму суд вважає, що чинним законодавством передбачені певні особливості вищих військових навчальних закладів, зокрема, те, що державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади, можуть встановлювати своїми актами особливі вимоги до окремих сфер діяльності таких закладів, проте не можуть визначати матеріального забезпечення науково-педагогічних працівників цих вищих військових навчальних закладів.

Водночас основним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність таких закладів та яким передбачено гарантії науково-педагогічним, науковим, педагогічним та іншим працівникам закладів вищої освіти, в тому числі щодо матеріально-фінансового забезпечення, є саме Закон №1556-VII.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону №1556-VII науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцента і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професора - 33 відсотки посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір доплат за рахунок власних надходжень.

Суд звертає увагу, що вказаними нормами чітко передбачено встановлення доплат за науковий ступінь та за вчене звання незалежно від того, чи є такий заклад вищим військовим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання чи звичайним закладом вищої освіти.

Обґрунтовуючи правомірність встановлення позивачу доплати за науковий ступінь доктора наук у розмірі 5%, відповідач посилається на те, що грошове забезпечення позивача як військовослужбовця визначається відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017, з наступними змінами та доповненнями (далі - Постанова № 704).

Відповідно до пп. 2 і пп. 3 п. 6 Постанови № 704 надано право керівникам державних органів виплачувати:

- доплату за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох наукових ступенів доплата встановлюється за одним (вищим) науковим ступенем;

- доплату за вчене звання військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, які обіймають посади, пов?язані з педагогічною або науковою діяльністю, і мають вчене звання доцента, старшого наукового співробітника або старшого дослідника, в розмірі 5 відсотків, професора - 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням.

У той же час, як зазначено вище, до спірних правовідносин за участю позивача, як до науково-педагогічного працівника вищого навчального закладу зі специфічними умовами навчання, мають застосовуватися приписи Закону №1556-VII, яким, зокрема ч.2. ст. 59, установлено доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцента і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професора - 33 відсотки посадового окладу.

Те, що позивач є військовослужбовцем та на нього поширюються правові гарантії, передбачені Законом України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, не нівелює його право на отримання доплати за науковий ступінь в розмірі, що встановлений ст. 59 Закону №1556-VII.

Щодо покликань відповідача на те, що спеціальним законодавством, яким є Постанова №704, передбачено встановлення граничних розмірів надбавок, які підлягають нарахуванню та виплаті військовослужбовцям, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що спеціальним стосовно науково-педагогічних працівників, які проходять службу в вищих військових навчальних закладах зі специфічними умовами навчання, є саме нормативно правовий акт вищої юридичної сили - Закон №1556-VII.

Отже, при визначенні доплати за науковий ступінь позивачу необхідно застосовувати доплату за науковий ступінь (доктор філософії) - 15% посадового окладу, відповідно до ч.2 ст. 59 Закону №1556-VII.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.12.2023 у справі №380/16427/21.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не встановлення в період з 20.02.2021 по 02.05.2025 відсоткового розміру доплати за науковий ступінь 15% від посадового окладу.

З метою належного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 20 лютого 2021 року по 02 травня 2025 року з урахуванням надбавки за науковий ступінь доктора філософії у розмірі 15 % від посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Розподіл судових витрат відповідно до положень статті 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо не встановлення ОСОБА_1 в період з 20.02.2021 по 02.05.2025 відсоткового розміру доплати за науковий ступінь 15% від посадового окладу.

Зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 20 лютого 2021 року по 02 травня 2025 року з урахуванням надбавки за науковий ступінь доктора філософії у розмірі 15 % від посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяГулкевич Ірена Зіновіївна