Справа № 600/5949/25-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпечені адміністративного позову

19 грудня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/5949/25-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Анісімов О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2025 року у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту 12 пункту 3, частини 12, статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби відповідно до вимог підпункту 12 пункту 3, частини 12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» , у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, як особою з II групою інвалідності.

Ухвалою суду від 19.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Разом з позовною заявою представником позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить:

- заборонити Військовій частині НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) в особі її посадових осіб вчиняти дії щодо направлення/переведення/переміщення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 до інших військових частин чи до бойових підрозділів з метою виконання бойових завдань до набрання законної сили судовим Рішенням у даній справі.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову представник позивача вказує, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника ремонтної майстерні технічних засобів речової служби речового складу. 18 жовтня 2025 року Позивач подав рапорт на звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами, а саме - у зв`язку необхідністю здійснювати догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. На момент розгляду рапорту Позивач знаходився у військовій частині НОМЕР_1 та ніс службу за місцем знаходження даної частини. Разом з цим, після отримання неправомірної відмови Позивач може бути в будь-який момент переміщений для виконання бойового завдання на території ведення безпосередніх бойових дій, що може призвести до унеможливлення виконання судового рішення у даній справі не тільки враховуючи неможливість індивідуального відкликання військовослужбовця, але і отримання невідворотних травм тощо. Дана заява про забезпечення подається через отримання інформації про можливе переміщення особового складу в найближчі проміжки часу.

Розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову, суддя вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно із частиною 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

У частині 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Із системного аналізу вимог наведених норм слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. При цьому, заявник обов`язково повинен обґрунтувати свою заяву і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі.

Інститут забезпечення позову за своєю сутністю та з урахуванням європейського досвіду є інститутом попереднього судового захисту порушеного права.

На цій стадії процесу суд не констатує факт порушення права, однак забезпечує можливість виконання рішення суду, яке може бути прийнято на користь позивача.

Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 року, №3-рн/2003 У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13) (пункт 9 мотивувальної частини рішення).

Європейський суд з прав людини у своєму рішення від 23.01.2014 року, №19336/04 Справа East/West Alliance Limited проти України вказав на те, що межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (див., серед інших джерел, вищезазначене рішення у справі "Аксой проти Туреччини", п. 95, та рішення у справі "Кудла проти Польщі" [ВП], заява N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI) (пункт 227).

Окрім цього, в рішенні від 18.02.2010, № 54131/08 Справа Байсаков та інші проти України Європейський суд зазначив, " ... що процедура такого судового контролю становить, у принципі, ефективний засіб юридичного захисту у значенні статті 13 Конвенції стосовно скарг, пов`язаних з рішеннями про вислання та екстрадицію, але за умови існування можливості ефективної перевірки судами законності - з матеріально-правового та процесуального погляду - дискреційних дій органу виконавчої влади і можливості скасування ними такого рішення в разі необхідності (див. ухвалу у справі "Сливенко проти Латвії" [ВП], N 48321/99, п. 99, ЄСПЛ 2002-II).

Отже, підсумовуючи наведене, слід прийти до висновку, що існування інституту забезпечення позову, обумовлено потребою в ефективному юридичному захисті прав та інтересів людини. Ефективне використання інституту забезпечення позову унеможливить порушення права людини, яке на думку останньої є порушеним.

Водночас використання засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади.

На цій стадії судового процесу суд не може оцінювати чи то рішення, чи то дії відповідача в частині здійснення мобілізаційних заходів, надто в умовах воєнного стану, та як наслідок вважати їх такими, що містить очевидні ознаки протиправності, оскільки в іншому випадку втрачається сенс розгляду самої справи по суті, під час якого таким рішенням та діям буде надана оцінка на предмет їх правомірності.

Окрім цього, забезпечуючи такий позов шляхом заборонити Військовій частині НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) в особі її посадових осіб вчиняти дії щодо направлення/переведення/переміщення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до інших військових частин чи до бойових підрозділів, суд фактично перешкоджатиме прийняттю відповідачем рішень та вчинення дій, які належать до його виключних (дискреційних) повноважень. Таким чином, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

А тому, у разі забезпечення позову, суд невиправдано перешкоджатиме діям військової частини щодо вчинення заходів в умовах воєнного стану, введеного у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Більше того, суддя звертає увагу на те, що згідно пункту 10 частини 3 статті 154 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Будь-яке переміщення (ротація) військовослужбовця здійснюється через наказ командира (начальника) військової частини, а отже заборона вчиняти йому дії фактично блокує роботу командира військової частини, суперечить КАС України та підриває військову дисципліну.

З огляду на положення пункту 10 частини 3 статті 154 КАС України у суду відсутні процесуальні можливості вжити заходи забезпечення, про які просить представник позивача у заяві про забезпечення позову.

Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини та відсутність належних доказів в обґрунтування своєї заяву, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та охоронюваним законом інтересам заявника, або про те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суддя приходить до висновку, що відсутні підстави для забезпечення позову.

Відтак, суддя вважає, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись статтями 150,151,154,243,248,256 КАС України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У відповідності до статей 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя О.В. Анісімов