Справа № 420/8227/25
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8227/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якого діє адвокат Охременко Артем Вікторович, звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у нерозглядові рапорту ОСОБА_1 від 08.02.2025 про надання медичної допомоги, направлення на лікування та проходження військово-лікарської комісії;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 08.02.2025 про надання медичної допомоги, направлення на лікування та проходження військово-лікарської комісії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та має ряд захворювань, що на даний час унеможливлюють виконання ним військових обов`язків, у зв`язку з чим його представником 10.02.2025 надіслано до Військової частини НОМЕР_1 рапорт позивача від 08.02.2025, в якому він просить надати медичну допомогу у вигляді направлення до медичного пункту військової частини та в подальшому на відповідне стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини, а також просить направити його на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби та визначення можливої посади, яка відповідатиме стану здоров`я (із зазначенням посади, виду, роду військ (сил).

Враховуючи сутність рапорту позивача, а саме надання медичної допомоги, направлення на лікування та проходження військово-лікарської комісії, він додаткового вивчення не потребує, а відтак повинен бути розглянутий невідкладно. Однак, до теперішнього часу рапорт позивача від 08.02.2025 командуванням військової частини НОМЕР_1 не розглянуто та відповіді не надано. Бездіяльність військової частини НОМЕР_1 є протиправною, порушує права та інтереси позивача і тому слугувала підставою для звернення до суду.

Ухвалою від 25.03.2025 провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

28.03.2025 відповідач подав відзив, в якому заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що рапорт позивача було розглянуто та надано відповідь листом від 05.03.2025 №812/8289, в якому було роз`яснено встановлений законодавством порядок вибуття військовослужбовців на лікування, а саме те, що військовослужбовці Збройних Сил України наділені правом на вибуття до профільного профіль медичного закладу для отримання лікування або проходження вій проходження військово-лікарської комісії, однак вказане право реалізується у передбачений законодавством спосіб та у встановленому порядку, зокрема, після відповідного звернення до медичного пункту частини, та отримання за наслідком проходження відповідного медичного обстеження у військовій частині направлення, підписаного командиром військової частини.

Також відповідач зазначає, що військовою частиною вживались заходи для лікування позивача, зокрема, 25.02.2025 направлено позивача до військової частини НОМЕР_2 (військовий шпиталь), де його оглянув лікар та виписав направлення на лікування. Відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2025 №57 та від 10.03.2025 №70 позивач направлявся для лікування до КНП «Ружинська ЦРЛ» та КНП «Любарська лікарня». Лікування в стаціонарі позивач проходив з 25.02.2025 по 04.03.2025 та з 10.03.2025 по 22.03.2025.

Крім того, відповідач повідомляє, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 85 від 25.03.2025 позивач направлений для подальшого проходження військової служби в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 , а отже не є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .

03.04.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, в якій він зазначає, що позивач систематично звертався до командування військової частини НОМЕР_1 з метою збереження свого життя та здоров`я, тому окрім поданого особисто рапорту від 07.02.2025, ним також через представника подано аналогічний рапорт від 08.02.2025, надісланий представником відповідачу 10.02.2025. З посиланням на положення затвердженого наказом Міністерства оборони України 06.08.2024 №531 «Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України», представник позивача стверджує, що рапорт позивача мав бути розглянутий невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту.

08.04.2025 відповідачем подано заперечення на відповідь, за змістом яких вказує, що рапорт позивача від 07.02.2025 надійшов на розгляд до командування військової частини 17.02.2025 та нього листом від 19.02.2025 №812/5875 надано відповідь, що спростовує доводи позивача щодо бездіяльності військової частини.

Враховуючи, що матеріали справи містять необхідні для розгляду справи заяви по суті спору та докази, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення.

Рішення ухвалюється судом в межах строку розгляду справи з урахуванням строку перебування судді у щорічній основній відпустці та на лікарняному, а також з урахуванням періодів тривалої відсутності електроенергії в будівлі суду внаслідок ракетних обстрілів збройними угрупуваннями російської федерації та тривалості повітряних тривог, оголошених в м. Одесі.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.03.2025 №85 курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону, солдата ОСОБА_1 з 25.03.2025 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження військової служби в розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 .

Представником позивача 10.02.2025 направлено в адресу військової частини НОМЕР_1 рапорт позивача від 08.02.2025 про надання медичної допомоги у вигляді направлення до медичного пункту військової частини та в подальшому на відповідне стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини, а також направлення на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби та визначення можливої посади, яка відповідатиме стану здоров`я (із зазначенням посади, виду, роду військ (сил).

Відправлення рапорту підтверджується накладною Укрпошти від 10.02.2025 №673 про прийняття поштового відправлення з оголошеною цінністю та з описом вкладення.

При цьому в описі вкладення зазначена адреса одержувача: АДРЕСА_1 .

У накладній одержувача зазначено як: НОМЕР_1 . До відділення. Кропивницький, 25002.

У той же час, місцезнаходженням військової частини НОМЕР_1 є адреса: АДРЕСА_2 .

Докази отримання відповідачем поштового відправлення №673 відсутні, позивачем та його представником не надані.

Також судом встановлено, що позивачем особисто поданий рапорт від 07.02.2025 аналогічного змісту, як і рапорт від 08.02.2025.

На цей рапорт військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь від 05.03.2025 №812/8289.

При вирішенні цього спору суд виходить з такого.

За приписами частин першої - третьої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі - Закон №2232-XII; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

У силу частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина чотирнадцята статті 2 Закону №2232-XII).

Згідно із статтями 4 8 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV, повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири. У разі розташування в одному приміщенні кількох підрозділів, командири яких не мають спільного безпосереднього начальника, керівництво внутрішньою службою наказом командира військової частини покладається на командира одного з цих підрозділів. Безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу, а в роті - головний сержант роти.

Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

Статтями 12 14, 18, 19 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України установлено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Військовослужбовці перебувають під захистом держави і мають усю повноту прав і свобод, закріплених Конституцією України.

Держава гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей соціальний і правовий захист відповідно до законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно із статтями 233, 234, 246, 247, 248, 254, 255, 259, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців - важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу).

Збереження і зміцнення здоров`я військовослужбовців досягається шляхом: проведення командирами (начальниками) заходів, спрямованих на створення здорових умов служби і побуту; систематичного загартовування і фізичного розвитку; виконання санітарно-гігієнічних, протиепідемічних і лікувально-профілактичних заходів.

Основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців.

Диспансеризація включає медичний контроль за станом здоров`я особового складу, активне завчасне виявлення захворювань, вивчення умов служби і побуту військовослужбовців, виявлення факторів, які негативно впливають на їх здоров`я, проведення профілактичних і лікувально-оздоровчих заходів.

Медичний контроль за станом здоров`я військовослужбовців здійснюється шляхом проведення: щоденного медичного спостереження за ними у процесі бойової підготовки і в побуті; медичних оглядів; поглиблених і контрольних медичних обстежень.

Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини. Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

У медичному пункті військової частини проводиться 14-денне стаціонарне лікування хворих, а також військовослужбовців, направлених з лікувальних закладів (частин) на лікування та реабілітацію.

На стаціонарне лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються в порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я за висновком лікаря військової частини, а для надання допомоги у разі виникнення невідкладного стану за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. За необхідності, з огляду на стан здоров`я військовослужбовця, хворі доставляються до лікувальних закладів у супроводі медичного працівника (фельдшера, санітарного інструктора тощо).

Статтями 58, 59 Статуту визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) зобов`язаний, зокрема:

знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками);

знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями;

організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку.

Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту визначений «Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України», який затверджений наказом Міністерства оборони України 06.08.2024 №531, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08. 2024 за № 1214/42559 (далі Порядок №531).

Відповідно до пунктів 2, 3 розділу І Порядку №531, з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

Військовослужбовці звертаються до органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове розслідування, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, із пропозиціями, заявами та скаргами, які не є рапортами, у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Законом України «Про звернення громадян» та іншими нормативно-правовими актами Міноборони.

Пунктами 1 3 розділу ІІ Порядку №531 установлено, що рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку. Відповідь на усний рапорт надається усно.

Згідно із пунктами 1, 2 розділу ІІІ Порядку №531, у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок «Рапорт»; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.

Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку (ПОГОДЖЕНО або НЕ ПОГОДЖЕНО, правова підстава та обґрунтування, посада командира (начальника).

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 розділу ІІІ Порядку №531, непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті. Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).

Початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства. Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу. У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу (пункт 8 розділу ІІІ Порядку №531).

Згідно з приписами пункту 9 розділу ІІІ Порядку №531, розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Як вбачається з матеріалів справи та з поданих її учасниками заяв по суті, позивачем подано два рапорти аналогічного змісту з питань направлення до медичного пункту військової частини та в подальшому на відповідне стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я поза розташуванням військової частини, а також направлення на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби та визначення можливої посади, яка відповідатиме стану здоров`я (із зазначенням посади, виду, роду військ (сил).

Так, позивачем особисто подано рапорт від 07.02.2025, який розглянуто відповідачем шляхом надання відповіді.

Рішення, дії чи бездіяльність відповідача щодо розгляду рапорту від 07.02.2025 позивач у цій справі не оскаржує і вони не є предметом спору.

Рапорт від 08.02.2025 подано не позивачем, а його представником адвокатом Охременком А.В., шляхом направлення рапорту засобами поштового зв`язку.

При цьому докази надходження рапорту від 08.02.2025 до поштового відділення за місцем знаходження Військової частини НОМЕР_1 , як і докази безпосереднього отримання військовою частиною цього рапорту до суду не надані.

Суд звертає увагу на те, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України - це невиконання, неналежне виконання або ухилення від вчинення дій чи прийняття рішень, які суб`єкт владних повноважень зобов`язаний здійснити на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлені Конституцією та законами України.

Бездіяльність має місце у випадку, коли невчинені необхідні та обов`язкові юридично значущі дії прямо передбачені законодавством або випливають із завдань суб`єкта владних повноважень, а наслідком такого невчинення стало порушення або реальна загроза порушення прав, свобод або законних інтересів особи. Така бездіяльність є протиправною, якщо суб`єкт владних повноважень не діє своєчасно, добросовісно, безсторонньо та пропорційно, всупереч меті, для якої йому надано відповідні повноваження. Зазначене дає підстави для оскарження бездіяльності такого суб`єкта до адміністративного суду.

За приписами пунктів 2, 8, 9 розділу ІІІ Порядку №531 відповідач (в особі командира військової частини) має обов`язок надати відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції у такі строки залежно від суті порушених питань: невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту або не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту, які обраховуються у разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку - з дати надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Оскільки в спірному випадку доказів на підтвердження дати надходження рапорту від 08.02.2025 до поштового відділення за місцем знаходження Військової частини НОМЕР_1 та фактичного отримання нею цього рапорту відсутні, то відповідач бездіяв правомірно, позаяк зазначеного рапорту не отримував.

Підсумовуючи викладене, суд уважає, що в даному випадку відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Отже, позовні вимоги за встановлених судом обставин є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний