Справа № 420/315/22
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/315/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 08.06.2015 - 26.11.2021 року;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період за період 08.06.2015 - 26.11.2021 року;

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати грошової компенсації за невикористані вихідні, святкові та неробочі дні, які не використані під час виконання завдань та спеціальних обов`язків у районі проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях та інших відрядженнях, несення служби у добових нарядах - всього 134 днів;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані вихідні, святкові та неробочі дні, які не використані під час виконання завдань та спеціальних обов`язків у районі проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях та інших відрядженнях, несення служби у добових нарядах - всього 134 днів;

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо порушення прав, передбачених чинним законодавством України та не нарахування добових та компенсації за проживання за час перебування у відрядженнях;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити відповідні добові - всього 138 днів та компенсаційні виплати за проживання у сумі 440,40 гривень;

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 - 2021 роки;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 - 2021 роки;

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №251 від 26.11.2021 року;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після звільнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) йому стало відомо, що за час проходження військової служби йому не у повному обсязі було виплачено індексацію грошового забезпечення. Також, під час звільнення на дату виключення зі списків особового складу частини (26.11.2021) з ним не було проведено повного розрахунку щодо виплати грошової компенсації за 79 днів (вихідних, святкових та неробочих), які не використані під час виконання завдань у районі проведення антитерористичної операції АТО у Донецькій та Луганській областях та інших відряджень, які були за час проходження військової служби, не виплачено грошової компенсації за 55 днів перебування у добових нарядах у вихідні, святкові та неробочі дні за період 2015 - 2021 років, не виплачено добових витрат за 138 днів під час перебування у відрядженнях, не виплачено одноразової грошової допомоги при звільненні, не виплачено грошової компенсації за невикористані 84 днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016-2021 роки, не виплачено грошової компенсації за невикористане речове майно.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Ухвалою суду від 11 січня 2022 року вищевказану позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків позову.

Ухвалою суду від 31 січня 2022 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків позову на п`ять днів з дня отримання позивачем копії ухвали про продовження строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 21 лютого 2022 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з довготривалою відпусткою судді Балан Я.В. згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2022 року, зазначена справа передана на розгляд судді Андрухіву В.В.

Ухвалою судді від 16 серпня 2022 року прийнято до провадження дану справу. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 28.03.2024 року суд витребував від ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) такі докази: докази виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 26369,29 гривень та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 - 2021 роки у розмірі 48377,29 гривень, відповідно до наказу командира військової частини №251 від 26.11.2021 року; інформацію стосовно надання ОСОБА_1 днів відпочинку за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні під час участі в Антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях та інших відрядженнях, несення служби у добових нарядах та довідку про їх кількість; інформацію про нарахування та виплату компенсаційних виплат за проживання у відрядженнях та добових за час відряджень; наказ військової частини про грошові компенсації невикористаних днів відпочинку та добових. Витребувані докази необхідно було надати суду у строк до 08 квітня 2024 року.

Ухвалою від 30.04.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповаідача про розгляд справи у спрощеному провадженні з викликом сторін.

06.04.2024 року відповідач подав до суду відзив на позов, в якому позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, зазначивши таке.

Щодо індексації грошового забезпечення за період з 17.06.2015 року по 31.12.2015 року відповідач зазначив, що Індексація грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року нарахована та виплачена Позивачу відповідно до діючого на той момент законодавства. Таким чином, період з 17.06.2015 року по 31.12.2015 року не є спірним відповідно до підстав позову, зазначених Позивачем.

Щодо індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року Відповідач зазначив про відсутність фінансових ресурсів для виплати індексації.

Щодо безпідставності вимог про нарахування та виплату індексації різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 26.11.2021 року, відповідач зазначив, що вдповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 про нараховане щомісячне грошове забезпечення за період з січня 2018 року по квітень 2018 року у березні 2018 року Позивачу було збільшено розмір посадового окладу з 1100,00 грн. до 5220,00 грн. Отже, індексація у березні 2018 року не нараховується, у зв`язку з тим, що підвищення грошового забезпечення перевищує суму індексації, яка склалась у місяці підвищення доходу. За таких умов підстав для нарахування Позивачу індексації-різниці за період з 01.03.2018 року по 26.11.2021 року немає.

Індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, перевищив поріг індексації лише у грудні 2018 року і становив 3,7%, а тому передбачених законом підстав для індексації грошового забезпечення Позивача за період з березня 2018 року по вересень 2018 року взагалі немає. Починаючи з грудня 2018 року і до дня виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (26.11.2021) індексація грошового забезпечення Позивачу виплачувалась із врахуванням базового місяця - березень 2018 року. Отже, індексація грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 26.11.2021року Позивачу нараховувалась та виплачувалась відповідно до чинного законодавства. Заборгованість перед Позивачем відсутня.

Щодо грошової компенсації за невикористані вихідні, святкові та вихідні дні, які невикористані під час виконання завдань та спеціальних обовязків у районі проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях та інших відрядженнях, несення служби у добових нарядах. Відповідно до ч. 2 ст. 203 Закону України Про статут Внутрішньої служби Збройних Сил України офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня. Слід зазначити, що Позивач у позовні заяві лише вказує на перебування у відрядженнях, нарядах, у святкові неробочі та вихідні дні однак жодних підтверджуючих документів. Крім того відповідно до п. 7. Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Стосовно добових та компенсації за проживання за час перебування у відрядженнях та зобов`язати нарахувати та виплатити добові всього 138 днів та компенсаційні виплати за проживання у сумі 440, 40 грн, відповідач зазначив, що Позивач жодних підтверджуючих документів, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат до позову та до військової частини НОМЕР_1 не надав.

Щодо грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідач зазначив, що Під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 Позивач перебував на речовому забезпечені у Військовій академії міста Одеса. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2021 № 251 зазначено, виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (військова академія) в сумі 26369 грн. 21 коп. На підставі викладеного слід дійти висновку, що виплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно належить до повноважень військової академії міста Одеса.

Крім того Позивач у позовній заяві зазначив, що після виключення зі списків особового складу частини на його картковий рахунок надійшли кошти проте за що саме надійшли йому невідомо. Тобто, позивачем підтверджено отримання коштів.

Підсумовуючи вищевикладене, відповідач зазначив, що будь-якої вини чи протиправних дій з боку військової частини НОМЕР_1 стосовно Позивача допущено не було.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2001 року проходив військову службу у Збройних Силах України, з 2015 року по 26.11.2021 - у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Відповідно до наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 08.06.2015 № 326 ОСОБА_1 призначено на посаду офіцера групи запобігання і профілактики злочинів та правопорушень відділу запобігання виявлення злочинів та інших правопорушень військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2015 № 129 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 .

Під час проходження військової служби позивач перебував на фінансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Наказом начальника ВСП у ЗС України - начальника Головного управління ВСП ЗС України (по особовому складу) від 16.11.2021 № 149 позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до пп. "б" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.11.2021 № 251 позивача, звільненого наказом начальника ВСП у ЗС України - начальника Головного управління ВСП ЗС України від 16.11.2021 № 149 (по особовому складу), виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

З наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.11.2021 № 251 вбачається наступне:

Вислуга років позивача у Збройних Силах становить: календарна 20 років 04 місяця 12 днів, пільгова 00 років 11 місяців 26 днів, загальна вислуга 21 рік 04 місяці 08 днів.

Вказаним наказом припинено доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю за формою № 3. Наказано виплатити грошову надбавку у розмірі 10% від посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень за 25 діб листопада 2021 року.

Відповідно до вимог Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, постанови Кабінету Міністрів України від "30" серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", наказано виплатити позивачу премію за 25 діб листопада 2021 року в розмірі 35% посадового окладу.

Щорічна основна відпустка за 2021 рік використана тривалістю 45 діб з "18" січня 2021 року по "04" лютого 2021 року та з "02 " серпня 2021 року по "04" вересня 2021 року. Грошову допомогу на оздоровлення отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 отримав.

Наказано виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення за 20 календарних років в сумі 175194 (сто сімдесят п`ять тисяч сто дев`яносто чотири) гривні 90 копійок.

Також наказано виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (військова академія) в сумі 26369 (двадцять шість тисяч триста шістдесят дев`ять) гривень 21 копійка.

Виплатити грошову компенсацію за невикористану у 2016-2021 роки відпустки (84 календарні дні), як учаснику бойових дій у сумі 48377 (сорок вісім тисяч триста сімдесят сім) гривень 29 копійок.

Проте, позивач вказує, що йому протиправно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 08.06.2015 - 26.11.2021 року. Також, під час звільнення з позивачем на дату виключення зі списків особового складу частини (26.11.2021) не було проведено повного розрахунку щодо виплати грошової компенсації за 79 днів (вихідних, святкових та неробочих), які не використані під час виконання завдань у районі проведення антитерористичної операції (АТО) у Донецькій та Луганській областях та інших відряджень, які були за час проходження військової служби, не виплачено грошової компенсації за 55 днів перебування у добових нарядах у вихідні, святкові та неробочі дні за період 2015 - 2021 роки, не виплачено добових витрат за 138 днів під час перебування у відрядженнях, не виплачено одноразової грошової допомоги при звільненні, не виплачено грошової компенсації за невикористані 84 дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016-2021 роки, не виплачено грошову компенсацію за невикористане речове майно.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі за текстом Закон №2011-ХІІ), Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III (далі за текстом Закон № 2017-III), Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII (далі за текстом Закон № 1282-XII), Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі за текстом - Порядок №1078).

Щодо вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Так, у відповідності до вимог частини 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно зі статтею 18 Закону № 2017-III, законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Як визначено у частині 2 статті 19 Закону № 2017-III, державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом № 1282-XII.

Нормами статті 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Як випливає зі змісту положень статті 4 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Частинами 1, 2, 3, 4, 6 статті 5 Закону № 1282-XII також визначено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів. Індексація виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших видів соціальної допомоги проводиться відповідно за рахунок фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також за рахунок коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення безпосередньо визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, пунктом 1-1 цього Порядку №1078 передбачено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з абзацом 2 пункту 4 Порядку №1078 передбачено, що оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

У відповідності до пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Наведене в сукупності свідчить про те, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для ненарахування позивачу індексації грошового забезпечення у встановленому законом розмірі відповідач вказує, що індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України не було.

Разом з тим, суд вважає ненарахування та невиплату позивачу індексації грошового забезпечення у встановленому законом розмірі протиправною, оскільки право позивача на нарахування та отримання індексації грошового забезпечення гарантується Законом.

Крім того, пунктами 2, 6 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, у тому числі й грошове забезпечення військовослужбовців. Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, суд доходить висновку, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Положеннями Закону № 1282-XII та Порядку №1078 чітко визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

За таких обставини, суд вважає посилання відповідача на відсутність необхідних коштів для виплати індексації грошового забезпечення необґрунтованими. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Кечко проти України зауважив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначаються постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003р., якою затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

У зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» № 1013 від 09.12.2015 р. (далі - Постанова № 1013) істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення.

Внесеними змінами передбачено ряд новел в порядку проведення індексації грошових доходів населення. Зокрема, якщо раніше базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), то після прийняття Постанови №1013 місяцем підвищення став місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного грошового утримання, стипендій, виплат із соціального страхування (п.5 Порядку № 1078).

Крім того, якщо раніше базовий місяць (місяць підвищення) визначався у разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати, то після внесення змін - тільки у разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад).

У редакції Постанови № 1013 п. 5 Порядку № 1078 викладено у такій редакції:

"У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу".

Отже, починаючи з 01.12.2015 р. обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку обіймає працівник, у тому числі військовослужбовець.

Наведене підтверджується роз`ясненнями Мінсоцполітики, наданими Департаменту фінансів Міністерства оборони України листом № 78/о/66-17 від 08.08.2017 р.

Поряд із цим, суд зазначає, що п.1 Постанови № 1013 передбачено підвищення з 01.12.2015 р. посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та деяких інших працівників.

При цьому, підвищення окладів не стосувалось військовослужбовців. Тобто, Постановою № 1013 були підвищені оклади майже в усіх галузях бюджетної сфери (за винятком працівників 13-го тарифних розрядів за ЄТС), окрім окладів у складі грошового забезпечення військовослужбовців.

З аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що місяць в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007р. "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", яка набрала чинності 01.01.2008р. та втратила чинність 01.03.2018р. (далі - Постанова №1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови №1294.

Таким чином, зміна посадових окладів військовослужбовців відбулась 01.01.2008 р. згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007р.

Надалі розмір посадового окладу військовослужбовців було змінено 01.03.2018р. згідно з постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017р.

Слід зазначити, що відповідач доказів нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період з 17.06.2015 по 28.02.2018 року не надав. З наявної у справі довідки про види грошового забезпечення позивача (а.с.110) вбачається, що в період з січня 2017 по лютий 2018 індексація грошвоого забезпечення позивачу не нараховувалася та не виплачувалася.

Після підвищення посадових окладів військовослужбовців з 01.03.2018 року, місяцем за яким починається обчислення індексу споживчих цін для нарахування індексації грошового забезпечення, є березень 2018.

Перевищення порогу індексації за даними Держстату відбулося у листопаді 2018 року, а тому право на поточну індексацію у позивача виникло з грудня 2018 року.

Згідно згаданої вище довідки про види грошового забезпечення позивача, починаючи з грудня 2018 року та до моменту звільнення поточна індексація позивачу нараховувалася та виплачувалася.

Разом з тим, у відповідності до вимог абзаців 1-6 пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Отже, нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 військовослужбовець має право на отримання суми індексації - різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

В указаних справах, Верховний Суд внаслідок системного і цільового способу тлумачення абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 дійшов висновку, що у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу військовослужбовця відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання індексації - різниці, а якщо так, то у якій сумі.

Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Верховний Суд зазначив, що для їхнього застосування суд повинен встановити:

розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року (А);

суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);

чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року.

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації - різниці до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів) або до дати звільнення зі служби.

Як уже зазначалося, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації - різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що відповідно до довідки про види грошового забезпечення ОСОБА_1 , нараховане позивачу грошове забезпечення у лютому 2018 року становило 14215,75 грн, а у березні 2018 становило 12789,64 грн.

Отже, у березні 2018 року грошовий дохід позивача не збільшився порівняно з лютим 2018 року, а навіть є меншим, не дивличись на зростання посадового окладу. Тобто, підваищення доходу дорівнює нулю.

Визначаючи суму можливої індексації, що склалася у місяці підвищення грошового доходу у березні 2018 року, суд зазначає, що така, з урахуванням абзацу 5 пункту 4 Порядку №1078, вираховується у спосіб множення розміру прожиткового мінімум для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділеного на 100 відсотків.

У березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн., величина приросту індексу споживчих цін 253,30% (з урахуванням підвищення посадового окладу з січня 2008 року), про що зазначено в листі Міністерства соціальної політики України від 28.09.2021 №5211/0/290-21/51.

Отже, відповідно до абз.5 п.4 Порядку №1078 сума можливої індексації за березень 2018 року розраховується наступним чином: 1762,00 грн. * 253,30% / 100 = 4463,15 грн.

Зазначений розмір можливої індексації грошового забезпечення, який припадав на місяць підвищення посадових окладів військовослужбовцям (березень 2018 року) 4463 грн 15 коп. підтверджується актуальною практикою Верховного Суду, зокрема постановою Верховного Суду від 22.06.2023 року по справі №520/6243/22.

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума належної позивачу щомісячної індексації-різниці розраховується як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн - 0 грн = 4463,15 грн.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї частини позовних вимог (щодо індексації) шляхом визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 17.06.2015 - 26.11.2021 року та зобов`язання Південного відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період за період 17.06.2015 - 26.11.2021 року. При цьому суд враховує, що датою зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 є саме 17.06.2015, а не 08.06..2015 як вказує позивач.

Щодо вимог про виплату грошової компенсації за невикористані вихідні, святкові та неробочі дні.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», загальна тривалість службового часу військовослужбовців на тиждень не може перевищувати нормальної тривалості робочого часу за відповідний період, визначеної законодавством України, за винятком випадків, передбачених пунктом 5 цієї статті.

Розподіл службового часу військовослужбовців протягом доби і протягом тижня у військових частинах здійснюється таким чином, щоб забезпечити у військовій частині постійну бойову готовність і проведення занять з бойової підготовки та створити умови для підтримання порядку, військової дисципліни та виховання військовослужбовців, підвищення їх культурного рівня, всебічного побутового обслуговування, відпочинку і харчування.

Розподіл службового часу військовослужбовців визначається розпорядком дня, який затверджує відповідний командир (начальник) у порядку, визначеному статутами Збройних Сил України, з додержанням встановленої загальної тривалості щотижневого службового часу.

Для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для військовослужбовців строкової військової служби і курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів та курсантів вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи, навчальних центрів (частин) - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Згідно з ч.5 ст.10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурно-освітньої роботи, спортивних заходів та ігор. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня. Військовослужбовцям строкової військової служби, курсантам (слухачам) вищих військових навчальних закладів при виконанні обов`язків військової служби у зазначені дні час відпочинку встановлюється відповідним командиром (начальником).

Тобто, загальна тривалість службового часу військовослужбовців на тиждень не може перевищувати нормальної тривалості робочого часу за відповідний період, визначеної законодавством України, за винятком випадків, передбачених пунктом 5 цієї статті, яка в свою чергу визначає, що військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу.

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №548-XIV затверджений Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут).

Так, згідно абз.2-3 ст.199 цього Статуту, для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів (слухачів) військових навчальних закладів, навчальних центрів, військових частин) встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Для військовослужбовців строкової військової служби і курсантів (слухачів) військових навчальних закладів, навчальних центрів, військових частин встановлюється шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. Тривалість робочого тижня встановлюється законом.

Військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби у добовому наряді здійснюються у будь-які дні тижня без обмеження загальної тривалості службового часу.

Відповідно до ст. 201 Статуту заходи, пов`язані із забезпеченням бойової та мобілізаційної готовності військової частини, виконуються за наказом її командира в будь-який час доби з наданням військовослужбовцям не менше ніж 4 годин відпочинку на добу.

Статтею 203 Статуту встановлено, що вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурологічної роботи, спортивних заходів та ігор.

Офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня.

Відповідно до п.7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Суд зауважує, що вказаними нормативно-правовими актами передбачено надання дня відпочинку за службу у вихідні, святкові та неробочі дні, але виплата грошової компенсації за такі дні у разі невикористання військовослужбовцем дня відпочинку - не передбачено.

Розділом XXXI Порядку №260 визначено складові сум грошового забезпечення, яке виплачується військовослужбовцю у разі його звільнення з військової служби, і вказаними нормами також не передбачено виплату військовослужбовцю компенсації невикористаних днів відпочинку за службу понад установлений службовий час, у святкові, вихідні та неробочі дні, якщи ним не було використано дні відпочинку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обгрунтованість доводів відповідача в цій частині позову та безпідставність і необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо виплати йому грошової компенсації за невикористані вихідні, святкові та неробочі дні, які не використані під час виконання завдань та спеціальних обов`язків у районі проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях та інших відрядженнях, несення служби у добових нарядах (всього 134 днів).

Щодо посилань позивача на норми Кодексу законів про працю України, суд зазначає, що питання проходження служби та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям врегульоване спеціальним законодавством, яке наведене судом вище.

Зазначеними нормами спеціального законодавства чітко встановлено, що за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується. Передбачено лише надання військовослужбовцям днів відпочинку, у разі виконання військовослужбовцем службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні.

Тому посилання позивача на норми КЗпП України в цій частині позовних вимог суд до уваги не бере, а доводи позивача відхиляє.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати грошової компенсації за невикористані вихідні, святкові та неробочі дні, які не використані під час виконання завдань та спеціальних обов`язків у районі проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях та інших відрядженнях, несення служби у добових нарядах - всього 134 днів та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані вихідні, святкові та неробочі дні, які не використані під час виконання завдань та спеціальних обов`язків у районі проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях та інших відрядженнях, несення служби у добових нарядах (всього 134 днів) - не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про компенсацію витрат на відрядження.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з вимогами абз.2 ст.12 цього Закону у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. 6 ст. 14 Закону при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 9 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що витрати, пов`язані з перевезенням військовослужбовців та членів їх сімей, їх особистого майна залізничним, повітряним, водним і автомобільним (за винятком таксі) транспортом, бронюванням місць у готелях при направленні військовослужбовців у відрядження, відшкодовуються за рахунок коштів Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 р. № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" визначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в органах і підрозділах цивільного захисту, працівників Національного антикорупційного бюро, працівників Державного бюро розслідувань визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Національним антикорупційним бюро, Державним бюро розслідувань, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Порядок направлення військовослужбовців у відрядження в межах України визначений наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105 "Про затвердження Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України" (далі - Інструкція № 105).

Відповідно до п.1.1 Інструкції службовим відрядженням вважається направлення військовослужбовців за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).

Рішення командира частини щодо направлення військовослужбовця у відрядження оформляється виключно наказом, в якому зазначаються: пункт призначення, найменування військової частини, куди відряджається військовий, терміни та мета відрядження. На підставі виданого наказу оформлюється посвідчення про відрядження.

Пунктом 6 вказаної Інструкції № 105 передбачено, що військова частина (установа, організація), що відряджає військовослужбовця, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час відрядження (авансом). Аванс відрядженому військовослужбовцю перераховується в безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток.

Пунктом 7 Інструкції № 105 передбачено, що днем вибуття у відрядження вважається день відправлення поїзда, літака, автобуса або іншого транспортного засобу з населеного пункту місця проходження служби відрядженого військовослужбовця, а днем прибуття з відрядження - день прибуття транспортного засобу до населеного пункту місця проходження служби відрядженого військовослужбовця.

Відрядженому військовослужбовцю перед від`їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Після повернення з відрядження військовослужбовець зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню військовослужбовцем до каси або зарахуванню на відповідний рахунок у встановленому законодавством порядку. Разом із звітом подаються документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат (п. 17 Інструкції № 105).

Відповідно до п.12 вказаної Інструкції, військова частина (установа, організація) за наявності підтвердних документів (в оригіналі) відшкодовує в межах граничних сум витрати на найм житлового приміщення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютою 2011року № 98, витрати відрядженим військовослужбовцям на найм житлового приміщення з розрахунку вартості одного місця в готелі (мотелі), іншому житловому приміщенні за кожну добу такого проживання з урахуванням включених до рахунків на оплату вартості проживання витрат на користування телефоном, холодильником, телевізором та інших витрат.

Пунктом 13 Інструкції № 105 передбачено, що витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.

Окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту (п. 10 Інструкції № 105).

За кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98 (п.11 Інструкції № 105).

Згідно Додатку № 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 затверджені суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів. Вартість добових витрат в межах України за період 01.10.2015 - 13.01.2016 складала 30 грн, з 05.04.2017 по день звільнення позивача зі служби - 60 грн.

Пунктом 20 Інструкції № 105 передбачено, що виплата добових та відшкодування витрат на найм житлового приміщення здійснюються за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них).

Судом встановлено, що позивач перебував у службовому відрядженні в районі проведення АТО в період з 01.10.2015 по 13.01.2016 строком 105 календарних днів.

Також, перебував у службовому відрядженні у військовій частині НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) в період з 31.07.2018 по 01.09.2018 строком 33 календарних дні.

Крім того, позивачу не було відшкодовано витрати на проживання у м. Харків під час службового відрядження у НЮАУ ім. Ярослава Мудрого, в період з 27.02.2017 по 16.03.2017, у розмірі 444,40 грн. згідно квитанцій № 2649 від 15.03.2017 (а.с.26). Зазначена квитанція є фіскальним документом, а отже спростовує доводи відповідача щодо ненадання позиваче доказів понесення цих витрат.

Отже, слід дійти висновку, що Позивач має право на виплату добових за час перебування у відрядженнях у періоди з 01.10.2015 по 13.01.2016 (105 днів) та з 31.07.2018 по 01.09.2018 (33 дні), що складає загалом 138 дні, а також підлягає відшкодуванню компенсація за проживання під час відрядження у НЮАУ ім. Ярослава Мудрого.

Доказів виплати позивачу добових за вказані періоди відрядження та компенсації за проживання під час відрядження відповідач суду не надав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування добових та компенсації за проживання за час перебування у відрядженнях та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачу відповідні добові - всього 138 днів, та компенсації за проживання під час відрядження у сумі 440,40 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2016 - 2021 роки.

Суд зазначає, що питання наявності у позивача права на виплату під час звільнення з військової служби грошової компенсації за невикористані у 2016-2021 роки відпустки (84 календарні дні), як учаснику бойових дій не є спірним у даній справі.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.11.2021 року № 251, яким позивача виключено зі списків особового складу частини у зв`язку зі звільненням з військової служби, було наказано: «Виплатити грошову компенсацію за невикористану у 2016-2021 роки відпустки (84 календарні дні), як учаснику бойових дій у сумі 48377 (сорок вісім тисяч триста сімдесят сім) гривень 29 копійок».

Отже, згідно вищезазначеного наказу позивачу компенсація за невикористану у 2016-2021 роки відпустки (84 календарні дні), як учаснику бойових дій у сумі 48377,29 грн була нарахована.

Крім того, відповідач додав до відзиву розрахунок грошового забезпечення при звільненні майору ОСОБА_1 , згідно якого загальна сума нарахувань при звільненні становить 239961,80 грн та включає в себе суму грошової компенсації за невикористану у 2016-2021 роки відпустки як учаснику бойових дій у сумі 48377,29 грн. (а.с.108).

За відрахуванням із загальної суми розрахунку 239961,80 грн 1,5% військового збору, сума до виплати становитиме 236362,37 грн.

Зі змісту заяви позивача від 21.01.2021, поданої на виконання ухвали суду про усунення недоліків позову, вбачається, що позивач підтверджує, що у грудні 2021 року на його картковий рахунок зараховані кошти у розмірі 236362,37 грн.

Отже, суд погоджується з доводами відповідача в цій частині вимог, що належна позивачу компенсація за невикористану у 2016-2021 роки відпустки (84 календарні дні), як учаснику бойових дій у сумі 48377,29 грн була позивачу виплачена. Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позивача про невиплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Суд зазначає, що питання наявності у позивача права на виплату під час звільнення з військової служби грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №251 від 26.11.2021 року не є спірним у даній справі.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.11.2021 року № 251, яким позивача виключено зі списків особового складу частини у зв`язку зі звільненням з військової служби, було наказано: «Виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (військова академія) в сумі 26369 (двадцять шість тисяч триста шістдесят дев`ять) гривень 21 копійка».

Розмір зазначеної компенсації позивач не оспорює.

При цьому, суд погоджується з доводами відповідача щодо обов`язку виплати цієї компенсації за місцем перебування позивача на речовому забезпеченні Військова академія (м.Одеса).

Тому в задоволенні цих вимог позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача з невиплати цієї компенсації та зобов`язання її виплатити слід відмовити.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що дотримано в даній справі відповідачами.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінивши надані соронами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Від сплати судового збору позивач звільнений, доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано, отже судові витрати між сторонами не розподіляються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 17.06.2015 року по 26.11.2021 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 17.06.2015 року по 26.11.2021 року.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 добових та компенсації за проживання за час перебування у відрядженнях.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 добові за 138 днів відряджень, та компенсацію за проживання за час перебування у відрядженнях у сумі 440,40 гривень.

У решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів