Справа № 990/434/25
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа №990/434/25

провадження № П/990/434/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Желєзного І.В., Соколова В.М., Мельник-Томенко Ж.М., Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Яроша Д.В.,

представника позивача - Коломацької О.С.,

представника відповідача - Ізвєкова К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні як суд першої інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування ухвали Вищої ради правосуддя,

ВСТАНОВИВ:

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

1. До Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП) в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати ухвалу Вищої ради правосуддя від 21.08.2025 №1773/0/15-25 «Про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку».

- зобов`язати Вищу раду правосуддя розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач указує про порушення ВРП права судді ОСОБА_1 на відставку як гарантії незалежності суддів; про невідповідність оскаржуваної ухвали ВРП вимогам законності, обґрунтованості, добросовісності, розсудливості рішення суб`єкта владних повноважень; про протиправну констатацію ВРП факту вчинення суддею ОСОБА_1 істотного дисциплінарного проступку за відсутності відповідного рішення Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя, ухваленого за результатами розгляду дисциплінарної справи; про протиправність відкриття Третьою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя дисциплінарної справи стосовно судді ОСОБА_1 та неможливість обґрунтувати подальші рішення ВРП обставинами, які були встановлені дисциплінарним органом поза межами належної дисциплінарної процедури; про протиправність легалізації ВРП висновків Третьої дисциплінарної палати Вищої Ради правосуддя шляхом безпідставного посилання на відсутність факту оскарження ухвали від 16.07.2025 №1501/3дп/15-25; про протиправність залишення без розгляду поданої позивачем заяви про відставку з мотивів досягнення ним 65-ти років; про порушення ВРП під час розгляду заяви ОСОБА_1 про відставку прав, гарантованих позивачу, статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тощо.

3. Сторона позивача вважає, що:

- у спірних правовідносинах позиція ВРП щодо неможливості задоволення поданої суддею заяви про відставку з мотивів наявності підстав для звільнення його з посади на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України ґрунтується на висновках ухвали Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя, яка не є рішенням у дисциплінарній справі в розумінні закону, а отже, не може встановлювати факт вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку та наявність підстав для звільнення його з посади на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України;

- дисциплінарна справа щодо судді була відкрита з порушенням Закону №1798 -VIII, за наявності визначених цим Законом підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарних скарг скаржникам, що мало мати наслідком неможливість здійснення ВРП оцінки достовірності відомостей про ознаки дисциплінарного проступку у поведінці судді та доказів його вчинення в силу вимог частини третьої статті 44 Закону №1798-VIII;

- висновок ВРП про відсутність підстав для задоволення поданої суддею ОСОБА_1 заяви про відставку фактично ґрунтується на власній оцінці Вищою радою правосуддя поведінки судді, що виходить за межі повноважень, наданих ВРП при розгляді питання про відставку судді;

- невчинення ОСОБА_1 дій щодо оскарження ухвали Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя використано ВРП всупереч інтересам позивача, не дивлячись на те, що законом механізм оскарження відповідної ухвали не передбачений;

- зазначена відповідачем правова підстава для залишення без розгляду поданої суддею ОСОБА_1 заяви про відставку - припинення повноважень судді у зв`язку з досягненням ним 65-ти років, не відповідає вимогам Законів №1402-VІІІ та №1798-VІІІ та суперечить усталеній практиці Вищої ради правосуддя;

- протиправне залишення без розгляду поданої суддею ОСОБА_1 заяви про відставку призвело до порушення гарантій незалежності судді та гарантованого статтею 8 Конвенції права на повагу до приватного та сімейного життя.

4. Зазначене у своїй сукупності, на переконання позивача, свідчить про неправомірність ухвали ВРП від 21.08.2025 № 1773/0/15-25 «Про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку», що у свою чергу є підставою для її скасування в судовому порядку та, як наслідок, зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку.

5. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач уважає, що ухвала ВРП прийнята на підставі пункту 16.7 Регламенту ВРП, який передбачає, що якщо на момент розгляду Радою питання про звільнення суддя звільнений з посади або його повноваження припинені, Рада постановляє ухвалу про залишення заяви (висновку, подання) без розгляду. Зазначає, що станом на день розгляду заяви позивача (21.08.2025) вказана умова, передбачена Регламентом існувала, оскільки на той час позивач вже не мав статусу чинного судді - його повноваження судді припинилися раніше у зв`язку з досягненням граничного 65-річного віку.

6. Отже, як указує відповідач, після настання 65-річчя (03.01.2025) у позивача припинилися повноваження судді, що підтверджено наказом голови Івано-Франківського апеляційного суду від 03.01.2025 № 3-ос; з цього моменту ВРП не може ухвалювати рішення про звільнення у відставку позивача.

7. За позицією сторони відповідача, ухвалити рішення про відставку можна лише стосовно особи, яка є чинним суддею, а тому, ВРП не мала законних підстав для задоволення заяви позивача про відставку; єдиним рішенням, за таких умов, було залишення заяви про відставку без розгляду, що ВРП і зробила, діючи в межах та у спосіб, визначених законом та Регламентом ВРП.

8. Окрім цього, ВРП уважає безпідставними доводи позивача про порушення гарантій незалежності суддів, оскільки ВРП не мала дискреційних повноважень ухвалити інше рішення за обставин, коли позивач вже не мав статусу судді; будь-яке інше рішення суперечить імперативним нормам Основного Закону.

9. У відповіді на відзив позивач просить, зокрема, визнати доводи ВРП, викладені у відзиві на позовну заяву, такими, що не спростовують доводи позовної заяви. Сторона позивача зазначає про необґрунтованість доводів відповідача про відсутність у ВРП повноважень на прийняття іншого рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку. Наголошує, що заява судді ОСОБА_1 про звільнення у відставку була подана суддею до того, як йому виповнилося 65 років, і така заява мала бути розглянута протягом одного місяця. Вважає, що положення пункту 16.7 Регламенту ВРП, на які здійснює посилання ВРП в обґрунтування правомірності оскаржуваного рішення, спрямовані на регулювання інших правовідносин - випадків, за яких заява судді про звільнення його у відставку не може бути розглянута та задоволена з інших причин - у зв`язку з прийняттям ВРП рішення про звільнення судді за особливих обставин, із смертю судді, припиненням його громадянства, набранням законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину тощо.

10. Також позивач указує на необґрунтованість доводів відповідача в частині відсутності підстав для розгляду поданої суддею ОСОБА_1 заяви про відставку з підстав встановлення Третьою Дисциплінарною палатою ВРП факту вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку; про дотримання під час розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку гарантій незалежності суддів з підстав забезпечення позивачу перебування його на посаді до досягнення 65 років.

11. 05 листопада 2025 року до Верховного Суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначається про обізнаність дисциплінарного інспектора, який здійснював попередню перевірку дисциплінарних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і відкриття дисциплінарної справи, про досягнення позивачем 65-ти років.

12. У додаткових поясненнях, які надійшли до Суду 10.11.2025, відповідач указує, окрім іншого, що припинення повноважень судді, зокрема і у разі досягнення ним 65-річного віку, не є безумовною обставиною, яка перешкоджає можливості розгляду питання про звільнення його з посади судді; в кожному окремому випадку слід брати до уваги підстави припинення повноважень судді і з`ясовувати чи перешкоджають вони за своїм характером розгляду питання про його звільнення з посади. Для з`ясування того, чи настала така обставина, розгляд дисциплінарного провадження, яке відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» розпочато ще до досягнення суддею 65-річного віку, має бути продовжено - зокрема й для з`ясування того, чи виконані суддею умови користування правом на відставку.

13. ВРП додатково зазначає, що судовим рішеннями підтверджено, що суддя ОСОБА_1 допустив поведінку, яка охоплюється складом дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який полягає в допущенні суддею поведінки, що порочить звання судді, підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; а тому, оскаржуване рішення ВРП є таким, що прийняте в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

14. Позовна заява до Суду надійшла 16 вересня 2025 року.

15. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2025 визначено склад колегії суддів: Жук А.В. - головуючий суддя, судді: Желєзний І.В., Соколов В.М., Мельник-Томенко Ж.М., Єресько Л.О.

16. Ухвалою Верховного Суду від 22.09.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів, призначено до розгляду в судовому засіданні на 22 жовтня 2025 року о 16 год. 00 хв.

17. Ухвалою Верховного Суду від 03.10.2025 задоволено заяву представника ВРП - Ізвєкова Кирила Вячеславовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Забезпечено участь представника ВРП - Ізвєкова Кирила Вячеславовича у судовому засіданні, призначеному на 22 жовтня 2025 року о 16:00 год та у всіх судових засіданнях у справі №990/434/25, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

18. У судове засідання 22 жовтня 2025 року прибули позивач, його представник - Коломацька О.С. та представник відповідача - Белінська О.В. Протокольною ухвалою Суду від 22.10.2025 оголошено перерву в судовому засідання до 15:30 17 грудня 2025 року.

19. У судове засідання 17 грудня 2025 року прибули представник позивача - Коломацька О.С. та представник відповідача - Ізвєков К.В.

IІІ.ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

20. Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 29.06.1993 обраний суддею Калуського районного суду, Указом Президента України від 27.03.1998 №227/98 призначений суддею Івано-Франківського обласного суду строком на п`ять років, Постановою Верховної Ради України від 19.06.2003 №1018-ІV обраний суддею апеляційного суду Івано-Франківської області безстроково, а Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 переведений на посаду судді Івано-Франківського апеляційного суду. Позивач має статус учасника бойових дій, є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи.

21. Відповідно до довідки від 09.10.2024, підписаної керівником апарату Івано-Франківського апеляційного суду, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить 37 років 3 місяці 16 днів.

22. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.04.2024, залишеною без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 20.05.2024 у справі №344/2305/24, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

23. 10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 на підставі частини першої статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» звернувся до Вищої ради правосуддя із заявою про відставку.

24. Ухвалою Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 16.10.2024 №3030/2дп/15-24 відкрито дисциплінарну справу щодо судді ОСОБА_1 за результатами попередньої перевірки скарги ОСОБА_4 .

25. Ухвалою Вищої ради правосуддя від 29.10.2024 № 3146/0/15-24 розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку зупинено на час розгляду дисциплінарної скарги ОСОБА_4 від 30.09.2024 № М-4666/0/7-24.

26. Ухвалою Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 04.12.2024 №3527/2дп/15-24 дисциплінарну скаргу ОСОБА_4 стосовно судді Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_1 залишено без розгляду, а дисциплінарне провадження - закрито.

27. В цей же день, 04.12.2024, до ВРП надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_2 (№Б-5489/2/7-24) щодо неналежної поведінки судді Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_1 . Також, 11.12.2024 до Вищої ради правосуддя надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_3 на дії судді Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_1 .

28. Ухвалою Вищої ради правосуддя від 19.12.2024 №3692/0/15-24 поновлено розгляд питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку. Іншою ухвалою ВРП від 19.12.2025 №3694/0/15-24 розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку зупинено на час розгляду дисциплінарної скарги ОСОБА_2 від 04.12.2024 №Б-5489/2/7-24.

29. ІНФОРМАЦІЯ_2 судді Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_1. виповнилося 65 років та Наказом Голови Івано-Франківського апеляційного суду від 03.01.2025 №3-ос припинено повноваження судді ОСОБА_1 у зв`язку з досягненням ним 65-ти років, позивача відраховано зі складу Івано-Франківського апеляційного суду.

30. Ухвалою від 05.03.2025 №417/3дп/15-25 Третя дисциплінарна палата ВРП за пропозицією дисциплінарного інспектора - доповідача Плескача В.Ю. відкрила дисциплінарну справу щодо судді Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_1 з підстав можливої наявності в його діях складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону №1402-VIII (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді, підриває авторитет правосуддя, зокрема, в питаннях дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду).

31. 16 липня 2025 року ухвалою Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя №1501/3дп/15-25 закрито дисциплінарну справу щодо судді Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_1 .

32. 21 серпня 2025 року ухвалою Вищої ради правосуддя №1772/0/15-25 поновлено розгляд питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку.

33. Іншою ухвалою Вищої ради правосуддя від 21.08.2025 №1773/0/15-25 залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку.

34. Не погоджуючись із ухвалою Вищої ради правосуддя від 21.08.2025 №1773/0/15-25 «Про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку», позивач звернувся до Суду із цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ

35. При вирішенні справи Верховний Суд ураховує, що відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

36. При цьому обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 КАС України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

37. Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

38. Надаючи оцінку доводам позивача і відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними і допустимими доказами, Суд дійшов таких висновків.

39. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

40. Відповідно до статті 126 Основного Закону незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

41. Пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України визначено, що подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням є однією із підстав для звільнення судді.

42. Повноваження судді припиняються у разі досягнення суддею шістдесяти п`яти років (пункт 1 частини сьомої статті 126 Конституції України).

43. Відповідно до положень частини першої статті 131 Основного Закону в Україні діє Вища рада правосуддя, яка: 1) вносить подання про призначення судді на посаду; 2) ухвалює рішення стосовно порушення суддею чи прокурором вимог щодо несумісності; 3) розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора; 4) ухвалює рішення про звільнення судді з посади; 5) надає згоду на затримання судді чи утримання його під вартою; 6) ухвалює рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя; 7) вживає заходів щодо забезпечення незалежності суддів; 8) ухвалює рішення про переведення судді з одного суду до іншого; 9) здійснює інші повноваження, визначені цією Конституцією та законами України.

44. Закон України «Про судоустрій та статус суддів» (далі і по тексту - Закон №1402-VIII), згідно його преамбули, визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

45. Право на відставку є однією із гарантій незалежності судді (пункт 11 частини п`ятої статті 48 Закону №1402-VIII).

46. Розділ VII (статті 112-125) Закону №1402-VIII врегульовує питання звільнення судді з посади та припинення його повноважень.

47. Так, відповідно до статті 112 Закону №1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

48. Статтею 116 Закону №1402-VIII визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

49. Відповідно до статті 119 Закону №1402-VIII повноваження судді припиняються виключно з підстав, визначених частиною сьомою статті 126 Конституції України.

50. Відповідно до статті 120 Закону №1402-VIII повноваження судді припиняються з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років. Про наявність підстави для припинення повноважень судді голова суду, в якому суддя обіймав посаду, не пізніш як за місяць до дня, зазначеного в частині першій цієї статті, повідомляє Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України. До повідомлення додаються документи на підтвердження факту досягнення суддею шістдесяти п`яти років. Суддя не може здійснювати правосуддя з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років.

51. Згідно із положеннями пунктів 3, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» (далі і по тексту - Закон №1798-VIII) Вища рада правосуддя забезпечує здійснення дисциплінарним органом дисциплінарного провадження щодо судді; ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

52. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 55 Закону №1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.

Вища рада правосуддя має право зупинити розгляд питання про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.

За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення.

53. Частиною другою статті 2 Закону №1798-VIII визначено, що ВРП затверджує регламент Вищої ради правосуддя, положення якого регулюють процедурні питання здійснення нею повноважень.

54. Регламент Вищої ради правосуддя, затверджений рішенням ВРП від 24.01.2017 №52/0/15-17 (далі - Регламент; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), регулює процедурні питання здійснення Вищою радою правосуддя (далі - Рада) повноважень, визначених Конституцією України, законами України «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон), «Про судоустрій і статус суддів», іншими законами України, порядок підготовки, розгляду і ухвалення Радою та її органами рішень.

55. Глава 16 Розділу ІІ Регламенту врегульовує процедурні питання щодо звільнення судді з посади (за загальними обставинами).

56. Так, відповідно до пункту 16.1 Регламенту питання про звільнення судді з підстав: неспроможність виконувати повноваження за станом здоров`я (пункт 1 частини шостої статті 126 Конституції України); подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України), розглядається Радою на засіданні у пленарному складі.

57. Заява про відставку або про звільнення за власним бажанням подається суддею до Ради (пункт 16.2 Регламенту).

58. Відповідно до пункту 16.7 Регламенту якщо на момент розгляду Радою питання про звільнення суддя звільнений з посади або його повноваження припинені, Рада постановляє ухвалу про залишення заяви (висновку, подання) без розгляду.

59. Пунктом 16.8 Регламенту визначено, що розгляд питання про звільнення судді з посади відповідно до пунктів 1, 4 частини шостої статті 126 Конституції України може бути зупинено Радою на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.

60. Відповідно до пункту 16.9 Регламенту питання про звільнення судді за загальними обставинами розглядається у строк, визначений частиною третьою статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

61. Отже, відповідно до Конституції України діяльність суддів гарантується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення, звільнення з посади. Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді та гарантій недоторканності. Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів, що передбачено пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

62. Питання про звільнення судді за його заявою про відставку розглядається ВРП протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви шляхом ухвалення відповідного рішення про звільнення судді з посади.

63. Право на відставку судді має реалізовуватись у системному взаємозв`язку з положеннями частини третьої статті 55 Закону №1798-VIII, яка визначає особливий порядок розгляду відповідної заяви, за якого ВРП уповноважена зупинити розгляд питання про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.

64. Наведені вище норми права містять імперативний припис стосовно того, що ВРП повинна ухвалити рішення про звільнення судді з посади у випадку подання заяви про відставку / заяви про звільнення з посади за власним бажання, і Закон не містить будь-яких положень стосовно підстав для можливості залишення без розгляду заяви судді про звільнення у відставку.

65. Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. На такому висновку Конституційного Суду України, викладеного у Рішенні від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020, наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.11.2021 у справі №9901/159/21.

66. Конституційний Суд України в Рішенні від 19.11.2013 №10-рп/2013 зазначив, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

67. Конституційний Суд України в Рішенні від 15.04.2020 № 2-р (ІІ)/2020 зазначив, що відставка як підстава для звільнення з посади судді передбачена на конституційному рівні (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Правом судді на відставку забезпечується незалежність судді (пункт 11 частини четвертої статті 47 Закону № 2453).

68. Конституційний Суд України в Рішенні від 03.06.2023 №3-рп/2013, враховуючи попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 01.12.2004 №19-рп/2004, від 11.10.2005 №8-рп/2005, від 22.05.2008 №10-рп/2008, зазначив, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

69. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2024 у справі №990/68/24 виснувала, що перешкоди у реалізації права на відставку судді чи звільнення за власним бажанням без наявності передумов, які передбачають звільнення такого судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України, можна розцінювати як порушення статті 126 Конституції України щодо гарантій незалежності судді, частини третьої статті 116 Закону №1402-VIII щодо порядку звільнення судді на виконання конституційних гарантій щодо незалежності судді.

ВРП як колегіальний, незалежний конституційний орган державної влади та суддівського врядування має забезпечувати незалежність судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (законом) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Забезпечуючи незалежність судової влади, ВРП повинна сприяти авторитету судової влади та неухильно дотримуватися гарантій суддівської незалежності, встановлених Конституцією України.

70. Особливістю даного публічно-правового спору є те, що позивач подав заяву про відставку до того, як було відкрите дисциплінарне провадження за однією із дисциплінарних скарг та до припинення повноважень у зв`язку із досягненням шістдесяти п`яти років; розгляд заяви позивача про відставку неодноразово зупинявся та поновлювався, як до, так і після досягнення позивачем шістдесяти п`яти років; останнє слугувало підставою для застосування ВРП пункту 16.7 Регламенту для формального залишення заяви про відставку без розгляду.

71. Судом установлено, що закриваючи дисциплінарну справу щодо судді Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_1 , Третя Дисциплінарна Палата ВРП в ухвалі від 16.07.2025 №1501/3дп/15-25 одночасно надала оцінку обставинам притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП і констатувала, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, установлено факт допущення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. Зокрема, установлено, що ОСОБА_1 як особа, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

72. Третя Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя в ухвалі від 16.07.2025 №1501/3дп/15-25 зазначила, що з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, технічного запису судових засідань убачається, що суди першої та апеляційної інстанцій із дотриманням вимог статей 245, 252, 280, 283 КУпАП забезпечили всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, зокрема з`ясували, що ОСОБА_1 дійсно вчинив адміністративне правопорушення, установили його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

73. Третя Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя також дослідила надані на запит дисциплінарного інспектора ? доповідача відеозаписи з бодикамер працівників поліції, на яких дійсно зафіксовано, що ОСОБА_1 спочатку погодився на проходження огляду на стан сп`яніння на місці події, згодом відмовився під проходження такого огляду та погодився на огляд у медичному закладі. Працівник поліції наголошував ОСОБА_1 на тому, що під час розмови було встановлено ознаки сп`яніння, у зв`язку із чим йому запропонували пройти огляд, та що безпосередньо ОСОБА_1 у розмові із працівником поліції зазначає, що «вчора пив». Події щодо відмови у проходженні огляду в медичному закладі, зволікання ОСОБА_1 часу начебто до приїзду його захисника, виклик швидкої медичної допомоги зафіксовані на відеозаписі тощо.

74. Третя Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя зауважила, що з відеозаписів бодикамер (відеореєстраторів) працівників поліції та із судових рішень убачається, що ОСОБА_1 усвідомлював, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, та передбачав настання можливих негативних наслідків, оскільки безпосередньо працівнику поліції повідомив, що відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння на місці події; спочатку погодився на проходження медичного огляду в лікаря-нарколога, а згодом вчиняв дії з метою уникнення проходження такої процедури, що могло створити штучні підстави для її оскарження процедури.

75. Нехтування суддею Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_1 принципами поведінки судді, визначеними статтями 1, 3 розділу І Кодексу суддівської етики, що мало наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, Третя Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя розцінила як допущення поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, що охоплюється складом дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді, підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру).

76. Закриваючи дисциплінарну справу, Третя Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя одночасно дійшла висновку, що поведінка судді ОСОБА_1 підпадає під визначення поняття «істотний дисциплінарний проступок» та що він підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності із застосуванням щодо нього стягнення, передбаченого пунктом 6 частини першої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (подання про звільнення судді з посади).

77. Ці факти, обставини та висновки були висвітлені в оскаржуваній ухвалі ВРП про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку.

78. З-поміж цього, відповідач зауважив, що ухвала Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 16.07.2025 №1501/3дп/15-25 про закриття дисциплінарної справи щодо судді Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_1 не оскаржувалась та звернув увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постановах від 09.06.2021 (справа №9901/46/20), від 06.04.2023 (справа №990/86/22), від 03.08.2023 (справа № 990/38/22), від 29.02.2024 (справа №990/165/23) дійшла висновку, що право судді на відставку обумовлюється бездоганною репутацією, неухильним дотриманням вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, дотриманням високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду, пославшись, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року (справа № 9901/75/19).

79. Поведінка та дії судді ОСОБА_1 03 лютого 2024 року, які передували поданню ним заяви про звільнення з посади судді у відставку, на переконання ВРП, не свідчать про бездоганну репутацію, неухильне дотриманням вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, дотриманням високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

80. Враховуючи, що обставини, які встановлені Третьою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя під час розгляду дисциплінарної справи за дисциплінарними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (аналогічні обставинам дисциплінарної скарги ОСОБА_4 ), про вчинення суддею ОСОБА_1 істотного дисциплінарного проступку, за яке передбачене дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади, відбулися 03.02.2024, а заява ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку надійшла 10.10.2024, відповідач вбачав підстави для залишення такої заяви без розгляду.

81. Колегія суддів Верховного Суду вважає помилковими такі висновки відповідача, вважає, що оскаржувана ухвала суперечить Законам №1402-VIII та №1798-VIII та меті, з якою ВРП надані відповідні повноваження.

82. Так, зміст оскаржуваної ухвали дозволяє дійти висновку, що фактичними підставами для залишення заяви позивача без розгляду слугували обставини про вчинення суддею ОСОБА_1 , на переконання ВРП, істотного дисциплінарного проступку, за яке передбачене дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади (які відбулися 03.02.2024) та надходження заяви про звільнення у відставку 10.10.2024.

83. В контексті висвітленого колегія суддів погоджується із доводами позивача про те, що Вища рада правосуддя при розгляді питання про відставку судді не наділена повноваженнями на власний розсуд, поза межами визначених законом процедур для розгляду питання про звільнення судді за особливими обставинами, надавати оцінку поведінці судді для висновку про відсутність підстав для звільнення судді у відставку.

84. Відмова у задоволенні заяви судді про відставку може мати місце лише тоді, коли ВРП у встановленому Законом №1798-VIII порядку дійде висновку про наявність підстав для звільнення судді за особливими обставинами та ухвалить з цього питання відповідне вмотивоване рішення. Інші підстави для незадоволення поданої суддею заяви про відставку Законом не передбачені.

85. На переконання Суду, не притягнення позивача протягом тривалого строку до дисциплінарної відповідальності за фактами, які, в тому числі, викладені в оскаржуваній ухвалі, а також не розгляд заяви позивача про відставку протягом встановленого Законом строку, не можуть слугувати фактичною підставою для залишення без розгляду заяви позивача про звільнення у відставку, яке є однією із гарантій незалежності суддів.

86. Водночас, правовою підставою, застосованою відповідачем в оскаржуваній ухвалі, слугували положення пункту 16.7 Регламенту, що також не може бути визнано прийнятним, з огляду на те, що у спірних правовідносинах заява судді ОСОБА_1 про звільнення його у відставку надійшла до ВРП 10.10.2024, тобто майже за три місяці до припинення його повноважень у зв`язку із досягненням 65-ти років.

87. Винесення ВРП спірної ухвали із посиланням в якості правової підстави її прийняття на положення пункту 16.7 Регламенту є таким, що не відповідає, вимогам Законів №1402-VIII та №1798-VIII, позаяк положення Регламенту покликані, насамперед, врегульовувати процедурні питання діяльності ВРП, а не розширювати неіснуючі в Законі підстави для нерозгляду заяви судді про звільнення у відставку чи обмежувати якимось чином передбачену законодавством гарантію незалежності судді.

88. Єдиною обставиною, що може перешкодити судді у реалізації наданого йому статтею 116 Закону №1402-VIII права, є наявність нескасованого рішення ВРП про звільнення судді за особливими обставинами - з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України (порушення суддею вимог щодо несумісності; вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення обов`язку підтвердити законність джерела походження майна).

89. Зазначене випливає з положень частини третьої статті 55 Закону № 1798-VIII, якими встановлено пріоритетність вирішення ВРП питань звільнення судді з посади, а саме: надання переваги питанню встановлення підстав для звільнення судді за особливими обставинами перед питанням звільнення судді у відставку.

90. Інші обставини, які перешкоджають задоволенню заяви судді про звільнення його у відставку за умови дотримання суддею умов, передбачених статтею 116 Закону №1402-VIIІ, ані Закон №1402-VIII, ані Закон № 1798-VIII, не встановлюють.

91. У зв`язку із наведеним правовим регулюванням, Суд доходить висновків про те, що викладені в оскаржуваній ухвалі висновки щодо підстав (як фактичних так і нормативних) для залишення заяви позивача про звільнення у відставку виходять за межі повноважень, наданих ВРП, при розгляді питання про відставку судді, суперечать положенням Законів №1402-VIII та №1798-VIII і порушують право судді ОСОБА_1 на відставку, як гарантію незалежності суддів.

92. При цьому, суд негативно оцінює посилання відповідача на висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 09.06.2021 у справі №9901/46/20, від 06.04.2023 у справі №990/86/22, від 03.08.2023 у справі №990/38/22, від 29.02.2024 у справі №990/165/23 та від 19.02.2020 у справі №9901/75/19, оскільки такі не є релевантними до застосування у спірних правовідносинах.

93. Так, згідно встановлених у справі №9901/46/20 обставин слідує, що ухваленню рішення про залишення без розгляду заяви судді-позивача про звільнення у відставку передувало притягнення такого судді до дисциплінарної відповідальності.

94. У справах №990/86/22 та №990/38/22 оскаржувалося одночасно рішення ВРП про звільнення судді з посади на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України та ухвала ВРП про залишення без розгляду заяви про звільнення з посади судді у відставку. За встановлених у таких справах обставин до ухвалення оскаржуваних рішень мало місце прийняття Вищою радою юстиції у 2016 році рішення про внесення Верховній Раді України подання про звільнення суддю з посади судді за порушення присяги.

95. У справі №990/165/23 також мало місце чинне рішення Вищої ради юстиції про внесення до Парламенту подання про звільнення з посади судді за порушення присяги.

96. У наведених справах Велика Палата Верховного Суду зазначала, що у випадку розгляду дисциплінарної скарги на дії судді та одночасного подання таким суддею заяви про звільнення його у відставку, пріоритетному застосуванню підлягає норма, яка передбачає зупинення розгляду питання про звільнення судді з посади з визначеної пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України підстави до закінчення розгляду наявних дисциплінарних скарг на дії цього судді. Тим самим право судді на відставку обумовлюється бездоганною репутацією, неухильним дотриманням вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, дотриманням високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №9901/75/19, провадження № 11-646заі19).

97. Зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду стосуються, передусім, застосування статті 55 Закону №1798-VIII саме щодо пріоритетності розгляду заяви про відставку судді у випадках, коли має місце дисциплінарне провадження стосовно судді, наслідком якого може бути звільнення судді за особливими обставинами. Така пріоритетність визначена Законом №1798-VIII і не є предметним питанням під час розгляду справи у спірних правовідносинах.

98. Наведене у сукупності та взаємозв`язку свідчить про незаконність, необґрунтованість, необ`єктивність та безпідставність ухвали Вищої ради правосуддя від 21.08.2025 №1773/0/15-25 «Про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку», що не може свідчити про відповідність такого рішення вимогам частини другої статті 2 КАС України.

99. Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

100. Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

101. Дослідивши матеріали справи на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, Верховний Суд встановив, що Вища рада правосуддя не довела належними, допустимими і доступними доказами правомірність прийняття оскаржуваної ухвали, а тому останню слід визнати протиправною та скасувати.

102. Враховуючи, що заява ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку розглянута не була, то наявні підстави для задоволення позовних в повному обсязі та зобов`язати відповідача розглянути її.

103. Колегія суддів уважає, що Судом надано відповідь на всі доводи, які можуть вплинути на правильне вирішення справи.

Висновки щодо розподілу судових витрат

104. Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

105. Судом установлено, що при зверненні до суду із цим позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422, 40 грн, які підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 22, 77, 90, 139, 244-247, 255, 266, 295, 297 КАС України, Суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати ухвалу Вищої ради правосуддя від 21.08.2025 №1773/0/15-25 «Про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку».

Зобов`язати Вищу раду правосуддя розглянути заяву ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Івано-Франківського апеляційного суду у відставку.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Вищої ради правосуддя (адреса: 04050, м. Київ, вулиця Студентська, 12-а; ) понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двісті дві) гривні 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

В повному обсязі судове рішення складено 19 грудня 2025 року.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

І.В. Желєзний

В.М. Соколов

Ж.М. Мельник-Томенко

Л.О. Єресько

Судді Верховного Суду