Справа № 280/9500/25
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року Справа № 280/9500/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 від 28.02.2022, у розрахунку 100 000 гривень на місяць, пропорційно періодам перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування за періоди: з 13.11.2024 по 11.12.2024, з 10.12.2024 по 10.01.2025, з 11.01.2025 по 11.02.2025, з 08.02.2025 08.03.2025; з 12.03.2025 по 08.04.2025, з 08.04.2025 по 08.05.2025 у повному обсязі;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 від 28.02.2022, у розрахунку 100 000 гривень на місяць, пропорційно періодам перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування за періоди: з 13.11.2024 по 11.12.2024, з 10.12.2024 по 10.01.2025, з 11.01.2025 по 11.02.2025, з 08.02.2025 по 08.03.2025; з 12.03.2025 по 08.04.2025, з 08.04.2025 по 08.05.2025 у повному обсязі.

Також позивач просить суд стягнути на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 9800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на отримання додаткової грошової винагороди у розмірі до 100000,00 грн за періоди стаціонарного лікування та за періоди перебування у відпустці за рішенням військово-лікарської комісії для лікування після тяжкої травми з 13.11.2024 по 11.12.2024, з 10.12.2024 по 10.01.2025, з 11.01.2025 по 11.02.2025, з 08.02.2025 08.03.2025; з 12.03.2025 по 08.04.2025, з 08.04.2025 по 08.05.2025 у повному обсязі. Вважає, що нарахування та виплата додаткової грошової винагороди за періоди перебування позивача на стаціонарному лікуванні, пов`язаному з наслідками бойової травми одержаної під час захисту Батьківщини та періоди перебування у відпустці для лікування після тяжкої травми за рішенням ВЛК, здійснювалось не в повному розмірі, та не відповідає розміру місячної виплати додаткової грошової винагороди, яка повинна розраховуватись пропорційно дням перебування на лікарняному та відпустці за рішенням ВЛК. А отже позивач набув беззаперечного права на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022 №168, в розмірі 100000 грн на місяць за період його стаціонарного лікування та перебування у відпустках для лікування, починаючи з 13.11.2024 по 08.05.2025 включно.

Ухвалою судді від 03.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 13.11.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» надав відзив (вх. №57369), у якому пояснює, що як вбачається з матеріалів справи, позивач не додає довідку ВЛК про потребу в довготривалому лікуванні із зазначенням періоду такого лікування, що виключає можливість ВЧ НОМЕР_1 в правовому полі здійснити нарахування та виплатити позивачу додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн за період з 13.11.2024 по 08.05.2025. Наголошує, що ОСОБА_1 ані ВЧ НОМЕР_1 , ані суду не була надана постанова (довідка) ВЛК про потребу в тривалому лікуванні ОСОБА_1 , в період з 13.11.2024 по 08.05.2025, зміст якої передбачений абз. 20 пп. «в» п. 20.3 глави 20 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства Оборони України №402 від 14.08.2008, та необхідність якої для нарахування грошового забезпечення визначена абз. 3, п. 9 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства Оборони України № 260 від 07.06.2018, тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволенню, оскільки є необґрунтованими та безпідставними. Враховуючи вищевикладене, просить суд долучити відзив на позовну заяву до матеріалів справи та врахувати під час розгляду справи.

17.11.2025 від представника позивача через систему «Електронний суд» надіслав відповідь на відзив (вх. №57791), в якій зауважує, що посилання відповідача на чотиримісячне обмеження є безпідставним і не може слугувати підставою для відмови у виплаті додаткової винагороди за періоди стаціонарного лікування, що тривали понад чотири місяці. Вказує, що враховуючи підтверджені медичними документами періоди стаціонарного лікування поранення та те, що згідно з численними довідками ВЛК причинний зв`язок поранення пов`язаний з захистом Батьківщини та травма відноситься до тяжких, позивач беззаперечно набув право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022 №168, в розмірі 100000 грн на місяць, пропорційно всього періоду стаціонарного лікування та перебування у відпустці для лікування за спірні періоди.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27 січня 2023 року і дотепер проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , видане Управлінням персоналу штабу ВЧ НОМЕР_3 24 жовтня 2023 року.

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 6690 від 02.08.2024 старший лейтенант ОСОБА_1 21 липня 2024 року одержав: «ВТ (21.07.2024). Ізольоване ВОП правої гомілки з уламковим переломом в/3 великогомілкової кістки зі зміщенням. За обставин: 21 липня 2024 року близько 17:00 отримав поранення в районі н.п. Синьківка Куп`янського району Харківської обл. внаслідок ворожого артилерійського обстрілу, під час виконання бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Під час поранення позивач перебував у засобах індивідуального захисту (у відповідності до вимог статті 18 та додатку 1 Бойового Статуту Сухопутних військ Збройних Сил України розділу ІІІ), не вчиняв дій що містять ознаки кримінального або адміністративного правопорушення, не перебував у стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи інших отруйних речовин, не вчиняв дій, пов`язаних із навмисним заподіянням шкоди своєму здоров`ю, не використовував в особистих цілях без відома командування транспортних засобів, озброєння, устаткування, інструментів та матеріалів, які належать військовій частині. Підстава: наказ командира в/ч НОМЕР_1 №1764 від 24.07.2024.

З 13.11.2024 по 11.12.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР зі встановленим діагнозом: «ВП (21.07.24) Вонепальний багатоуламковий перелом верхньої третини правої великогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів», що підтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 19704.

Відповідно до Довідок ВЛК № 01-06/4516 від 10.12.2024, № 317 від 11.01.2025, № 134 від 08.02.2025 позивач на підставі статті 81 графи ІІІ Розкладу хвороб потребує відпустки для лікування після травми на 30 (тридцять) календарних днів.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються.

Позивач вважає, що за період проходження лікування позивачу внаслідок отримання тяжкої трави, пов`язаної із захистом Батьківщини, в тому числі і стаціонарно, та за періоди перебування у відпустці за рішенням військово-лікарської комісії для лікування після тяжкої травми з 13.11.2024 по 11.12.2024, з 10.12.2024 по 10.01.2025, з 11.01.2025 по 11.02.2025, з 08.02.2025 08.03.2025; з 12.03.2025 по 08.04.2025, з 08.04.2025 по 08.05.2025, відповідачем не проводилось нарахування та виплата йому грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 еквівалентно 100000 грн на місяць, з розрахунку за кожний день лікування.

08.09.2025 представник позивача звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із адвокатським запитом з проханням, зокрема нарахувати та виплатити позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 від 28.02.2022, у розрахунку 100000 грн на місяць, пропорційно періодам перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках для лікування за періоди.

Листом від 26.09.2025 № 1827/6325 ВЧ НОМЕР_1 повідомлено, що на підставі наданих медичних документів (виписка стаціонарного хворого) на даний час медичною службою погоджено виплату додаткової грошової винагороди за період лікування з 21.07.2024 по 21.11.2024. Однак за подальше лікуванні і відпустки, надані рішеннями військово-лікарських комісій, виплата додаткової грошової винагороди не погоджена по причині відсутності рішень ВЛК щодо потреби у тривалому лікуванні. Питання грошового забезпечення і додаткової грошової винагороди після чотирьох місяців безперервного перебування військовослужбовця на лікуванні розглядається на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про продовження тривалого лікування (п.6.13 глави 6 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402). Огляд ВЛК для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування.

Не погодившись із відповіддю відповідача про виплату додаткової грошової винагороди, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Вирішуючи справу в межах спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2 - 4 цієї статті Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Відповідно до п. 17 Розділу I Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану» від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого продовжено відповідними Указами Президента України дотепер.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», 28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі постанова КМУ №168 від 28.02.2022).

В силу п.1 постанови КМУ №168 від 28.02.2022 установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно із абз.4 п.1-2 постанови КМУ №168 від 28.02.2022 (в редакції від 21.11.2024) Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Отже, додаткова винагорода передбачена постановою КМУ №168 від 28.02.2022 є додатковою виплатою військовослужбовцям під час дії воєнного стану. При цьому, виплата винагороди залежить від певних умов та лише в означений період, зокрема під час перебування на стаціонарному лікуванні після отримання поранень (контузії, травми, каліцтва), пов`язаних із захистом Батьківщини, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії.

З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2024, перебуваючи поблизу н.п. Синьківка Куп`янського району Харківської області позивач під час виконання бойового завдання отримав тяжку травму, яка пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 02.08.2024 №6690.

Постановою ВЛК №2025-0609-1418-2125-7 від 09.06.2025 ОСОБА_1 визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Вказане підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачем.

При цьому, судом також встановлено та вбачається з матеріалів справи, внаслідок такого поранення (отриманої травми), ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 13.11.2024 по 11.12.2024, а також з 11.12.2024 по 10.03.2025 позивач перебував у відпустці за рішенням військово-лікарської комісії для лікування після тяжкої травми.

Таким чином, наявні обидві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100000 грн винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування, а саме:

- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому, щодо посилання представника відповідача на перебування позивача в лікарняних закладах за відсутності висновків ВЛК про потребу в подальшому лікуванні після спливу 4-х місячного строку лікування суд зауважує, що Постанова КМУ №168 від 28.02.2022 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 грн винагорода.

Суд констатує, що обидві умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення) у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються медичними документами складеними на позивача, які містяться в матеріалах справи.

Відтак, позивач має право на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі із розрахунку 100000 грн на місяць за період перебування на стаціонарному лікуванні з 13.11.2024 по 11.12.2024, а також з 11.12.2024 по 10.03.2025 за час перебування у відпустці за рішенням військово-лікарської комісії для лікування після тяжкої травми, а тому бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 у відповідний період є протиправною.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд наголошує, що період перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 12.03.2025 по 08.04.2025 та за період перебування у відпустці за рішенням військово-лікарської комісії для лікування після тяжкої травми з 08.04.2024 по 08.05.2025 не підтверджений останнім жодними доказами, а тому вважає позовні вимоги в цій частині безпідставними та необґрунтованими.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі с, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст.143 КАС України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача судовий збір у відповідності до ст. 139 КАС України не стягуються.

Що стосується стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд враховує таке.

Право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009 та від 11.07.2013 №6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір на надання правової допомоги від 18.08.2025 №2025--0261, ордер, платіжні інструкції про сплату юридичних послуг від 18.08.2025 на суму 4900,00 грн, від 29.09.2025 на суму 4900,00 грн, акт №278 від 15.10.2025 надання послуг на суму 9800,00 грн.

За змістом ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті Кодексу суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, дослідивши подану заяву із розрахунком витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне.

Згідно з актом надання послуг №278 від 15.10.2025 адвокатом Іщенко Г.М. надано наступні послуги: правова допомога: складання адвокатських запитів, складання позовної заяви, супровід досудового врегулювання 1 шт. на суму 9800,00 грн.

При цьому, платіжні інструкції про сплату юридичних послуг від 18.08.2025 на суму 4900,00 грн, від 29.09.2025 на суму 4900,00 грн підтверджуються оплата за юридичні послуги.

Суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду даної справи, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на те, що предметом розглядуваного спору є справа незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 2000,00 грн за складання та подання адміністративного позову та 500,00 грн за складання відповіді на відзив.

За наведених обставин за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача мають бути стягнуті витрати на правничу допомогу в сумі 2500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, яка встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000,00 грн, у період перебування на стаціонарному лікуванні з 13.11.2024 по 11.12.2024 та у періоди перебування у відпустці за рішенням військово-лікарської комісії для лікування після тяжкої травми з 11.12.2025 по 10.03.2025 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці після тяжкої травми у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, яка встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000,00 грн, за період перебування на стаціонарному лікуванні з 13.11.2024 по 11.12.2024 та за періоди перебування у відпустці за рішенням військово-лікарської комісії для лікування після тяжкої травми з 11.12.2025 по 10.03.2025 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці після тяжкої травми у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак