Справа № 320/5589/23
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 грудня 2025 року

м. Київ

справа №320/5589/23

адміністративне провадження №К/990/20594/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шарапи В.М.,

суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2025 (головуючий суддя Грибан І.О., судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.) у справі №320/5589/23 за позовом ОСОБА_2 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій, встановлені судами попередніх інстанцій обставини:

1. ОСОБА_2 (Далі - ОСОБА_2 , позивач) звернувся з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , третя особа), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправними дії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг по прийняттю нормативно-правових актів та внесення змін до них з порушенням вимог діючих законів;

- визнати неправомірними та скасувати пункти 11.3.1., 11.3.5., 11.3.13., 11.3.23, 11.3.24 підпункти 2, 6, 12, 13 пункту 8 та абзац дев`ятий пункту 1.1.2. глави 1.1. першого розділу Змін, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 1272 від 05.10.2022 до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - Правила № 312);

- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у місячний термін привести у відповідність всі свої Постанови, Кодекси систем обліку, розподілу постачання, Правила, Порядки та Накази до діючого Законодавства, а саме вимогам пункту 21 частини першої статті 1 та підпункту 12 пункту 1 статті 58 Закону України від 13.04.2017 № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон № 2019-VIII) та вимог Закону України «Про альтернативні джерела енергії»;

- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у місячний термін видати наказ або нормативно-правовий акт, яким зобов`язати постачальників універсальних послуг провести перерахунки по купівлі/продажу електроенергії виходячи величини генерованої домогосподарствами електричної енергії за даними лічильників з дати вводу в дію постанови № 1272 від 05.10.2022.

1.1. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач при прийнятті оскаржуваних змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії порушив вимоги Закону України «Про Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 № 1540-VІІІ (далі - Закон № 1540-VІІІ), Закону України «Про альтернативні джерела енергії» від 20.02.2003 № 555-IV (далі - Закон № 555-IV) та ринкові принципи товарно-грошових відносин, оскільки не забезпечив дотримання балансу інтересів споживачів послуг, суб`єктів господарювання - надавачів послуг та держави.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 позов задоволено частково.

Визнані протиправними та скасовані пункти 1, 8 Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 05.10.2022 № 1272 в частині внесених змін до пунктів 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

2.1. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що:

оскаржені зміни до абзацу дев`ятого пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу І Правил № 312, які встановили порядок визначення величини встановленої потужності генеруючих установок приватного(-их) домогосподарства(-в), суперечать нормам Законів № 2019-VIII, № 555-IV. Окрім того суд зазначив, що вказані зміни внесені відповідачем у розділ Правил, який лише визначає основні терміни та поняття, тож за своєю суттю не може встановлювати будь-який порядок регулювання відносин, на які він спрямований;

оскаржені зміни до пунктів 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 глави 11.3 розділу XI Правил № 312, які містять обмеження щодо встановленої потужності генеруючих установок побутового споживача у межах сумарної потужності всіх таких установок сукупно, суперечать положенням пункту 21 частини першої статті 1, частини першої статті 58 Закону № 2019-VIII та статті 9-1 Закону № 555-IV.

Відтак зміни в цій частині суд вважав протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

3. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2025 рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 скасовано.

Ухвалене нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

3.1. Ухвалюючи вказану постанову суд апеляційної інстанції виходив з того, що постанова від 05.10.2022 №1272 «Про затвердження Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії» прийнята НКРЕКП в межах дискреційних повноважень, визначених законами України «Про ринок електричної енергії», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та у спосіб, визначений законодавством України, на принципах відкритості, прозорості, гласності процесу державного регулювання та з дотриманням балансу інтересів всіх учасників ринку електричної енергії.

3.2. НКРЕКП при прийнятті підпунктів 6, 12, 13 пункту 8 постанови НКРЕКП від 05.10.2022 №1272 «Про затвердження Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії», в частині внесення змін у пункти 11.3.1, 11.3.5, 11.3.13, 11.3.23, 11.3.24 ПРРЕЕ, які оскаржує позивач, діяла в межах своєї компетенції та повноважень, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, а тому, в силу статті 2 КАС України, підстави для скасування оскаржуваного рішення НКРЕКП відсутні.

4. Під час розгляду справи суди попередніх інстанцій встановили, що:

4.1. Позивач є власником генеруючих установок приватного домогосподарства.

Відповідно до акту купівлі-продажу електричної енергії за січень 2023 року за договором про купівлю-продаж №0/23 від 05.01.2023 постачальник ТОВ «Черкасиенергозбут» передав позивачу як споживачу електричну енергію, а він прийняв та використав електричну енергію в таких обсягах: 116 кВт*год та 126 кВт*год, відповідно, ніч та день. Натомість позивач, як споживач передав вироблену електричну енергію генеруючими установками приватного домогосподарства, а постачальник ТОВ «Черкасиенергозбут» прийняв та використав електричну енергію в таких обсягах: 19 кВт*год. Обсяг та вартість електричної енергії виробленої генеруючими установками приватного домогосподарства, що перевищує його місячне споживання електричної енергії та підлягає оплаті за «зеленим» тарифом складає: 0 кВт*год. Відповідно розрахунок розміру плати за придбану електричну енергію у побутового споживача за січень 2023 року, вироблену генеруючою установкою приватного домогосподарства, згідно з пунктами 11.3.23-11.3.24 Правил роздрібного ринку електричної енергії становить 0 грн.

Відповідно до звіту про обсяги та напрями перетоків прийнятої-переданої електричної енергії за лютий 2023 року позивач спожив 143 кВт*год, згенерував 77 кВт*год. Відповідно, розміру плати за придбану електричну енергію у побутового споживача за лютий 2023 року становить 0 грн.

4.2. Відповідно до законів України «Про ринок електричної енергії» та «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» НКРЕКП прийняла постанову від 05.10.2022 № 1272 «Про затвердження Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії», якою затверджені Зміни до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, зокрема:

1. У розділі I: 1) у пункті 1.1.2 глави 1.1 Правил абзац дев`ятий викладено в такій редакції:

«генеруюча установка приватного домогосподарства (далі - генеруюча установка) - комплекс взаємопов`язаних споруд і устаткування, призначених для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру, які розташовані в межах приватного домогосподарства. Величина встановленої потужності генеруючих установок приватного(-их) домогосподарства(-в) визначається на підставі паспортів точок розподілу як сумарна потужність встановлених генеруючих установок за всіма площадками вимірювання приватного(-их) домогосподарства(-в), які належать індивідуальному побутовому споживачу на території України, у тому числі на праві спільної власності (спільне майно), і не може перевищувати, встановлену потужність для відповідної категорії генеруючої установки, визначеної законом»;

8. У главі 11.3 розділу XI:

2) пункт 11.3.1 викладений в такій редакції:

« 11.3.1. Індивідуальний побутовий споживач, що встановив у межах свого приватного (-их) домогосподарства(-в) генеруючу(-і) установку(-ки), призначену(-і) для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру з можливістю відпуску електричної енергії в мережу оператора системи або інших власників мережі, має право у межах сумарної встановленої потужності генеруючих установок (яка визначається на підставі паспортів точок розподілу як сумарна потужність встановлених генеруючих установок за всіма площадками вимірювання приватного(-их) домогосподарства(-в), які належать індивідуальному побутовому споживачу на території України, у тому числі на праві спільної власності (спільне майно), і не має перевищувати рівень встановленої потужності для відповідної категорії генеруючої установки, визначеної законом), здійснювати продаж виробленої електричної енергії, в обсязі, що перевищує місячне споживання приватного(-их) домогосподарства (-в) відповідно до цих Правил, та на підставі договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, що є додатком 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, до умов якого побутовий споживач приєднався відповідно до цих Правил.

12) пункт 11.3.23 Правил викладений в такій редакції:

« 11.3.23. Розмір плати за придбану у побутового споживача електричну енергію, вироблену генеруючою установкою приватного домогосподарства, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством, P плати, визначається за формулою: P плати = (W виробл - W спожит) х T, грн, де W виробл - обсяг виробленої електричної енергії відповідною(-ими) генеруючою(-ими) установкою(-ами) приватного домогосподарства; W спожит - обсяг місячного споживання електроенергії таким приватним домогосподарством; T - встановлений зелений тариф для приватного домогосподарства, яке виробляє електричну енергію відповідною(-ими) генеруючою(-ими) установкою(-ами), сумарна величина встановленої потужності якої(-их) не перевищує потужність, встановлену відповідно до закону, дозволену до споживання та зазначену в договорі (договорах) зі споживачем. Якщо W спожит дорівнює нулю, плата за вироблену електричну енергію не нараховується.";

13) пункт 11.3.24 Правил викладено в такій редакції:

« 11.3.24. Розмір плати, P плати, за куповану у побутового споживача електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватного(-их) домогосподарства(-в), сумарна потужність яких не перевищує величини встановленої потужності генеруючої(-их) установки(-ок) приватного(-их) домогосподарства(-в), до яких застосовується «зелений» тариф та мають застосовуватися різні коефіцієнти «зеленого» тарифу, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством, визначається за формулою: P плати = (ZiWi - W спожит) х Тср.зв. грн.,

де W i - обсяг електричної енергії, виробленої кожною 1-ю генеруючою установкою приватного домогосподарства, до яких застосовуються різні коефіцієнти «зеленого» тарифу;

W спожит - обсяг загального місячного споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством;

T ср. зв. - середньозважений «зелений» тариф на певний розрахунковий період для приватного домогосподарства, яке виробляє електричну енергію генеруючими установками, до яких застосовуються різні коефіцієнти «зеленого» тарифу та сумарна величина встановленої потужності яких не перевищує встановлену потужність, відповідної категорії генеруючих установок приватних домогосподарств, для яких застосовується «зелений» тариф, відповідно до закону, дозволену до споживання та зазначену в договорі (договорах) зі споживачем, що визначається за формулою:

Тср.зв. = ZiWi х Ті , грн.,

ZiWi

де W i - обсяг електричної енергії, виробленої протягом розрахункового періоду 1-ю генеруючою установкою приватного домогосподарства;

T i - встановлений зелений тариф для i-ї генеруючої установки приватного домогосподарства.

Якщо W спожит дорівнює нулю, плата за вироблену електричну енергію не нараховується».

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги, заперечень (відзиву) на касаційну скаргу.

5. Не погоджуючись з рішеннями суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2025 та залишити в силі рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2024.

5.1. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі є неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України).

Скаржник зазначає про відсутність висновків Верховного Суду щодо питання застосування пунктів 1, 8 Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 05.10.2022 № 1272 в частині внесених змін до пунктів 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312, в контексті гарантій недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав, встановлених статтею 22 Конституції України.

5.2. Третя особа вказує, що судом апеляційної інстанції ухвалено немотивоване судове рішення, оскільки всупереч вимог статті 242 КАС України цей суд не надав оцінки всім наведеним нею арґументам щодо справи. Зокрема поза увагою суду залишились її доводи про те, що пункти 1 та 8 змін до Правил № 312, які є нормативно-правовим актом, звужують її права, визначені статтями 28, 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», статтею 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії». Вказане є порушенням приписів частини 3 статті 22 Конституції України про заборону звуження прав особи при внесенні змін до законодавства.

5.3. Також третя особа вказує, що наведені зміни суперечать умовам договору між нею та оператором систем передачі, які базуються на приписах статті 714 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Проте і на ці арґументи суд відповіді не надав.

5.4. Між тим, оцінка зазначених обставин, на переконання третьої особи, впливає на правильність застосування судами норм статей 28, 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», статті 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії».

6. Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, у якому Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, просить відмовити в її задоволенні, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2025 залишити без змін. Мотивами заперечень вказує на правильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права при постановленні оскарженого судового рішення.

6.1. Зауважує відповідач і на втрату чинності оскаржуваного нормативно-правового акту на час ухвалення судами попередніх інстанцій судових рішень у справі.

6.2. Позивачем ОСОБА_2 подано відповідь на відзив відповідача, у якому він фактично підтримує доводи касаційної скарги і просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2025 та залишити в силі рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2024.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції.

7. При розгляді касаційної скарги колегією суддів враховуються приписи частин 1-2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), у відповідності до яких Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

8. З огляду на вказані приписи норм процесуального права суду касаційної інстанції належало б надати оцінку внесеним оскаржуваною постановою змінам до Правил № 312 на предмет відповідності їх, насамперед, вимогам статей 28, 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», статті 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії» та з огляду на норми частини 2 статті 8, частини 3 статті 22 Конституції України, за якими нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

9. Згідно з пунктом 1.1.1. глави 1.1. розділу І Правил № 312 вони регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами.

Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.

Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

10. Відтак колегія суддів касаційного суду констатує, що Правила № 312 є підзаконним нормативно-правовим актом, виданим на виконання законів України "Про ринок електричної енергії" та "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг".

11. Щодо позовних вимог позивача у цій справі, то вони фактично стосуються оскарження пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу І та пунктів 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 глави 11.3 розділу XI Правил № 312 в редакції, викладеній з урахуванням змін, які внесені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05.10.2022 № 1272.

12. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

13. За пунктом 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

14. Статтею 264 КАС України визначено особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів. Зокрема відповідно до частини третьої цієї статті нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності. Частиною ж другою статті 265 цього Кодексу визначено, що нормативно-правовий акт чи окремі його частини втрачають чинність з моменту набрання рішенням суду законної сили.

15. Виходячи з аналізу норм статей 5, 18, 264 та 265 КАС України обов`язковою ознакою нормативно-правового акта суб`єкта владних повноважень для цілей його застосування та оскарження є створення ним юридичних (негативних) наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення. Відтак до суду може бути оскаржений нормативно-правовий акт суб`єкта владних повноважень, який набрав чинності, є чинним та створює юридичні наслідки для особи, яка його оскаржує.

16. Колегія суддів касаційного суду звертає також увагу на висновки Конституційного Суду України, які викладені у рішенні N 1-рп/99 від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), де зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

17. Зміст рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.12.2024 та оскаржуваної постанови Шостого апеляційного суду від 09.04.2025 свідчить про те, що вирішуючи цей спір, суди виходили з чинності оскарженого нормативно-правового акта у редакції на час звернення позивача з позовом.

При цьому суд першої інстанції визнав протиправними і скасував пункти 1 та 8 Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05.10.2022 № 1272 щодо редакції пункту 1.1.2 глави 1.1 розділу І та пунктів 11.3.1, 11.3.23, 11.3.24 глави 11.3 розділу XI Правил № 312 з огляду на невідповідність їх нормам пункту 21 частини першої статті 1, частини першої статті 58 Закону № 2019-VIII та статті 9-1 Закону № 555-IV.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, виходив з того, що Правила № 312 в оскарженій частині прийняті відповідачем з дотриманням процедури, у межах його повноважень та відповідають нормам Законів № 2019-VIII та № 555-IV.

18. Поряд з тим у справі, яка розглядається, станом на дату прийняття рішення суду першої інстанції норми Правил № 312, які оскаржуються, вже були не чинними, оскільки до них були внесені зміни і вони були викладені у новій редакції.

19. Зокрема, Постановою НКРЕКП від 10.01.2024 № 3 «Про затвердження Змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії», яка набрала чинності 12.01.2024:

пункт 11.3.23 викладено у такій редакції:

« 11.3.23. Плата за придбану у побутового споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, вироблену генеруючою установкою приватного домогосподарства, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством нараховується за умови наявності у межах приватного домогосподарства споживання електричної енергії приватним домогосподарством.

Розмір плати за придбану електричну енергію за «зеленим» тарифом, Pплати, визначається за формулою

Pплати = (Wвиробл - Wспожит) Ч T, грн, де

Wвиробл - обсяг виробленої електричної енергії відповідною(-ими) генеруючою(-ими) установкою(-ами) приватного домогосподарства, але не більше ніж обсяг виробленої у кожній годині електрогенеруючою установкою споживача на рівні встановленої потужності відповідно до договору;

Wспожит - обсяг місячного споживання електричної енергії таким приватним домогосподарством;

T - встановлений «зелений» тариф для приватного домогосподарства, яке виробляє електричну енергію відповідною(-ими) генеруючою(-ими) установкою(-ами), сумарна величина встановленої потужності якої(-их) не перевищує потужність, встановлену відповідно до закону, дозволену до споживання та зазначену в договорі (договорах) зі споживачем.

У разі відсутності у звітному місяці споживання електричної енергії приватним домогосподарством постачальник універсальних послуг купує електричну енергію, вироблену генеруючою установкою такого приватного домогосподарства за ціною, що склалась на ринку «на добу наперед», але не вище ціни, за якою постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії побутовим споживачам.

Придбавання обсягу відпущеної електричної енергії, що перевищує у кожній годині обсяг Wвиробл, здійснюється постачальником універсальних послуг за погодинними цінами ринку «на добу наперед», але не вище ціни, за якою постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії такому споживачу.

Розрахунок за придбану у приватного домогосподарства електричну енергію постачальник універсальних послуг має здійснювати не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим.»;

у пункті 11.3.24 слова та знаки «Якщо Wспожит дорівнює нулю, плата за вироблену електричну енергію не нараховується.» виключені.

Постановою НКРЕКП від 26.11.2024 № 1993 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП», яка набрала чинності 28.11.2024:

абзац тринадцятий викладено в такій редакції:

«генеруюча установка приватного домогосподарства - комплекс взаємопов`язаних споруд і устаткування, призначених для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру, які розташовані в межах приватного домогосподарства;»;

пункт 11.3.1 доповнено новим реченням такого змісту:

«Величина встановленої потужності генеруючих установок приватного(-их) домогосподарства(-в), призначених для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру та її продажу за «зеленим» тарифом, визначається на підставі паспортів точок розподілу як сумарна потужність встановлених генеруючих установок за всіма площадками вимірювання приватного(-их) домогосподарства(-в), які належать індивідуальному побутовому споживачу на території України, у тому числі на праві спільної власності (спільне майно), і не може перевищувати встановлену потужність для відповідної категорії генеруючої установки, визначеної законом.»;

в абзаці сьомому пункту 11.3.23 слово «купує» замінено словом «викуповує», а слова та знак «ціною, що склалася» замінено словами та знаком «погодинними цінами, що склались».

20. За наведених обставин правове регулювання спірних правовідносин на час ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору змінилося, а нормативно-правовий акт у редакції, яка оскаржувалась, був не чинним. Водночас, постанови НКРЕКП від 10.01.2024 № 3 та від 26.11.2024 № 1993 позивачем не оскаржувалися, заява про зміну позовних вимог під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем не подавалась.

21. Вирішуючи дану касаційну скаргу колегія суддів касаційного суду звертає увагу на те, що ця справа розглядалася з врахування особливостей, визначених статтями 264 та 265 КАС України для розгляду справи щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень.

22. При цьому колегією суддів встановлено, що у справах про оскарження нормативно-правових актів або їх окремих положень під час вирішення питання щодо здійснення судом правової оцінки нормативно-правовому акту, який на час судового розгляду втратив чинність, існують різні підходи колегіями суддів судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав та судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

23. Зокрема, Верховним Судом у складі колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 14.11.2018 у справі з подібними правовідносинами № 826/24498/15, де предметом оскарження був нормативно-правовий акт, який зазнав змін і на час розгляду справи втратив чинність, зроблено такий висновок:

« 32. Поняття «юридичного спору» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

33. Конституційний Суд України в пп.3.6 п.3 Рішення від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)) зазначив, що системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

34. У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

35. Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

36. З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.».

24. У справі №640/10978/19, розглянутій колегією суддів цієї ж судової палати, у постанові від 09.11.2022 було зазначено, що зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що вирішуючи цей спір, суди встановили, що оскаржувані положення Кабінету Міністрів України були чинними на момент звернення позивача до суду, тому у судів попередніх інстанцій були правові підстави для визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з тим, що оскаржуваний нормативно-правовий акт на момент звернення позивача з цим позовом не втратив чинність.

Водночас, судами попередніх інстанцій не взято до уваги положення частини третьої статті 264 КАС України, якими встановлено, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Суд зауважив, що станом на дату прийняття рішення суду першої інстанції у цій справі, акт, що оскаржується був не чинним.

З наведеного можна зробити висновок, що оскаржуваний акт, який на момент, прийняття судового рішення у судовій справі, вже був не чинним, не підлягає повторно визнанню нечинним, в порядку статті 264 КАС України, враховуючи приписи частини третьої цієї статті, оскільки нормативний акт, що є не чиним не може бути оскаржений, а отже і скасованим в судовому порядку.

Отже, з урахуванням того, що оскаржувані положення спірної постанови втратили чинність шляхом їх виключення постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2020 № 1188, то на момент прийняття рішення Окружним адміністративним судом міста Києва 22.10.2021 та постанови Шостим апеляційним адміністративним судом 29.06.2022, предмет спору у межах спірних правовідносин був відсутній, що виключає можливість задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Міжнародні авіалінії України».

З урахуванням зазначеного, судом касаційної інстанції не перевірялись обставини щодо відповідності оскаржуваного акту вимогам чинного законодавства.

25. Така правова позиція була підтримана Верховним Судом у подальшому, зокрема колегією суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму а також захисту політичних прав громадян у постанові від 23.03.2023 у справі № 640/6699/20, колегіями суддів судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних праву постановах від 27.04.2023 у справі № 161/16515/16-а, від 10.09.2024 у справі № 160/7809/19, від 08.11.2023 у справі № 640/2305/19, від 06.08.2021 у справі № 640/12090/19.

26. Проте колегія суддів у цій справі з такими висновками погодитися не може і вважає, що від них варто відступити з огляду на таке.

27. У справі, яка розглядається, спору щодо належності Правил № 312 до нормативно-правового акта немає з огляду на те, що вони: є рішенням суб`єкта владних повноважень, прийнятим у межах його компетенції; встановлюють загальні правила регулювання взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії; розраховані на довгострокове та неодноразове застосування.

28. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

29. У справі, яка розглядається, позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, доводили перед судами, що на підставі оскаржуваного рішення НКРЕКП, яке було чинним на момент подання адміністративного позову, у них виникли певні правові відносини, пов`язані з реалізацією суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів на ринку електричної енергії.

Зокрема, як зазначає у касаційній скарзі ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції не надано правової оцінки тому, що пункти 1 та 8 змін до Правил № 312, які є нормативно-правовим актом, звужують її права, визначені статтями 28, 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», статтею 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії». Вказане є порушенням приписів частини 3 статті 22 Конституції України про заборону звуження прав особи при внесенні змін до законодавства. Також вказує, що наведені зміни суперечать умовам договору між нею та оператором систем передачі, які базуються на приписах статті 714 ЦК України. Проте і на ці арґументи суд відповіді не надав. Хоч на переконання скаржника оцінка зазначених обставин впливає на правильність застосування судами норм статей 28, 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», статті 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії».

Ці ж доводи наводилися і позивачем у позовній заяві та у відзиві на апеляційну скаргу.

30. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 підкреслив значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначав, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

31. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

32. Положеннями статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

33. Для оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень закон передбачає особливий порядок адміністративного провадження, який встановлений статтею 264 КАС України.

Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Адміністративна справа щодо оскарження нормативно-правових актів вирішується за правилами загального позовного провадження.

Суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

34. При цьому колегія суддів висновує, що дія нормативно-правового акта має вплив на права та обов`язки осіб, на яких поширюється його дія, як на дату набрання чинності актом, так і упродовж перспективної дії цього документа. Суб`єкт правовідносин, до якого буде застосований чи застосується цей акт, якщо вважатиме, що цей нормативний документ порушує або порушуватиме його права чи інтереси, за наявності відповідного обґрунтування, може оскаржити нормативно-правовий акт як відразу після часу набрання ним чинності, так і будь-коли й тоді, коли нормативно-правовий акт чинний і продовжує регулювати певні відносини, внаслідок яких, з погляду суб`єкта правовідносин, відбувається порушення його прав та/чи законних інтересів.

35. У справі, що розглядається, станом на момент звернення позивача до суду оскаржувані норми Правил № 312 містили певні приписи, які, як стверджує позивач, порушували його права і охоронювані законом інтереси. У зв`язку з чим останній мав право на оскарження цього акту й судовий захист порушених, за його думкою, прав та інтересів, обґрунтовано очікував на належний розгляд цієї справи у суді з наданням відповідної правової оцінки кожному з наведених ним аргументів, з перевіркою їх відповідними доказами.

36. Натомість подальша зміна редакції оскаржуваних норм нормативного документу не звільняє суд від обов`язку встановити і проаналізувати вплив цього акту на права, інтереси та обов`язки позивача, оцінити оскаржуваний нормативно-правовий акт на предмет його відповідності статті 2 КАС України, застосувавши ефективний спосіб захисту прав позивача.

37. Принагідно Суд звертає також увагу на рішення Конституційного Суду України від 29.08.2012 №16-рп/2012, в якому зазначено, що Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом.

38. Відтак, хоч на час ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору оскаржені норми Правил № 312 вже не були чинними, суд має оцінити їх на відповідність критеріям щодо правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

39. Таку позицію неодноразово підтримували колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постановах від 09.04.2020 у справі № 807/150/16, від 24.10.2022 у справі № 640/3941/19, від 16.06.2022 у справі № 826/6176/16, які ухвалені в справах з подібними правовідносинами.

40. За наведених обставин справи та їх правового регулювання має місце неоднакова судова практика Верховного Суду у складі колегій суддів різних судових палат Касаційного адміністративного суду у подібних правовідносинах щодо застосування норм статті 264 (частини третьої) у сукупності з нормами статті 265 (частини другої) КАС України при розгляді нормативно-правових актів, які були чинними на час звернення з позовом до суду та втратили чинність на час постановлення рішення судом першої інстанції.

41. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.

42. Колегія суддів у цій справі зазначає, що однакове застосування закону забезпечує його загальнообов`язковість, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Відхилення від сталої судової практики порушує принцип уніфікованого застосування закону, нівелює забезпечення єдності та послідовності судочинства.

43. З огляду на те, що колегії суддів Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав та Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду по різному застосовують норму частини третьої статті 264 у її взаємозв`язку із нормою частини другої статті 265 цього Кодексу в частині правових наслідків втрати чинності нормативно-правовим актом під час розгляду справи у суді першої інстанції, очевидною є необхідність формування єдиної правозастосовчої практики з означеного питання.

44. Відповідно до частини другої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

45. Згідно зі статтею 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 346 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 346 цього Кодексу.

46. Враховуючи викладене, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне передати справу №320/5589/23 на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 341, частиною 2 статті 346, статтями 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу №320/5589/23 за позовом ОСОБА_2 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити дії передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з дати її проголошення, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді Я.О. Берназюк

С.М. Чиркін