Справа № 440/11073/25
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/11073/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані: - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік; - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік; -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік, -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2025 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 07.05.2025 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані: - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік; - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік; - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік, -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2025 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 07.05.2025 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 07.05.2025 по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, виходячи з середньоденного грошового забезпечення в сумі 736 грн. 87 коп.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на обставини порушення відповідачем, як роботодавцем, права позивача на отримання сум грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2021, 2022 та 2025 роки.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

У наданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі /а.с. 29-34/, вказуючи, що додаткова відпустка учасникам бойових дій надається відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки", а відтак, не належить до щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського, які надаються в порядку та тривалістю, визначених статтею 93 Закону України "Про Національну поліцію". 05.10.2023 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб", яким частково змінено правове регулювання, зокрема, питання стосовно надання відпусток поліцейським. Після внесення цим законом змін до статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" фактично нівельовано всю попередню судову практику Верховного Суду, на яку посилається позивач у позовній заяві, у зв?язку з тим, що вона ухвалена за іншого правового регулювання. В чинній редакції частини десятої статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" зазначено, що поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. З огляду на це, спеціальним законом повністю врегульовано питання щодо видів основних та додаткових відпусток, які компенсуються при звільненні, а отже жодні підстави для субсидіарного застосування інших законів з цього приводу відсутні. Крім того, навіть загальним законом, а саме статтею 24 Закону України "Про відпустки" компенсація за додаткові відпустки учасникам бойових дій також не передбачена і є повністю тотожними положенням Закону "Про відпустки": у разі звільнення працівника йому виплачується грошова надаються лише за призначенням і грошовою компенсацією замінюватись не можуть. Отже, саме основна та додаткова щорічні відпустки, а також додаткова відпустка працівника, який має дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи підлягають поділу на частини та грошовій компенсації. Виплата грошової компенсації за невикористані дні за іншими видами додаткових відпусток статтею 83 К3пП України та статтею 24 Закону України "Про відпустки" не передбачена.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/11073/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У письмових поясненнях по справі, що надійшли до суду 09.09.2025 у відповідь на відзив на позовну заяву, позивач наполягає на тому, що судова практика з прийняттям 05.10.2023 змін до статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" щодо необхідності виплати поліцейському компенсації відпустки як УБД не була нівельована, зокрема, в рішеннях судів від 10.07.2025 у справі №300/3655/25, від 20.08.2025 у справі №440/8442/25, від 12.06.2025 у справі №380/2451/25, від 03.04.2025 у справі №460/9/25 містяться посилання на рішення Верховного Суду, які прийняті до внесення змін в ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію". Поряд з цим, згідно з пунктом 8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом МВС України від 06.04.2016 №260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. З огляду на відсутність правового врегулювання питання виплати поліцейському компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як УБД за минулі роки положеннями Закону №580-VІІІ і Порядку №260 до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР. Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №504/96-ВР і частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки /а.с. 63-65/.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

До 07.05.2025 ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №4 Полтавського районного управління поліції, що учасниками справи не заперечується.

Відповідно до посвідчення УМВС України в Полтавській області Серія НОМЕР_1 від 11.09.2015 ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій /а.с. 20/.

Згідно витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області "По особовому складу" від 07.05.2025 №250 о/с згідно із Законом України "Про Національну поліцію" наказано:

- звільнити зі служби в поліції за пунктом 3 частини 1 статті 77 (за віком) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0119248), поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №4 Полтавського районного управління поліції, 07 травня 2025 року;

- встановити премію за травень 2025 року в розмірі 248,307%;

- станом на день звільнення:

стаж служби в поліції для виплати надбавки за стаж служби в поліції - 16 років 07 місяців 06 днів;

вислуга років на пільгових умовах - 07 років 09 місяців 03 днів;

стаж служби для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції - 10 років 11 місяців 17 днів.

- при звільненні має право на отримання грошової компенсації:

за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за стаж служби 08 років за 2016 рік у кількості 03 календарні дні;

за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за стаж служби 09 років за 2017 рік у кількості 04 календарні дні;

за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за стаж служби 13 років за 2021 рік у кількості 8 календарні днів;

за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 20 календарних днів;

за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за стаж служби 14 років за 2022 рік у кількості 09 календарних днів;

за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2023 рік у кількості 30 календарних днів;

за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за стаж служби 15 років за 2023 рік у кількості 10 календарних днів;

за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2024 рік у кількості 30 календарних днів;

за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за стаж служби 16 років за 2024 рік у кількості 11 календарних днів;

за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2025 році в кількості 10 календарних днів.

Підстава: рапорти ОСОБА_1 від 31.03.2025 та від 30.04.2025 /а.с. 18/.

05.06.2025 позивач звернувся до ГУНП в Полтавській області із заявою, в якій просив здійснити йому компенсацію за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій /а.с. 19/.

Також у подальшому, 25.06.2025 адвокатом позивача Грущанським В.О. було направлено до ГУНП в Полтавській області адвокатський запит з проханням: - надати інформацію у вигляді копії наказу про звільнення з військової служби ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) з Головного управління Національної поліції в Полтавській області; - надати інформацію чи нараховувалася та виплачувалася ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015-2025 роки при звільненні з Головного управління Національної поліції в Полтавській області, якщо нараховувалася та виплачувалася - надати копії первинно-бухгалтерських документів, що підтверджують таке нарахування та виплату з зазначенням дати такої виплати; - надати довідку про середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) за останні два місяці, які передували місяцю звільнення із Головного управління Національної поліції в Полтавській області /а.с. 22/.

Листом ГУНП в Полтавській області від 30.06.2025 № за результатами розгляду адвокатського запиту в межах надання правової допомоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено, що у ОСОБА_1 за період проходження служби в ГУНП в Полтавській області, з 07.11.2015 по 07.05.2025, наявні залишки невикористаних відпусток відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки", а саме: 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік; 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2016 рік; 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2021 рік; 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік; 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2025 рік. Водночас поінформовано, що додаткова відпустка учасникам бойових дій надається відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки", а відтак не належить до щорічних відпусток поліцейського, які надаються в порядку та тривалістю, що визначені Законом України "Про Національну поліцію". Вищевказаним законом не передбачено виплату поліцейським компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій. Отже, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій на даний час немає законних підстав.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані: - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік; - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік; -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік, -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2025 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 07.05.2025 року, звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За приписами статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок.

Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Водночас, відповідно до статті 4 Закону України від 15.11.1996 №504/96-ВР "Про відпустки" (надалі - Закон №504/96-ВР) установлюються такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15);

3) творча відпустка (стаття 16);

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1);

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Згідно з пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі - Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (надалі - Закон №580-VIII).

Згідно з частиною 1 статті 48 Закону №580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Відповідно до статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Обчислення тривалості відпусток поліцейських визначено у статті 93 Закону №580-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частинами 2 - 7 статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість щорічної відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році.

Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб.

Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Відповідно до частини 9 статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які звільняються зі служби в поліції за власним бажанням, за віком, за станом здоров`я (через хворобу) або у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням організаційних заходів, у році звільнення, за їх бажанням, надається щорічна основна відпустка з наступним звільненням, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. Датою звільнення поліцейського в цьому разі є останній день відпустки.

При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини щорічної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

У разі загибелі (смерті) поліцейського таке відрахування не проводиться.

Згідно з частиною 10 статті 93 Закону №580-VIII (в редакції, чинній до 05.10.2023) за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Водночас, згідно з частиною 10 статті 93 Закону №580-VІІІ (в редакції, чинній з 05.10.2023) поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

У разі загибелі (смерті) поліцейського грошова компенсація за всі невикористані ним дні відпусток, передбачених абзацами другим і третім цієї частини, виплачується членам його сім`ї, зазначеним в абзаці третьому частини шостої статті 94 цього Закону, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а в разі їх відсутності такі кошти входять до складу спадщини.

Частинами 1 та 2 статті 94 Закону №580-VIII визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (надалі - Порядок №260), який визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами 1, 7, 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 (в реакції наказу Міністерства внутрішніх справ України №539 від 17.07.2020) поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Згідно з абзацами 1, 7 - 10 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 (в реакції наказу Міністерства внутрішніх справ №903 від 08.11.2023) поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку із збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, яке вони отримували на день, що передував цій відпустці, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії.

Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні:

щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського;

щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку про те, що законодавство не передбачає можливості позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він не реалізував у попередньому календарному році.

Таким чином у кожному наступному календарному році поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані у попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Суд звертає увагу, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Водночас, зазначені вище норми фактично встановлюють право поліцейського, який є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації поліцейським невикористаної відпустки як учаснику бойових дій, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Вказані норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-XII.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19, який відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковим для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд зауважує, що у справі, що розглядається, положення Закону № 3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.05.2021 у справі №200/13837/19-а та від 11.11.2021 у справі №200/1175/20-а.

Твердження відповідача про те, що внаслідок зміни правового регулювання спірних правовідносин через внесення змін до частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII та її викладення в іншій редакції, застосуванню підлягають виключно положення цього Закону як спеціального, якими не визначено право поліцейських на отримання грошової компенсації за невикористані ними дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій, судом відхиляються як безпідставні, з огляду на таке.

Так, редакція частини 10 статті 93 Закону № 580-VIII, яка діяла до 05.10.2023, також не визначала права поліцейських учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані ними дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій. Разом з цим Верховний Суд у вище наведених постановах таке право поліцейських підтвердив і у подальшому від своєї правової позиції не відступав.

Відтак зміна редакції частини 10 статті 93 Закону № 580-VIII, якою знову ж таки не врегульовано спірне питання, жодним чином не нівелює правові висновки Верховного Суду щодо права поліцейських на отримання такої грошової компенсації.

Як слідує з матеріалів справи та визнається ГУНП в Полтавській області у листі від 30.06.2025 № /а.с. 23/, у ОСОБА_1 за період проходження служби в ГУНП в Полтавській області, з 07.11.2015 по 07.05.2025, наявні залишки невикористаних відпусток відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки", а саме: - 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2015 рік; - 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2016 рік; - 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2021 рік; - 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2022 рік; - 14 календарних днів додаткової відпустки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій за 2025 рік.

При цьому, в наказі про звільнення зі служби в поліції від 07.05.2025 №250 о/с не встановлено обов`язку виплати позивачу грошової компенсації за вищевказані невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій /а.с. 41-42/.

Згідно довідки ГУНП в Полтавській області від 27.06.2025 № про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за період служби з 01.03.2025 по 07.05.2025, розмір середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 за календарний день на момент звільнення становить 736,87 грн /а.с. 25/.

Таким чином позивач має право на одержання компенсації за всі невикористані під час служби в Національній поліції України: - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік; - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік; -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік, -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2025 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 07.05.2025.

Тож у цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції України в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані: - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік; - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік; -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік, -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2025 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 07.05.2025, а також зобов`язання Головне управління Національної поліції України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані: - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік; - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік; - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік, -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2025 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 07.05.2025.

Вирішуючи вимоги позивача в частині зобов`язання Головне управління Національної поліції України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені з 07.05.2025 по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, виходячи з середньоденного грошового забезпечення в сумі 736 грн. 87 коп, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося вище, відповідно до статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою Кабінету Міністрів від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова № 988) та Наказом Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" від 06.04.2016 № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260).

Зазначені нормативно-правові акти є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Цими нормами визначено, що у випадку звільнення поліцейського зі служби з ним має бути проведено повний розрахунок за всіма видами належного йому на день звільнення грошового забезпечення.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських (зокрема, затримку компенсації за невикористану відпустку, відшкодування витрат на винайм житла, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення КЗпП України.

За правилами статті 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Необхідність застосування до спірних правовідносин положень КЗпП України узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 01.03.2018 у справі №806/1899/17, від 29.03.2018 у справі №815/1767/17 та від 19.04.2018 у справі №803/1210/2018 щодо не проведення розрахунку при звільненні з публічної служби.

Враховуючи, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Так, частинами 1, 2 цієї статті (у редакції до внесення змін Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ) встановлено, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з частинами 1, 2 статті 117 КЗпП України (у редакції після внесення змін Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Закон України № 2352-ІХ та відповідно і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19.07.2022.

За обставин цієї справи, позивач звільнений з 07.05.2025 і на час звільнення відповідач не виконав свій обов`язок щодо виплати всіх належних позивачу сум, зокрема, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2021, 2022, 2025 роки, тобто з 08.05.2025 (наступний день після звільнення) по 22.12.2025 (день постановлення судом першої інстанції рішення).

Законом № 2352-IX статтю 117 КЗпП України викладено в новій редакції. Ключовою новелою стало доповнення частини першої словами "...але не більш як за шість місяців".

Отже, зміст наведеної норми свідчить, що законодавець установив максимальну межу періоду, за який нараховується компенсація за затримку розрахунку. Очевидною метою такого законодавчого втручання є забезпечення правової визначеності та запобігання ситуаціям, за яких розмір відповідальності роботодавця міг досягати надмірних значень, що не відповідало б принципу пропорційності. Таким чином, законодавець врегулював критерій «період затримки (прострочення)», установивши для нього граничну межу.

Водночас установлення максимального і преклюзивного строку для нарахування середнього заробітку не слід тлумачити як відмову від застосування принципу пропорційності при визначенні остаточного розміру стягнення.

Законодавче рішення усуває ризик "нескінченної" відповідальності в часі, проте не вирішує проблему можливої неспівмірності суми компенсації та розміру основного боргу, яка може виникати і в межах установленого шестимісячного строку. Законодавець установив максимальний поріг відповідальності, однак не визначив, що сума компенсації має бути безумовно стягнута незалежно від обставин.

Шестимісячне обмеження не нівелює необхідності застосування судом критеріїв, визначених Великою Палатою. Суд при вирішенні подібного спору має оцінювати обставини справи (зокрема, розмір боргу) для визначення справедливого розміру компенсації, який може дорівнювати середньому заробітку за шість місяців, однак може бути і значно меншим, але в будь-якому разі не може перевищувати цю встановлену законом межу.

Закон № 2352-IX не змінив правову природу відшкодування за статтею 117 КЗпП України, яка залишається компенсаційною. Оскільки мета норми права - компенсація, а не покарання, тому і принципи, як-от розумності, справедливості та пропорційності слід застосовувати до визначення розміру компенсації незмінно і послідовно.

Таким чином, статтю 117 КЗпП України потрібно тлумачити у взаємозв`язку із загальними принципами цивільно-правової відповідальності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.10.2025 у справі №489/6074/23 сформулювала такий правовий висновок:

« 105. Обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.

106. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.»

Висновки Верховного Суду обов`язкові для врахування відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Таким чином, період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями також із застосуванням принципів співмірності, розумності та справедливості.

Абзацами першим, другим пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

За змістом пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати, грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

На підставі пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799, затверджено «Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 9 розділу І Порядку № 260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

На підставі пункту 15 розділу І Порядку № 260 (…) у разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Аналіз Порядку № 100 та Порядку № 260 свідчить, що нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні поліцейським проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням.

Середньоденне грошове забезпечення поліцейського обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні поліцейським здійснюється з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням. При цьому, до розрахунку не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду, а також інші виплати, передбачені пунктом 4 Порядку № 100.

Отже, при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.05.2025 (наступний день після звільнення) по 22.12.2025 (день постановлення рішення суду), суд виходить з наступного.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 підсумувала, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, визначаючи остаточний розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у період з 08.05.2025 (наступний день після звільнення) по 22.12.2025 суд повинен виходити з принципу співмірності, що розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не може в рази перевищувати розмір виплат, які не сплатив відповідач позивачу при звільненні.

Як свідчать матеріали справи, причинами, що пов`язані з тривалістю порушень прав позивача, є як дії позивача, який не звертався до відповідача з проханням виплатити компенсацію за невикористані відпустки в період проходження служби, так і дії відповідача, який не здійснив повного розрахунку при звільненні. При цьому позивач не був позбавлений права звернутися до суду з позовом до відповідача щодо належного нарахування грошової компенсації за невикористання додаткової відпустки за 2016-2019 роки ще під час проходження служби, а судовий спір виник не до всієї суми, яка належала позивачу при звільненні, а лише щодо окремих виплат.

Період затримки розрахунку з позивачем при звільненні у спірному випадку складає з 08.05.2025 по 08.11.2025 (шість місяців) всього 184 календарні дні.

Сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні складає 135 584,08 грн (середньоденний розмір грошового забезпечення 736,87 грн х 184 календарні дні).

З урахуванням наведеного, правових позицій Верховного Суду, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає, що виплата середнього заробітку позивачу за час затримки розрахунку за період з 08.05.2025 по 08.11.2025 в розмірі 135 584,08 грн, виходячи з принципу пропорційності, є явно неспівмірною та непропорційною з розміром заборгованості відповідача з виплати належних позивачу при звільненні сум, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача.

За таких обставин, виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивача із застосуванням принципу співмірності та стягнення з відповідача на користь позивача одного розміру середньомісячного заробітку, що згідно довідки від 27.06.2025 складає 22843,02 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково з одночасним виходом за їх межі на підставі частини 2 статті 9 КАС України шляхом стягнення з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 08.05.2025 по 08.11.2025 включно в сумі 22843,02 грн.

За таких обставин, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Підстави для розподілу судових витрат у цій справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Ю. Матвійчука, буд. 83, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані: - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік; - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік; -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік, -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2025 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 07.05.2025.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані: - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік; - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 рік; - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021 рік, -14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, - 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2025 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 07.05.2025.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 08.05.2025 по 08.11.2025 включно в сумі 22843,02 грн (двадцять дві тисячі вісімсот сорок три гривні дві копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Довгопол