Справа № 440/16805/25
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

22 грудня 2025 рокум. ПолтаваСправа № 440/16805/25

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Алєксєєва Н.Ю., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , відповідно до якого просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.04.2022 №24 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби з 20.11.1986 по 17.11.1988 та зарахуванням до пільгового стажу періоди роботи згідно довідки від 13.02.2018 №01-18-27/344 та трудової книжки серії НОМЕР_1 , починаючи з 14.04.2022;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби з 20.11.1986 по 17.11.1988 та зарахуванням до пільгового стажу роботи періоди роботи згідно довідки від 13.02.2018 №01-18-27/344 та трудової книжки серії НОМЕР_1 , починаючи з 14.04.2022.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Вирішуючи питання, чи позов подано у строк, установлений законом, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

У позовній заяві позивач оскаржує рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.04.2022 №24 про відмову у призначенні пенсії.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 16.12.2025, а отже позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском шестимісячного строку на звернення до суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви отримання позивачем рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.04.2022 №24 не заперечується.

Натомість відповідно до позовної заяви представником позивача наголошено, що на момент отримання рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.04.2022 Позивач не мав спеціальних юридичних знань, необхідних для самостійної оцінки правомірності відмови в призначенні пенсії. Довіряючи органу державної влади, Позивач об`єктивно сприймав прийнято рішення як таке, що відповідає чинному законодавству, і не мав можливості виявити ознаки його протиправності.

Лише після звернення до правового представника та отримання кваліфікованої правової допомоги, а також після надходження відповіді на адвокатський запит від ГУ ПФУ у Київській області 30.09.2025 №1000-0202-8/128076, позивачу стало відомо про обставини, які свідчать про протиправність дій та рішень Пенсійного фонду. Саме з цієї дати позивач об`єктивно дізнався про порушення свого права на призначення пенсії.

Оцінюючи викладене, суд наголошує, що така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про оспорюваного рішення та його змісту. Отже, з дня отримання рішення органу пенсійного фонду України особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2022 у справі № 990/102/22.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою. До того ж, за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

Як слідує з матеріалів позову, позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права за збігом невиправдано значного проміжку часу (понад три роки) після того, як повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Надаючи оцінку доводам, приведеним у заяві про поновлення пропущеного строку, суд зазначає, що зміст поданої заяви, як і зміст позовної заяви, не містить переконливих доводів з приводу того, що позивач, звернувшись до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії 14.04.2022 (як зазначено у позовній заяві) не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо отримання від пенсійного органу спірного рішення чи відомостей про розгляд заяви про призначення пенсії та/або ж звернутися до суду за захистом своїх прав у встановлений законом строк.

Суд звертає увагу, що пенсійні виплати носять щомісячний характер (регулярні платежі).

Абзацом 3 пункту 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 N 22-1 встановлено, що рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Отже, після 25 числа поточного місяця, позивачу було відомо про порушення права на призначення пенсії у відповідному місяці. Відтак, щомісячно, протягом цього терміну, у позивача виникало право на звернення до суду за захистом порушених прав у відповідному місяці.

Відтак, позивач, звернувшись із відповідною заявою до відповідача від 14.04.2022 року про призначення пенсії, з урахуванням строку розгляду таких заяв міг очікувати або задоволення його заяви або відмови, однак не отримавши пенсію, тобто розуміючи, що йому відмовлено в призначенні його пенсії за заявою від 14.04.2022 року, позивач не вчиняв жодних активних дій направлених на з`ясування вказаних обставин та не оскаржував вказаного рішення або бездіяльності відповідача, а також не звертався за правовою допомогою до особі, які володіють знаннями в галузі права з метою оскарження таких рішень або дій. В той же час, суд звертає увагу позивача, що для звернення до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії йому не була потрібна допомога фахівця в галузі права, як власне і для з`ясування інформації щодо результатів розгляду його заяви від 14.04.2022 про призначення пенсії йому не є необхідною допомога фахівця в галузі права.

В той час, як пояснення представника позивача, що за наслідками його звернення до пенсійного фонду із запитом на інформацію щодо результатів розгляду заяви позивача, йому було надано відповідь відповідачем у вересні 2025 року, жодним чином не обґрунтовує поважність пропуску строку звернення до суду у період з 14.04.2022 року та протягом шести місяців від цієї дати, оскільки активні дії, а саме направлення запиту із вимогою надати інформацію щодо розгляду його заяви, позивач вчинив лише через 3 роки і 5 місяців від дати звернення до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії.

Щодо посилання скаржника на обставину запровадження на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, суд вважає, що питання поновлення строку на звернення до суду у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на звернення до суду у всіх абсолютно випадках, тим більш, якщо пропуск цього строку відбувся ще до запровадження воєнного стану.

Суд також урахував висновки ВС викладені у постанові від 06.09.2022 у справі №420/16598/21, згідно з якими сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для безумовного продовження процесуального строку, відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збоку у всіх абсолютно випадках. Поновлення строків це виняток, а війна загальна умова для всіх.

В свою чергу позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 починаючи з 13.08.2024, про що зазначено у його військовому квитку, та згідно довідки Військової частини НОМЕР_3 проходить службу з 03.10.2024. Інших відомостей проходження ним військової служби додані до позову документи не містять.

Тоді як шестимісячний строк звернення до суду з даними вимогами сплинув задовго до дати початку проходження позивачем військової служби відповідно до долучених матеріалів. Зокрема, суд звертає увагу позивача, що рішення відповідача прийнято ще 20.04.2022 і строк його оскарження закінчився 20.10.2022, у той час, як військову службу позивач почав проходити лише з 03.10.2024.

Представником позивача не надано належних доказів на підтвердження існування обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення ОСОБА_1 та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій в межах строку з 20.04.2022 (дата прийняття оскаржуваного рішення відповідачем) або з 23.04.2022 (дата коли мало б було бути прийняте рішення відповідачем відповідно до положень Порядку №22-1 і з цієї дати у випадку не отримання рішення за своєю заявою від 13.04.2022 позивач мав вчиняти активні дії направлені на отримання інформації про результат розгляду його заяви) до 20.10.2022 або (23.10.2022 відповідно) (шестимісячний строк звернення до суду від дати прийняття рішення або дати коли мало бути рішення).

Окрім того, позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження існування обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення ОСОБА_1 та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій щодо звернення до суду в період з 20.04.2022 до 03.10.2024 (дата з якої позивач проходить службу згідно довідки в/ч), тобто в період часу понад 2 з половиною роки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

У справі, яка розглядається, фактичні обставини свідчать про непризначення пенсії з дати звернення із заявою від 13.04.2022.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від неї самої, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду нереалізація цього права зумовлена її власною пасивною поведінкою.

Верховний Суд послідовно у своїх судових рішеннях наголошує на тому, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами і труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з частиною першою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, позовну заяву необхідно залишити без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви.

Керуючись статтями 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Позивачеві усунути недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки необхідно усунути шляхом подання до Полтавського окружного адміністративного суду обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

Роз`яснити позивачу, що в разі, якщо він не усуне недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява буде йому повернута.

Відповідно до частини 11 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України надати позивачу дозвіл на подання в паперовій формі заяв по суті справи, клопотань та письмових доказів.

Копію ухвали направити позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва