Справа № 160/32123/25
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконною та скасування постанови, -
07.11.2025 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відповідач), в якому просить:
- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука Костянтина Петровича від 19.09.2025 про відкриття виконавчого провадження № 79143939.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача - адвокат Щербань Д.М. посилався на те, 19.09.2025 головний державний виконавець Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчук К.П. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 79143939 щодо виконання постанови суду у справі про адміністративне правопорушення № 932/2470/24, виданої 09.01.2025 Шевченківським районним судом міста Дніпра про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34 000 грн. Оскільки позивач не був обізнаний про ухвалення судом постанови, він не мав можливості добровільно сплатити штраф відповідно до ст. 307 КУпАП, а тому вважав, що строк для добровільної сплати не розпочався. Крім того, виконавче провадження було відкрито не за місцем проживання боржника, що свідчить про порушення відповідачем Закону України «Про виконавче провадження». Вважаючи, що постанову про відкриття виконавчого провадження винесено протиправно, представник позивача звернувся до суду за захистом порушених прав позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 позовна заява була залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 позивачу поновлений строку на подачу позовної заяви відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 15.12.2025, відповідно до ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву та витребувано належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 79143939.
10.12.2025 в системі «Електронний суд» надійшов відзив, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що 18.09.2025 з Шевченківського районного суду м. Дніпра надійшла постанова від 09.01.2025 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу на користь держави. 19.09.2025 постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження та одночасно внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників. 23.09.2025 боржником сплачені кошти в розмірі 37 857,92грн, які 24.09.2025 перераховані до Державного бюджету як штраф. 24.09.2025 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Представник відповідача також зазначив, що позивачем порушено підвідомчість оскарження дій державного виконавця, адже він мав звертатися з відповідною скаргою до Шевченківського районного суду м. Дніпра. Також відповідач вважав, що позивачем пропущений строк на подачу позову до суду, оскільки з 23.09.2025 року він був обізнаний про наявність виконавчого провадження, оскільки добровільно сплатив суму штрафу. Оскільки виконавчий документ, який надійшов для виконання, оформлено у відповідності до вимог Закону, наявна заява про відкриття виконавчого провадження, виконавчий документ пред`явлено за вірним місцем виконання (оскільки у постанові чітко зазначено адресу боржника: АДРЕСА_1 ) та відсутні будь-які інші підстави, які б унеможливлювали відкриття виконавчого провадження, 19.09.2025 державним виконавцем правомірно було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
12.12.2025 в системі «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача посилався на те, що правила предметної підсудності не були порушені та справу належить розглядати в Дніпропетровському окружному адміністративному суді, оскільки позивач зареєстрований в Дніпропетровській області. Також представник позивача зазначив, що строк на подачу позову не пропущений, адже позивач лише 27.10.2025 дізнався про ухвалену судом постанову. На думку представника позивача відповідач ніяк не спростував, що постанова суду не містила достовірних даних про місце проживання боржника, вказана у постанові адреса не відповідає місцю реєстрації чи фактичного проживання позивача, виконавець не здійснив перевірку актуальності даних, хоча мав реальну можливість це зробити. Просив позовні вимоги задовольнити.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі.
У виняткових випадках для належної підготовки справи до розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
09.01.2025 постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та до нього застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік.
У вказаній постанові адресою проживання правопорушника вказане АДРЕСА_1 .
18.09.2025 постанова суду надійшла на примусове виконання до Шевченківського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та постановою державного виконавця Савчука К.П. було відкрито виконавче провадження № 79143939.
Також, постановами державного виконавця від 19.09.2025 визначений розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнутий виконавчий збір, накладений арешт на кошти боржника та надіслані запити до банків, Пенсійного фонду України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової служби України з метою встановлення майна ( коштів), на які можна звернути стягнення в порядку виконання постанови суду.
З матеріалів виконавчого провадження № 79143939, а також з відзиву вбачається, що позивач сплатив кошти 23.09.2025 в сумі 37 857,92грн та розпорядженням № 79143939 від 24.09.2025 кошти були перераховані в рахунок оплати штрафу в розмірі 34 000грн, та в рахунок оплати виконавчого збору 3400грн та витрат виконавчого провадження 69 грн та 388,92грн.
Постановою державного виконавця Савчука К.П. від 24.09.2025 виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконання позивачем постанови суду.
Представник позивача посилається на те, що відповідачем було порушено правила територіальної підвідомчісті та порушений порядок відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим, звернувся до суду за захистом порушеного права позивача.
Отже спір виник між сторонами з приводу неправомірного винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» (Далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження здійснюється з дотриманням, в тому числі засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями та забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний в тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Отже, положення ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII не містить норми, що встановлює безпосередньо обов`язок виконавця перевірити інформацію про місце проживання чи перебування фізичної особи сторони виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Відповідно до положень ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові Верховного Суду від 15.07.2021 у справі №380/9335/20, у якій, зокрема, вирішувалося питання відступу від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №380/7750/20, Верховний Суд дійшов висновку, що у виконавчому провадженні місце проживання боржника відіграє важливу роль як для визначення виконавчого округу, в якому має здійснюватися виконавче провадження, так і для можливості реалізації боржником своїх прав і виконання обов`язків у виконавчому провадженні.
У зв`язку з цим Верховний Суд погодився з висновками, викладеними у постанові від 31.03.2021 в справі №380/7750/20, про те, що примусове виконання рішень має бути певним чином наближеним, прив`язаним до місця проживання/перебування боржника.
При цьому Верховний Суд урахував, що Законом № 1404-VIII передбачено право стягувача обирати місця відкриття виконавчого провадження між органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, але наголосив, що таке право не має нівелювати права боржника, передбачені статтею 19 Закону №1404-VIII.
Зі змісту постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (на сьогоднішній день змінена назва суду на Шевченківський районний суд м. Дніпра) від 09.01.2025 вбачається, що захисник позивача адвокат Щербань Д.М. подав до суду клопотання про направлення матеріалів справи за підсудністю до відповідного суду за місцем мешкання ОСОБА_1 . Разом з тим суд залишив без задоволення таке клопотання.
При цьому, постанова суду від 09.01.2025 не містить альтернативних адрес місця проживання позивача, і містить лише одну адресу, за якою мешкає ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .
Супровідний лист суду від 20.08.2025 також не містить іншої, ніж вказано в постанові, адреси місця проживання позивача.
У статті 283 КУпАП передбачено, що, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову у справі. Постанова повинна містити, зокрема, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування.
У спірних правовідносинах відсутні підстави вважати, що зазначені у виконавчому документі відомості про місце (фактичного) проживання позивача були недостовірними і вимагали додаткової перевірки та/або не могли вважатися місцем проживання/перебування для цілей визначення місця виконання рішення за правилами частини першої статті 24 Закону №1404-VIII.
Оскільки правильність інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника і стягувача, що зазначені у виконавчому документі, який видається судом, призюмується, державний виконавець Савчук К.П. на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження не був зобов`язаний самостійно встановлювати адресу місця проживання боржника ОСОБА_1 .
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що виконавче провадження було правомірно відкрито Шевченківським ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), оскільки у виконавчому документі зазначена адреса, яка територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва.
Щодо посилань представника позивача на порушення порядку відкриття виконавчого провадження та прав позивача, як боржника, а саме передчасність відкриття виконавчого провадження, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2, 300-3 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до положень ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Як вже зазначалося, позивач був обізнаний про наявність у провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (на сьогоднішній день Шевченківський районний суд м. Дніпра), про що свідчить той факт, що його адвокат звертався до суду із відповідним клопотанням.
Отже, ОСОБА_1 як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, був зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Оскільки постанова суду була ухвалена 09.01.2025 та пред`явлена до примусового виконання 20.08.2025, у позивача було достатньо часу (більше семи місяців) аби отримати постанову суду та добровільно сплатити штраф.
Разом з тим, позовна заява не містить посилань на те, чому такі дії не були вчиненні позивачем та його представником до моменту відкриття виконавчого провадження.
Окрім того, до повноважень державного виконавця не належить перевірка своєчасного вручення (надіслання) судом правопорушнику копії постанови про накладення адміністративного стягнення, а відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право проводити перевірку виконання боржником рішень, що підлягають виконанню виключно під час здійснення виконавчого провадження, а отже виключно після відкриття виконавчого провадження.
А тому, суд вважає безпідставним посилання представника позивача на передчасність відкриття виконавчого провадження.
Щодо посилань представника відповідача на пропуск позивачем строку на подачу позову, суд вважає його безпідставним, з огляду на те, що після отримання матеріалів виконавчого провадження, суд не вважає висновок про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду передчасним, а тому відсутні підстави для залишення позову без розгляду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи представника позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при відмові в задоволенні позову, судові витрати по сплаті позивачем судового збору, не підлягають компенсації за рахунок відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконною та скасування постанови відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно статті 297 КАС України.

Суддя Н.Є. Сліпець