Справа № 160/24239/25
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/24239/25
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2025р. у справі № 160/24239/25
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

22.08.2025р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про визнання протиправним и дій та зобов`язання вчинити певні дії, за якою судом першої інстанції 01.09.2025р. відкрито провадження у справі №160/24239/25 та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник позивача адвокат Дзісь А.Р. посилався у адміністративному позові на те, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії за віком, не зарахувавши до страхового стажу певні періоди позивача роботи, а тому просив суд: - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 07.07.2025р. № 52; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 починаючи з 11.06.2025р., зарахувавши до страхового стажу період навчання на денній формі у період з 01.09.1982р. по 01.12.1985р. згідно диплому НОМЕР_1 та довідки від 21.01.2020р. № 07.04/23 та періоди роботи з 12.07.1985р. по 30.08.1985р., 03.01.1986р. по 02.03.1987р., з 02.03.1987р. по 19.05.1989р., з 19.05.1989р. по 09.07.1995р. згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 30.08.1985р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2025р. у справі №160/24239/25 позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 07.07.2025р. № 52; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1982р. по 01.12.1985р., відповідно до диплому НОМЕР_1 та довідки від 21.01.2020р. № 07.04/23, а також періоди роботи з 12.07.1985р. по 30.08.1985р., 03.01.1986р. по 02.03.1987р., з 02.03.1987р. по 19.05.1989р., з 19.05.1989р. по 09.07.1995р., відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 30.08.1985р.; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 11.06.2025р.; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач - ГУ ПФУ в Тернопільській області, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, подав до Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, за якою судом апеляційної інстанції 03.11.2025р. відкрито апеляційне провадження і справу №160/24239/25 призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.

Відповідач ГУ ПФУ в Тернопільській області, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 07.10.2025р. та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача 18.11.2025р. за допомогою засобів системи «Електронний суд» подав до суду апеляційної інстанції заяву, яка по суті є відзивом на апеляційну скаргу, в якій просив залишити без змін рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2025р., а апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування посилався на те, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про період навчання та роботи, в тому числі на території російської федерації, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 29.06.2025р. звернулась із заявою про призначення їй пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зазначена заява за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Тернопільській області, яке своїм рішенням №52 від 07.07.2025р. відмовило в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач не набула необхідного страхового стажу (32 роки).

У рішенні, зокрема, вказано, пенсійний вік позивача - 60 років, а необхідний страховий стаж для неї це 32 роки.

Страховий стаж позивача становить 26 років 06 місяців 22 дні.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не враховано: період навчання в російській федерації з 01.09.1982р. по 16.06.1988р. згідно диплома НОМЕР_1 від 16.06.1988р., оскільки термін навчання перевищує загальновстановлений термін та відсутня інформація про неотримання пенсійних виплат в Російській РФСР згідно Постанови КМУ №562 від 16.05.2025; періоди роботи в російській федерації з 12.07.1985р. по 30.08.1985р., з 03.01.1986р. по 02.03.1987р., з 02.03.1987р. по 19.05.1989р., з 19.05.1989р. по 09.07.1995р., оскільки відсутня інформація про неотримання пенсійних виплат в Російській РФСР згідно Постанови КМУ №562 від 16.05.2025р. та з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян в державах, які входили до складу колишнього Союзу РСР у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року №1058-1 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року; період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки свідоцтво видане російською федерацією та відсутня інформація про неотримання пенсійних виплат в Російській РФСР згідно Постанови КМУ №562 від 16.05.2025р.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулася з цим позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи оцінку спірним відносинам, які виникли між сторонами у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 24-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

Не зараховуються до страхового стажу періоди трудової діяльності за межами України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та на тимчасово окупованих територіях України після 19 лютого 2014 року особі, яка після 19 лютого 2014 року проходила військову службу (службу) у збройних силах, органах внутрішніх справ, органах державної безпеки, поліції, інших військових формуваннях, перебувала на посадах державної служби, на посадах в органах місцевого самоврядування у відповідних органах (формуваннях) Російської Федерації, добровільно займала посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, утворених на тимчасово окупованій території України, зокрема в окупаційній адміністрації держави-агресора, у незаконних судових або правоохоронних органах, а також добровільно брала участь у незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, утворених на тимчасово окупованій території України, та/або у збройних формуваннях держави-агресора.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993р. затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Даним Порядком (пункт 3) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові розрахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі № 687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду у той чи інший період роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.09.2019р. по справі № 638/18467/15-а зазначено, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

У постанові від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а Верховний Суд висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові Верховного Суду від 17.09.2024 року у справі № 440/4164/23 суд зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивачки, які дають їй право на призначення пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.

Відповідно до ст. 1 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 року, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 року №290/95-ВР, яка була підписана, зокрема, Урядами російської федерації та України, дана угода регулювала основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування.

Відповідно до ст. 4 Угоди трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Відповідно до ст. 9 Угоди питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (та) двосторонніми угодами.

Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка діяла на момент здобуття позивачем спірного періоду роботи, а також на дату виникнення спірних правовідносин, передбачено наступне.

Відповідно до ст. 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до положень ст. 3 Угоди передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Відповідно до ст. 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Відповідно до ст. 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до ст. 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022р. «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992р. у м. Москві. Зазначена постанова набрала чинності 02.12.2022р.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022р. Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Колегія суддів вважає вірним висновок суд першої інстанції, що документи про трудовий стаж позивача, видані на територія російської федерації до 24.02.2022р., приймалися на території України без спеціального посвідчення в силу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, дія якої була зупинена лише Законом №2783-IX від 01.12.2022р, а тому ГУ ПФУ в Тернопільській області мав прийняти документи, видані на території російської федерації без спеціального посвідчення (проставлення апостиля).

Надана позивачем трудова книжка не може піддаватися сумніву, оскільки містить чіткі, зрозумілі записи, містить відбитки печатки підприємства, та відповідач не може позбавляти позивача права на зарахування відповідних періодів до страхового стажу лише з тих підстав, що через військову агресію російської федерації припинено співробітництво між країнами.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що відповідач протиправно не зарахував позивачу до його страхового стажу період роботи з 12.07.1985р. по 30.08.1985р., з 03.01.1986р. по 02.03.1987р., з 02.03.1987р. по 19.05.1989р., з 19.05.1989р. по 09.07.1995р., та зобов`язав відповідача поновити порушене право позивача шляхом зарахування цих періодів.

Щодо зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1982р. по 01.12.1985р. на території російської федерації слід зазначити наступне.

Страховий стаж обчислюється Пенсійним фондом за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку згідно із ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку страховий стаж обчислювався в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цього закону 1 січня 2004 року.

Відповідно до вимог пункту «е» ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ), право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

Згідно з пунктом «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

За даними архівної довідки №07.04/23 від 21.01.2020р. позивач була зарахована до числа студентів Геологорозвідувального факультету Томського політехнічного інституту (ТПІ) на денну форму навчання з 01.09.1982р. наказом № 1739/с від 27.08.1982р. Наказом №№ 2450/c 02.12.1985р. вона була відрахована з інституту з 01.12.1985р. за власним бажанням. Наказом №1997/с від 19.08.1986р. позивача було відновлено у ТПІ на третій курс заочного геологорозвідувального факультету. На підставі постанови Державної екзаменаційної комісії від 16.06.1988р., протоколу №108, ОСОБА_1 було присвоєно кваліфікацію гірничого інженера-геофізика. Видано диплом НОМЕР_1 , реєстраційний №70395.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що період навчання позивача з 01.09.1982р. по 01.12.1985р. також підлягає зарахуванню до страхового стажу, оскільки це прямо передбачено пенсійним законодавством.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідач, відмовляючи зараховувати періоди навчання та роботи позивача з 01.09.1982р. по 01.12.1985р., з 12.07.1985р. по 30.08.1985р., 03.01.1986р. по 02.03.1987р., з 02.03.1987р. по 19.05.1989р., з 19.05.1989р. по 09.07.1995р. до загального страхового стажу, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України і належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 07.07.2025р. № 52та зобов`язання зарахувати спірні періоди до страхового стажу позивача.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії відповідача не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, а також беручи до уваги наявність у позивача необхідного страхового стажу (більше 32 років, з урахуванням спірних періодів) та досягнення позивачем пенсійного віку 60років, суд першої інстанції обгрунтовано зобов`язав ГУ ПФУ в Тернопільській області призначити позивачу пенсію за віком, згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 11.06.2025.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 07.10.2025р. у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2025р. у справі №160/24239/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано 18.12.2025р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова