Справа № 380/18467/25
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/18467/25 пров. № А/857/45418/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року з питань забезпечення позову у справі № 380/18467/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії (ухвала суду першої інстанції постановлена суддею Сидор Н.Т. в м. Львові в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , заявник, позивач) звернувся з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі РТЦК, відповідач), в якій, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправною бездіяльність РТЦК щодо нерозгляду звернень позивача від 01.12.2024, 13.03.2025, 19.05.2025 та 21.08.2025, поданих з повним пакетом підтвердних документів, та зобов`язати відповідача розглянути зазначені звернення по суті з ухваленням відповідних рішень;

- визнати протиправними дії відповідача щодо внесення 08.09.2025 запису про «порушення військового обліку» та ініціювання розшуку позивача, зобов`язати відповідача усунути негативні наслідки цих дій шляхом вилучення відповідних записів з ЄДР, АС «Оберіг», ІПНП МВС та військово-облікових документів.

21.10.2025 позивач звернувся із заявою про забезпечення позову, у якій вказує, що після відкриття провадження відповідач, 14.10.2025, одночасно з поданням відзиву, звернувся до Стрийського відділу ДВС для примусового виконання постанови № 3713/25 від 16.09.2025, винесеної саме на підставі оскаржуваних у цій справі дій. На підставі цього відкрито виконавче провадження № 79346093 від 14.10.2025. Крім того, 16.10.2025 відкрито ще одне виконавче провадження № 79277832 на підставі постанови РТЦК від 16.09.2024 № 340/24, про яку позивачу ніколи не було повідомлено і яка не набрала чинності. Обидва виконавчі провадження є наслідком бездіяльності відповідача.

З огляду на наведене, заявник просить зупинити виконання виконавчих проваджень № 79346093 від 14.10.2025 та № 79277832 від 16.10.2025, відкритих Стрийським відділом ДВС Львівської області, до набрання законної сили рішенням суду у справі №380/18467/25.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач, який покликаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року скасувати та прийняти нову постанову, якою зупинити виконання виконавчих проваджень № 79346093 від 14.10.2025 та № 79277832 від 16.10.2025, відкритих Стрийським відділом ДВС Львівської області, до набрання законної сили рішенням суду у справі № 380/18467/25.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд першої інстанції неправильно оцінив зв`язок між предметом позову та заходами забезпечення, оскільки протиправні дії та бездіяльність відповідача, які оскаржені у даному позові, стали підставою винесення постанови РТЦК № 3713/25 від 16.09.2025, а згодом - відкриття виконавчого провадження № 79346093. Отже, виконавчі дії є прямим продовженням оскаржуваних дій, а не стороннім питанням, як помилково визначив суд першої інстанції. Це підтверджує і друге виконавче провадження № 79277832, відкриття якого здійснено на підставі постанови від 16.09.2024 № 340/24, про яку апелянту ніколи не повідомлялось і яка не фігурує в жодній іншій справі, що саме по собі свідчить про свавілля відповідача та відсутність перевірки з боку ДВС.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у межах цієї справи позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо нерозгляду звернень позивача від 01.12.2024, 13.03.2025, 19.05.2025 та 21.08.2025 та дії щодо внесення 08.09.2025 запису про «порушення військового обліку» та ініціювання розшуку позивача.

Натомість у заяві про забезпечення позову позивач просить зупинити виконання виконавчих проваджень № 79346093 від 14.10.2025 та № 79277832 від 16.10.2025, відкритих Стрийським відділом ДВС Львівської області, до набрання законної сили рішенням суду у справі № 380/18467/25. Вказані виконавчі провадження відкриті з метою примусового виконання постанов, які хоча й видані відповідачем, втім не стосуються предмету позову.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За змістом частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, забезпечення позову - це свого роду надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили.

Також колегія суддів враховує, що згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта, а його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто інститут забезпечення позову, як і було зазначено вище, є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, покликаним забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення повинні безпосередньо стосуватися предмета спору і позовних вимог, а також бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

За приписами частини четвертої статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Варто зазначити, що інститут забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Як зазначалось вище, в межах цієї справи позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо нерозгляду звернень позивача від 01.12.2024, 13.03.2025, 19.05.2025 та 21.08.2025, дії щодо внесення 08.09.2025 запису про «порушення військового обліку» та ініціювання розшуку позивача.

Натомість у заяві про забезпечення позову позивач просить зупинити виконання виконавчих проваджень № 79346093 від 14.10.2025 та №7 9277832 від 16.10.2025, відкритих Стрийським відділом ДВС Львівської області, до набрання законної сили рішенням суду у справі № 380/18467/25.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 01.06.2022 у справі № 380/4273/21 зазначив:

« 52. У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 580/1381/19 колегія суддів Верховного Суду вважала обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відсутні підстави стверджувати про очевидну протиправність оскаржуваних постанов суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів позивача такими постановами, а також про наявність підстав вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача.

При цьому Судом було враховано, що позивачем не надано належних та допустимих доказів оскарження постанов державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень, і такі не є предметом оскарження (чи дії державного виконавця по примусовому виконанню).

53. Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зазначає, що правова позиція у справі № 580/1381/19 відповідає загальному підходу, сформованому Верховним Судом і тому немає підстав для відступу від правового висновку.

54. Посилання суду у названій справі на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів оскарження постанов державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень є додатковим аргументом, який мав місце тільки в контексті обставин справи № 580/1381/19.».

Інститут забезпечення позову направлений на захист прав та інтересів позивача від негативних наслідків рішення суб`єкта владних повноважень, яке оспорюється позивачем.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

З системного аналізу наведених процесуальних норм слідує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

Апеляційний суд вказує, що позивачем у заяві не наведено та не надано жодного доказу на підтвердження того, що саме у цій справі невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Відсутні також докази очевидності протиправності оскаржуваних дій та бездіяльності відповідача та порушення прав, свобод або інтересів позивача такими діями та бездіяльністю.

Крім того, необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі 826/9263/17.

Позивач вимагає забезпечити позов шляхом зупинення виконавчих проваджень, які не є предметом оскарження в межах справи № 380/18467/25.

При цьому, пунктом 5 частини третьої статті 151 КАС України передбачено заборону забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.01.2022 у справі № 640/12373/21.

Суд враховує також правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 15 листопада 2007 по справі «Бендерський проти України», в якому Високий Суд зазначив, що судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Апеляційна скарга не містить інших відомостей про обставини, які б свідчили про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при ухваленні судового рішення, а тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 229, 150, 311, 312, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року з питань забезпечення позову у справі № 380/18467/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дати її прийняття.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді І. В. Глушко
Н. М. Судова-Хомюк