Справа № 520/21200/25
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 грудня 2025 року справа №520/21200/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я Виконавчого комітету Харківської міської ради, Харківської міської ради про визнання протиправним та протизаконним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту охорони здоров`я Виконавчого комітету Харківської міської ради (вул. Сумська, буд. 64,м. Харків,61002, ), Харківської міської ради (майдан Конституції, буд.7, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61003, ), в якому просить суд:

- визнати рішення ДОЗ ухвалене за дорученням ХМР і датоване 15 липнем 2025 року протиправним і протизаконним;

- зобов`язати ХМР повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 20 червня 2025 року і в найкоротші строки ухвалити по ньому законне рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішення Департаменту охорони здоров`я ухвалене за дорученням Харківської міської ради від 15 липня 2025 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачам надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачам, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідачів.

Представником Департаменту охорони здоров`я Виконавчого комітету Харківської міської ради надано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що аналіз наданої позивачем медичної документації свідчить, що діагноз та стан його здоров`я не відносяться до переліку захворювань, охоплених зазначеною програмою. Відтак, посилання позивача на можливість отримання безоплатних ліків за рахунок коштів місцевого бюджету є безпідставним, оскільки жодна міська програма не передбачає відповідних витрат та правових підстав для такого фінансування. Так представником відповідача зазначено, що вимоги позивача щодо визнання оскаржуваного рішення протиправним не мають правових підстав та є необґрунтованими.

Представником Харківської міської ради надано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник також заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що міських програм в рамках реалізації яких, здійснюється забезпечення населення медичними послугами понад обсяг, передбачений програмою державних гарантій медичного обслуговування населення, зокрема фінансування безоплатного придбання ліків учасниками бойових дій на підставі рецептів лікарів, Харківською міською радою не приймалось. Комплексною програмою «Інновації в пріоритетних напрямках розвитку галузі охорони здоров`я м. Харкова на 2011-2025 роки», затвердженою рішенням 2 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 22.12.2010 № 60/10 (далі - Комплексна програма), передбачено заходи щодо забезпечення медикаментозними препаратами певних категорій хворих , однак мова йде про рідкісні (орфанні), важкі форми захворювань перелік, яких визначено Програмою. Представником відповідача зазначено, що відповідно до наданої позивачем медичної документації вказані захворювання Комплексною програмою не охоплюються.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя 01.08.2025 перебував на навчанні, у період з 04.08.2025 по 05.08.2025 та з 10.11.2025 по 14.11.2025 перебував у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

23 червня 2025 року до Харківської міської ради надійшло звернення від учасника бойових дій, ОСОБА_1 (далі - позивач), щодо виділення грошових коштів на придбання лікарських засобів у розмірі 1500 грн. та надання роз`яснень стосовно процедури безоплатного одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів на підставі п.1. ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вказане звернення відповідно до вимог законодавства у сфері розгляду звернень громадян зареєстровано та передано в роботу виконавчим органам Харківської міської ради відповідно до компетенції.

Відповідно до відомостей реєстраційно-контрольної картки та резолюцій відповідальним виконавцем за розгляд на надання відповіді на звернення визначено Департамент охорони здоров`я Харківської міської ради.

За результатами розгляду звернення, з урахуванням інформації співвиконавців розгляду звернення, Департаментом охорони здоров`я надано відповідь (лист від 15.07.2025 № Л-7-8515/0/1 -25-4371/0/57-25), в якій позивача повідомлено про відсутність підстав для надання матеріальної допомоги з коштів бюджету Харківської міської територіальної громади.

Не погоджуючись з результатами розгляду звернення ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 КАС України кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ст. 160 КАС України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. У позовній заяві зазначаються, зокрема, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Звертаючись до суду з позовом позивач має обґрунтувати, яким чином суб`єкт владних повноважень порушує його права та охоронювані законом інтереси. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Виходячи із системного аналізу наведених норм Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших нормативно- правових актів, Рішень Конституційного Суду України, особа, яка звертається до адміністративного суду з позовом, має довести наявність порушення оскаржуваним рішенням суб`єкту владних повноважень її прав та інтересів, які потребують судового захисту.

Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи.

У розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

З огляду на вищенаведені норми закону та Рішення Конституційного Суду України від 25.11.1997 № 6-зп під час розгляду справи суд повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача.

Дослідивши матеріали справи, судом не встановлено порушення прав та інтересів позивача збоку відповідачів, а лише висловлено особисту незгоду зі змістом відповіді, викладеного у листі Департаменту охорони здоров`я Харківської міської ради від 15.07.2025 № Л-7-8515/0/1 -25-4371 /0/57-25. Незгода з позицією, викладеною у відповіді на звернення позивача, не може свідчити про порушення вимог Закону України «Про звернення громадян». Зазначене кореспондується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.09.2019 № 814/2467/17, в яких суд зазначив, що: «Той факт, що зміст роз`яснень, на думку Позивача, не забезпечив поновлення порушених, на його думку, прав, не свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, допущену ним під час розгляду звернення». За відсутності реальних порушених прав та інтересів в суду немає необхідності здійснення відновлення порушених прав та інтересів особи, яка звертається з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст.ст. 8, 19 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно з ч.І ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасники бойових дій мають право на пільги у сфері охорони здоров`я. Зокрема, закріплено право на безоплатне отримання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів. Рецепти на такі ліки можуть виписувати лікарі лікувально-профілактичних закладів, в яких обслуговується учасник бойових дій. На пільгових умовах можна отримати лікарські засоби, які передбачені у Національному переліку основних лікарських засобів. Такі ліки фінансуються з державного бюджету та закуповуються закладами охорони здоров`я. Отримати лікарські засоби можна в державних (у тому числі відомчих) та комунальних медичних закладах. Учасники бойових дій, що проходять лікування у відомчих лікувально-профілактичних закладах отримують безкоштовні ліки за рецептом лікаря в аптеках, закріплених за цими закладами.

Механізм реалізації вказаного права учасників бойових на безоплатне (на пільгових умовах) ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення закріплено у підзаконних нормативних актах, зокрема у наступних постановах Кабінету Міністрів України:

- Постанова Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 р. № 1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань».

- Постанова Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 р. № 135 «Деякі питання реімбурсації лікарських засобів»;

- Постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2009 № 333 «Деякі питання державного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення»;

- Постанова Кабінету Міністрів України від 28.07.2021 № 854 «Деякі питання реімбурсації лікарських засобів та медичних виробів за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення».

З метою забезпечення раціонального використання бюджетних коштів, усунення множинності рішень щодо безоплатного і пільгового відпуску лікарських засобів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань Кабінет Міністрів України постановив, що безоплатний або пільговий відпуск лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування провадиться групам населення та за категоріями захворювань згідно з додатками 1 і 2.

Відпуск лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах у разі амбулаторного лікування осіб провадиться аптеками за рецептами, виписаними лікарями лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання них осіб.

Особи, які обслуговуються у відомчих лікувально-профілактичних закладах і мають право на безоплатний або пільговий відпуск лікарських засобів, отримують їх у аптеках, закріплених за цими закладами.

Витрати, пов`язані з відпуском лікарських засобів безоплатно і на пільгових умовах, провадяться за рахунок асигнувань, що передбачаються державним та місцевими бюджетами на охорону здоров`я.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Конституції України охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико- санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.

Главою 14 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) передбачено розмежування видатків між бюджетами.

Так, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 87 БК України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на охорону здоров`я: програми в галузі охорони здоров`я, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України:

- державні програми громадського здоров`я та заходи боротьби з епідеміями;

- державні програми розвитку та підтримки закладів охорони здоров`я, що перебувають у державній власності, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України;

- програму державних гарантій медичного обслуговування населення.

Відповідно до пп. б п. 9 ч. 1 ст. 87 БК України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, а саме державні програми соціальної допомоги (грошова допомога особам, яких визнано біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, та особам, яким надано тимчасовий захист; компенсації на медикаменти; програма протезування; програми і заходи із соціального захисту осіб з інвалідністю, у тому числі програми і заходи Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю; відшкодування збитків, заподіяних громадянам; заходи, пов`язані з поверненням в Україну кримськотатарського народу та осіб інших національностей, які були незаконно депортовані з України, та розміщенням іноземців і осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України; щорічна разова грошова допомога ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань; довічні державні стипендії; кошти, що передаються до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; програми соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інші види цільової грошової допомоги, встановлені законом).

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 89 БК України до видатків, що здійснюються з бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад, належать видатки на охорону здоров`я:

- оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення;

- місцеві програми розвитку та підтримки комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, місцеві програми надання населенню медичних послуг понад обсяг, передбачений програмою державних гарантій медичного обслуговування населення;

- місцеві програми громадського здоров`я.

Відповідно до ст. З Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення».

Відповідно до цього Закону держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.

За рахунок Державного бюджету України окремо здійснюється фінансове забезпечення програм громадського здоров`я, заходів боротьби з епідеміями, проведення медико-соціальної експертизи, діяльності, пов`язаної з проведенням судово-медичної та судово-психіатричної експертиз, та інших програм у сфері охорони здоров`я, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також для підтримки державних некомерційних підприємств та державних некомерційних товариств у сфері охорони здоров`я, зокрема щодо оновлення матеріально-технічної бази, капітального ремонту, реконструкції, оплати енергоносіїв, підвищення оплати праці медичних працівників та івців з реабілітації, крім випадків участі державного некомерційного підприємства, державного некомерційного товариства у державно- приватному партнерстві, фінансування якого здійснюється відповідно до угод, визначених Законом України «Про державно-приватне партнерство».

Права та гарантії у сфері охорони здоров`я, що стосуються медичного обслуговування, забезпечення лікарськими засобами та медичними виробами, передбачені іншими законами України для певних категорій осіб, фінансуються за окремими програмами за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, цільових страхових фондів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Програмою медичних гарантій визначаються перелік та обсяг медичних послуг, лікарських засобів та медичних рахунок коштів Державного бюджету України.

Медичні послуги, лікарські засоби та медичні вироби, не включені до програми медичних гарантій, не підлягають оплаті за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на реалізацію програми медичних гарантій, але можуть покриватися за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на реалізацію відповідних державних програм та заходів, місцевих бюджетів, медичного страхування, юридичних і фізичних осіб та з інших джерел, не заборонених законодавством.

На підставі вищевикладеного, з аналізу змісту законодавства вбачається, що фінансування безоплатного придбання ліків учасниками бойових дій на підставі рецептів лікарів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, з урахуванням фінансових можливостей держави. Обов`язку фінансування вказаних витрат з коштів бюджету Харківської міської територіальної громади законом не встановлено.

Суд зазначає, що органи місцевого самоврядування в межах своєї компетенції можуть (не зобов`язані) фінансувати місцеві програми розвитку та підтримки комунальних закладів охорони здоров`я, зокрема щодо оновлення матеріально-технічної бази, капітального ремонту, реконструкції, підвищення оплати праці працівників (програми "місцевих стимулів"), а також місцеві програми надання населенню медичних послуг, місцеві програми громадського здоров`я та інші програми в охороні здоров`я.

Міських програм в рамках реалізації яких, здійснюється забезпечення населення медичними послугами понад обсяг, передбачений програмою державних гарантій медичного обслуговування населення, зокрема фінансування безоплатного придбання ліків учасниками бойових дій на підставі рецептів лікарів, Харківською міською радою не приймалось.

Комплексною програмою «Інновації в пріоритетних напрямках розвитку галузі охорони здоров`я м. Харкова на 2011-2025 роки», затвердженою рішенням 2 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 22.12.2010 № 60/10 (далі - Комплексна програма), передбачено заходи щодо забезпечення медикаментозними препаратами певних категорій хворих , однак мова йде про рідкісні (орфанні), важкі форми захворювань перелік, яких визначено Програмою.

Відповідно до наданої позивачем медичної документації вказані захворювання Комплексною програмою не охоплюються.

З урахуванням наведеного, розглянувши звернення позивача від 23.06.2025, виконавчими органами правомірно роз`яснено порядок та умови надання безоплатних ліків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 серпня 1998 р. № 1303, повідомлено про запровадження Програми реімбурсації лікарських засобів «Доступні ліки», рекомендовано звернутись до лікаря, з яким підписано декларацію про надання первинної медичної допомоги, з метою реалізації права на отримання безкоштовних ліків в порядку, встановленому чинним законодавством.

Додатково позивача поінформовано, що виплата одноразової адресної грошової допомоги ветеранам війни, які зареєстровані та постійно проживають на території міста, яка передбачає надання грошових коштів, в тому числі, у зв`язку з тяжкою хворобою та необхідністю проведення дороговартісного лікування, а також оперативного втручання, в порядку міської Програми сприяння безпечній життєдіяльності у сфері соціального захисту населення, призупинена, у зв`язку з відсутністю фінансування, внаслідок запровадження воєнного стану та продовження збройної агресії.

На підставі вищевикладеного, суд не вбачається правових підстав визнавати рішення виконавчих органів Харківської міської ради протиправними та протизаконним та встановлювати обов`язок повторного розгляду звернення ОСОБА_1 від 20 червня 2025 року, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи висновки щодо застосування норм права у подібних відносинах, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовної заяви.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Департаменту охорони здоров`я Виконавчого комітету Харківської міської ради (вул. Сумська, буд. 64,м. Харків,61002, ), Харківської міської ради (майдан Конституції, буд.7, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61003, ) про визнання протиправним та протизаконним рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов