Справа № 280/4704/21
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 280/4704/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Тарантюк А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Чернова Ж.М.) в адміністративній справі №280/4704/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Машинобудівний завод КВІК до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю Машинобудівний завод Квік звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області, у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

№ яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 309 276,00 грн.;

№ , яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 2 601 109,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає про незгоду з оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями податкового органу, оскільки вони прийняті за необґрунтованими висновками перевірки. Так висновки контролюючого органу про порушення позивачем норм ПК України грунтуються на нереальності господарських операцій з ТОВ АЛЬТРО ГРУП ТК (), ТОВ МОДУМ ТЕХНО (), ТОВ ГЛОБАЛ ТРЕЙДІНГ+" () та надходження товару з джерела невідомого походження, що викладені в акті документальної позапланової виїзної перевірки, є безпідставними, з огляду на документальне підтвердження таких операцій первинними документами. Стверджує, що доводи контролюючого органу про відсутність у контрагента трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортного та торгівельного обладнання, відсутність працівників не можуть спростовувати фактичне виконання операції, оскільки специфіка підприємницької діяльності полягає у тому, що підприємство не завжди може мати у власності задекларовану значну кількість працівників, наявність основних засобів та транспорт для виконання взятих на себе зобов`язань. Вказує, що звичаями ділового обороту визначені й інші можливості залучення ресурсів для поставки товарів/робіт/послуг, як от на підставі цивільно-правових договорів. Також звертає увагу на те, що використані податковим органом інформаційні бази даних не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку, тому вони не можуть розглядатись, як належні докази, крім того чинним законодавством не передбачена належність таких баз до засобів доказування. Крім того, зазначає, що досліджувані в ході перевірки первинні документи є первинними документами за будь-якої обставини і підтверджують здійснення господарських операцій в будь-якому разі, за винятком скасування судом самих первинних документів або визнанням судом угоди, здійснення якої вони підтверджують, недійсною.

Справа вже переглядалася судом апеляційної і касаційної інстанцій.

Постановою Верховного Суду від 08.11.2023 касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області задоволено частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2023 року скасовано, а справу направлено до Запорізького окружного адміністративного суду на новий розгляд.

В постанові Верховного Суду, якою судові рішення попередніх інстанцій скасовано, встановлено, що судами попередніх інстанцій досліджувались ряд договорів на придбання товарів та послуг. У пункті 75 суд наголошує, що з метою підтвердження реальності спірних господарських операцій у цій справі, суду необхідно дослідити не лише наявність відповідних первинних документів, їх форму та зміст але й встановити обставини щодо руху цього товару від виробника або від первісного продавця; яким чином та за яких умов цей товар транспортувався, зокрема, від виробника або від первісного продавця; наявність у контрагентів умов для здійснення господарської діяльності на момент укладання і вчинення спірних правочинів.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року позов задоволений.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга містить висновки акту перевірки щодо фактичних обставин справи, а також доводи про ненадання належної оцінки доводам податкового органу. Так висновки податкового органу за результатами проведеної перевірки обґрунтовані тим, що господарські операції між позивачем та контрагентами не мали реального характеру, й, незважаючи на обсяг та зміст наданих позивачем документів, фактично ним здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій. Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником договорах. На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами. Доведення відсутності реальності господарських операцій має здійснюватися шляхом дослідження та встановлення в ході проведення перевірки змісту господарських операцій, договірних умов, мети придбання товарів, первинних бухгалтерських документів, складених щодо господарських операцій. Проте позивач не надав документі, які б спростували висновки податкового органу щодо відсутності реальності господарських взаємовідносин. Так позивач за перевіряємий період мав господарськи взаємовідносини з ТОВ «АЛЬТРО ГРУП ТК», ТОВ «ГЛОБАЛ ТРЕЙДІНГ+», ТОВ «МОДУМ ТЕХНО». Проте під час перевірки встановлено та не спростовано під час розгляду справи наявність дефектності документів, якими оформлено операції між позивачем та зазначеними контрагентами, що свідчить про нереальність операцій з придбання товару у зв`язку з тим, що постачання здійснювалось контрагентами з адреси за якою вони свою господарську діяльність не проводять, жодний з контрагентів не є сталим продавцем даного виду товару на ринку, всі контрагенти віднесені до категорії ризикових платників, по контрагентам ТОВ АЛЬТРО ГРУП ТК та ТОВ МОДУМ ТЕХНО подано розрахунки за формою 1-ДФ про суми виплачених доходів, якими встановлено, що реєстраційні номери осіб зі штату підприємств мають недійсний податковий номер фізичної особи. Ланцюг постачання товару, виробниками якого не є контрагенти позивача, фактично відсутній, оскільки згідно даних податкових накладних безпосередні контрагенти позивача придбавали поставлений на адресу позивача товар самі у себе, через третіх осіб - контрагентів позивача. У скарзі податковий орган зазначає на відсутність необхідних трудових ресурсів, технічного та кваліфікованого персоналу, що необхідний для здійснення господарської діяльності в значних обсягах. Також скаржник зазначає про те, що товарно-транспорті накладні містять дані, що не відповідають дійсності. Відповідач звертає увагу і на те, що позивач має достатній матеріально-технічний ресурс та штат у відповідній кваліфікації та кількості (слюсарі, фрезерувальник, електрозварювальники, інженер-конструктор, оператор верстатів з програмним керуванням, дефектоскопіст з ультразвукового контролю, токарі, тощо) для виконання власними силами робіт, придбання яких оформлено від ТОВ ГЛОБАЛ ТРЕЙДІНГ+. Все це підтверджує про відсутність ділової мети та розумних економічних причин з укладення угод. Вважає, що такі дії спрямовані лише на рахунок формування податкового кредиту за рахунок інших суб`єктів підприємницької діяльності.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.

Розгляд справи здійснено із застосуванням режиму відеоконференції.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи відзиву, у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Запорізькій області було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ Машинобудівний завод Квік з питання дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні за листопад 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, що визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, за результатами якої 19 лютого 2021 року складений акт №1273/08-01-07-05/38284929.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 ПК України, оскільки:

занижена сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 206 184 грн, в т.ч. за період листопад 2020 року 206 184 грн;

завищена сума від`ємного значення з податку на додану вартість за листопад 2020 року, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 2 601 109 грн.

Висновки акту перевірки ґрунтуються на порушенні позивачем податкового законодавства, в результаті придбання товарів (послуг) у ризикових контрагентів ТОВ АЛЬТРО ГРУП ТК, ТОВ МОДУМ ТЕХНО, ТОВ ГЛОБАЛ ТРЕЙДІНГ+ та надходження товару з джерела невідомого походження.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки, ТОВ МЗ Квік надало свої заперечення (вих. № 2021/03/088 від 12 березня 2021 року), на які контролюючий орган надав відповідь (вих. № 1063/12/08-01-07-05-07 від 29 березня 2021 року), залишивши висновки акту перевірки без змін.

Відповідачем 01.04.2021 прийняті податкові повідомлення-рішення:

№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 309 276,00 грн.;

№ , яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 2 601 109,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження скарга товариства залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірні рішення дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та не надання відповідачем належних доказів на підтвердження законності спірних рішень.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Спірним у справі є правомірність і обґрунтованість вищевказаних податкових повідомлень-рішень.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені у статті 198 ПК України.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій із придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Водночас, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Згідно доктрини реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Нормами Податкового кодексу України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що у перевіреному періоді ТОВ МЗ КВІК мало господарські взаємовідносини з наступними контрагентами: ТОВ АЛЬТРО ГРУП ТК, ТОВ МОДУМ ТЕХНО, ТОВ ГЛОБАЛ ТРЕЙДІНГ+.

Так між ТОВ «АЛЬТРО ГРУП ТК» укладено з ТОВ «МЗ «КВІК» Договір поставки № 1102.1 від 02.11.2020 ТМЦ (виливок корпусу, прокладка, кришка, гвинт нажимний, клапан всмоктуючийта інш.).

Факт виконання умов договору поставки підтверджується податковими накладними за листопад 2020 року, рахунками-фактурами за листопад 2020 року. Розрахунки між сторонами підтверджуються платіжними дорученнями 39682 від 26.11.2020 та №9679 від 26.11.2020.

Виписані ТОВ «Альтро Груп ТК» податкові накладні №7 від 02.11.2020 та №8 від 02.11.2020, №9 від 02.11.2020, №10 від 02.11.2020, №11 від 02.11.2020, №12 від 02.11.2020, №13 від 02.11.2020, №14 від 02.11.2020 зареєстровані 24.11.2020 в Єдиному реєстрі податкових накладних (арк.спр.142-148 т.IV), податкові накладні №32 від 03.11.2020, №33 від 03.11.2020, №34 від 03.11.2020, №35 від 03.11.2020, №36 від 03.11.2020 зареєстровані 25.11.2020 в ЄРПН (арк.спр.149-154 т.IV).

Відповідно до п.3.1 договору постачання товару, продавець передає товар на своєму підприємстві. Покупець організовує перевезення самостійно.

На підтвердження перевезення позивачем по справі долучено до матеріалів справи ТТН №7 від 02.11.2020, №11 від 02.11.2020, №14 від 03.11.2020. Транспортування товару, придбаного позивачем здійснювалось перевізником ФОП ОСОБА_2 на підставі укладеного договору про надання послуг з вантажних перевезень від 16.06.2020 №0616.2. Про надання послуг з перевезення між позивачем та перевізником складені акти здачі-прийняття робіт №ОУ-0000056 від 02.11.2020, №ОУ-0000057 від 02.11.2020, №ОУ-0000058 від 03.11.2020.

Також судом встановлено, що придбаний товар в подальшому використовувався в межах виконання договорів з ТОВ «Елтранс Україна», ПрАЕ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», ПрАТ «Запорізькій металургійний комбінат «Запоріжсталь», ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод», на підтвердження чого до матеріалів справи надані відповідні договори, видаткові накладні, рахунки-фактури, довіреності, сертифікати якості, ТТН, експрес-накладні та платіжні доручення.

Також між позивачем (покупець) та ТОВ «Модум Техно» (постачальник) було укладено договір поставки №1102.2 від 02.11.2020, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець прийняти й оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених договором.

Відповідно до п.1.4 договору поставка товару за цим договором здійснюється на умовах EXW Склад постачальника: Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Таганрогська, 1 транспортом за рахунок покупця.

На підтвердження виконання умов договору позивачем було надано: рахунки фактури №25 від 18.11.2020, №26 від 16.11.2020, №27 від 16.11.2020, №28 від 16.11.2020, №29 від 16.11.2020, №42 від 18.11.2020, №43 від 18.11.2020, №60 від 23.11.2020, №61 від 23.11.2020; видаткові накладні №25 від 16.11.2020, №26 від 16.11.2020, №27 від 16.11.2020, №28 від 16.11.2020, №29 від 16.11.2020, №42 від 18.11.2020, №43 від 18.11.2020, №60 від 23.11.2020, №61 від 23.11.2020; платіжні доручення від 15.12.2020 №936, від 01.02.2020 №10040 (арк.спр.78-82, 85-86, 88-89, 91-92 т.І).

Виписані ТОВ «Модум Техно» податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (арк.спр. 201-218 т.IV).

Придбаний товар у ТОВ «Модум Техно» використовувався в межах виконання договорів з ТОВ «Елтранс Україна», ПрАТ «Підприємство з іноземними інвестиціями» у формі ПрАТ «Запорізький залізорудний комбінат», ТОВ «Українська локомотивно-будівна компанія» ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод».

Також між ТОВ «МЗ Квік» та ТОВ «Глобал Трейдінг +» 01.09.2020 було укладено договір надання послуг №0901.1 за умовами якого виконавець зобов`язався за заданням замовника надати послуги з неруйнівного контролю запасних частин (виробів), наданих замовником; послуги з механічної, фрезерної, товарної обробки деталей, запасних частин, вузлів деталей наданих замовником; послуги з термічної антикорозійної обробки деталей, запасних частин, вузлів деталей, штампування гідродинамічне випробування, рентгеноскопія, координатно-розточні роботи, хонінгування деталей, запасних частин, вузлів деталей наданих замовником в порядку та на умовах, визначених в договорі.

Факт виконання умов договору підтверджується актами надання послуг за жовтень, листопад 2020 року, рахунками-фактурами за жовтень-листопад 2020, актами приймання-передачі ТМЦ для обробки та після за вересень, листопад 2020. Розрахунки між стронами підтверджується платіжними дорученнями (арк.спр.95-96, 98-99, 101-102, 105-106, 109, 112-113, 116, 119, 122, 125, 128-129, 132-133, 136, 139-143 т.І).

Відповідно до п.2.2 договору транспортування деталей, запасних частин, вузлів тощо на територію виконавця (м.Балаклія, вул.Заміська, 1А, літ. «Г-1») та доставка після надання послуг (виконання робіт) на територію замовника здійснюється за рахунок та транспортом замовника.

Судом було досліджено переміщення обладнання або запасних частин від замовника до виконавця та навпаки. Відповідно до акту приймання-передачі та ТТН вантаж було загружно з підприємства позивача (м.Запоріжжя, вул.Василя Стуса, 8-А) для «перевезення в обробку» до пункту розвантаження (м.Балаклія, вул.Заміська, 1А, літ. «Г-1»), (арк.спр.82-108 т.ІІІ). Після виконання необхідних робіт між сторонами договору складався акт надання послуг із зазначенням видів робіт та обладнання, яке було використано, складався акт приймання-перечі, ТОВ «Глобал Трейдінг +» виставлявся рахунок на оплату, відповідно до ТТН (з пункту навантаження - м.Балаклія, вул.Заміська, 1А, літ. «Г-1» до пункту розвантаження - м.Запоріжжя, вул.Василя Стуса, 8-А) зазначене обладнання перевозилося, відповідно до платіжних доручень було здійснено оплату (арк. спр.95-143 т.І).

Таким чином, проаналізувавши зазначені господарські операції, які відповідач вважав нереальними, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про не підтвердження контролюючим органом своєї позиції, яка стала підставою для висновку про заниження суми податку на додану вартість та завищення позивачем від`ємного значення, оскільки встановлені обставини свідчать як про факт надання послуг так і фак поставки товару, його оплату позивачем, а також і факт використання придбаного товару позивачем у власній господарській діяльності.

Аргументи скаржника про ненадання товариством документів, що б підтверджували транспортування поставлених товарів спростовуються поданими доказами.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що з наданих позивачем первинних документів, копії яких долучено до матеріалів справи, можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування придбаного товару, його кількість та вартість, визначено сторони господарських операцій. Тобто, вказані документи, у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.

Аргументи податкового органу зводяться на інформації податкового органу, яка свідчила б про відсутність можливості здійснити господарську операцію (відсутність доказів по ланцюгу придбання товарів, послуг, незначна кількість персоналу, неподання звітності, відсутність законного джерела походження продукції, відсутність даних зберігання товарів).

З приводу доводів скаржника щодо недоведеності факту постачання та придбання позивачем товару, у зв`язку із неможливістю встановлення походження такого товару за ланцюгом постачання, то суд апеляційної інстанції вважає їх помилковими, оскільки відносини постачальників позивача із третіми особами у ланцюгах постачання, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин.

З приводу аргументів контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій позивача з вказаними постачальниками, які, за позицією відповідача, не могли виконати умови договорів через відсутність необхідних трудових ресурсів, виробничих потужностей, слід зазначити те, що такі доводи відповідача є лише припущеннями та жодними доказами не підтвердженні.

Суд також зауважує, що ймовірні порушення з боку контрагента позивача не можуть впливати на права та обов`язки добросовісного платника податків, такий платник податків не може нести відповідальність за невиконання контрагентами податкових зобов`язань.

Крім того, вказані вище висновки дають підстави вважати, що податковий орган вказує про відсутність можливості підтвердити ланцюг постачання товару від виробника.

Проте саме по собі лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій.

Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

На переконання колегії суддів, контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами. В свою чергу суду першої інстанції надані позивачем докази на підтвердження виконання господарських операції за умовами укладених договорів з контрагентами.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року в адміністративній справі №280/4704/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 17 грудня 2025 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак