Справа № 520/28023/25
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 грудня 2025 року Справа № 520/28023/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сагайдак В.В., розглянувши матеріали позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 , як правонаступника військової частини НОМЕР_4 за реквізитами (IBAN НОМЕР_5 , призначення платежу: відшкодування шкоди, завданої переплатою коштів за червень 2024 року; отримувач: військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), грошові кошти в сумі 46 512,00 грн. (сорок шість тисяч п`ятсот дванадцять гривень 00 коп.), як такі, що набуті без достатніх правових підстав.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі.

Відповідач повідомлений про розгляд справи своєчасно та належним чином, правом подання відзиву не скористався без зазначення причин.

Таким чином суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Молодший лейтенант ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , де обіймав посаду командира 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти.

01 червня 2024 року під час виконання обов`язків військової служби ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДНХ-2/4772 від 01.06.2024, складеним ІНФОРМАЦІЯ_2 за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.07.2024 у справі № 638/10770/24 (провадження № 3/642/1325/24) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. Постанова набрала законної сили 23.07.2024.

Про факт складання зазначеного протоколу та винесення судової постанови ОСОБА_1 командуванню військової частини НОМЕР_4 не доповів, чим порушив вимоги статей 9, 11, 16 та 24 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують військовослужбовців неухильно додержуватися військової дисципліни та негайно повідомляти командування про обставини, що впливають на проходження служби.

У липні 2024 року ОСОБА_1 було нараховано і виплачено за червень 2024 року: - премію відповідно до особистого внеску у загальні результати служби в розмірі 16 512,00 грн;

- додаткову грошову винагороду військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, у розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до пунктів 5 розділу XVI та пункту 15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, військовослужбовці, які перебували у стані алкогольного сп`яніння або притягнуті до адміністративної відповідальності за військове правопорушення, не підлягають преміюванню та не включаються до наказів на виплату додаткової винагороди за місяць, у якому вчинено таке порушення.

Таким чином, виплати за червень 2024 року були здійснені без правових підстав.

За результатами службового розслідування та аудиту військової частини НОМЕР_4 встановлено загальну суму переплати (безпідставно отриманих коштів) у розмірі 46 512,00 грн, що складається з премії у розмірі 16 512,00 грн та додаткової грошової винагороди у розмірі 30 000,00 грн.

Крім того, у вересні 2024 року ОСОБА_1 самовільно залишив місце служби (СЗЧ), що підтверджується рапортом та довідкою військової частини НОМЕР_4 . Вказана обставина унеможливила утримання зазначеної суми з грошового забезпечення у позасудовому порядку, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011).

Відповідно до статті 1 Закону №2011 соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

На підставі ч. 1 статті 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011 до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до ч. 4 статті 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що питання повернення зайво виплачених коштів не врегульовані нормами спеціального законодавства. У той же час такі питання врегульовані Цивільним кодексом України.

Згідно з приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.

Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц виклав, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

При цьому, суд встановив, що в ході проведення службового розслідування встановлено, що Відповідач, перебував в стані алкогольного сп`яніння та самовільно залишив військову частину.

Суд вважає, що відповідач діяв недобросовісно, проте отримував грошове забезпечення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок у поверненні безпідставно набутого грошового забезпечення за вищевказаний період.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись статтями 2, 9, 243-246, 291, 293, 295-296 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про стягнення безпідставно отриманих коштів,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 , як правонаступника військової частини НОМЕР_4 за реквізитами (IBAN НОМЕР_5 , призначення платежу: відшкодування шкоди, завданої переплатою коштів за червень 2024 року; отримувач: військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), грошові кошти в сумі 46 512,00 грн. (сорок шість тисяч п`ятсот дванадцять гривень 00 коп.), як такі, що набуті без достатніх правових підстав.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сагайдак В.В.