Справа № 420/21783/25
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Обслуговуючого кооперативу «Дачний кооператив «РУМБ» до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості з податку на землю за період 2022-2025 роки,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Обслуговуючого кооперативу «Дачний кооператив «РУМБ» до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, в якому позивач просить:

визнати незаконним застосування Таїровською селищною радою Одеського району Одеської області ставки земельного податку, встановленого для земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної власності) у розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок до оподаткування земельної ділянки Обслуговуючий кооператив «Дачний кооператив «РУМБ»;

зобов`язати Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області здійснити перерахунок заборгованості Обслуговуючого кооперативу «Дачний кооператив «РУМБ» з податку на землю за період 2022-2025 роки, виходячи зі ставки земельного податку у розмірі 2% від нормативної грошової оцінки встановленого для землі рекреаційного призначення для дачного будівництва за кодом цільового призначення земель 07.03, 07.04 для дачного будівництва.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Таїровською селищною радою нараховано позивачу земельний податок за ставкою 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до:

коду цільового призначення земель 20 Додатку 2 до рішення Таїровської селищної ради №177-VIII від 30.06.2021 року за 2022 та 2023 роки;

ставки податку за земельні ділянки що знаходяться у постійному користуванні юридичних осіб (крім державної та комунальної форми власності) Додатку 2 до рішення від 11 липня 2023 року №619-VIII за 2024 рік.

Згідно описової частини вказаних рішень зазначені ставки були прийняті відповідно до пункту 274.2. Податкового Кодексу України.

Пунктом 274.2. ПКУ ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності).

Позивач вважає, що застосування ставки 10% на підставі пункту 274.2. Податкового Кодексу України до оподаткування земельної ділянки ОК «ДК «РУМБ» є незаконним, оскільки ОК «ДК «РУМБ» не є суб`єктом господарювання на який розповсюджується його дія.

Обслуговуючий кооператив «Дачний кооператив «РУМБ» не здійснює господарську діяльність, оскільки його мета - організація дачного будівництва та забезпечення потреб членів (таких як утримання доріг, комунікацій та інше), що фінансується внесками; діє як негосподарюючий суб`єкт, оскільки його діяльність спрямована на створення умов для відпочинку членів, а не на надання вартісних послуг із ціновою визначеністю; відповідно до статті 1 Закону України «Про кооперацію», кооператив створюється для задоволення економічних і соціальних потреб членів, а не для комерційної діяльності.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 08.07.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 28.08.2025 продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 30.09.2025.

29.09.2025 за вхід.№ЕС/101794/25 надійшло клопотання Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про відкладення розгляду справи.

Підготовче засідання відкладено на 23.10.2025.

17.10.2025 року за вхід.№ЕС/109833/25 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що Таїровська селищна рада не погоджується з висновками позивача і вважає за доцільним зазначити, що дійсно, як вказує позивач, відповідно до пунктів 1.3, 6.2 Статуту ОК «РУМБ» кооператив має статус юридичної особи, є неприбутковим та непідприємницьким, основною метою якого не є одержання прибутку, джерелами надходження коштів є вступні та членські внески членів кооперативу.

Однак, стаття 2 Закону України «Про кооперацію» чітко визначає, що обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу.

Наведена стаття 2 ЗУ «Про кооперацію» також чітко визначає, що кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

До того ж, і відповідно до частин 1, 2 статті 6 ЗУ «Про кооперацію» кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

Також, за змістом п.5.15 Статуту ОК «ДК «РУМБ» вбачається, що для контролю за фінансово-господарською діяльністю Кооперативу обирається Ревізійна комісія у кількості трьох чоловік строком на 3 (три) роки.

І пунктом 5.17 Статуту позивачем встановлено, що перевірки результатів фінансово-господарської діяльності Кооперативу проводяться Ревізійною комісією за власного ініціативою, а також за рішенням Загальних зборів чи на вимогу не менш, як 10 відсотків членів Кооперативу.

Таким чином, самим Обслуговуючим кооперативом «Дачний кооператив «РУМБ» у своєму Статуті встановлено, що позивач у даній справі здійснює саме господарську діяльність, а тому твердження ОК «ДК «РУМБ» про той факт, що позивач не є суб`єктом господарювання на який розповсюджується дія п.274.2 Податкового кодексу України є помилковим і суперечить положеннями самого Статуту позивача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОК «ДК «Румб» є постійним землекористувачем земельної ділянки, загальної площі 3,26 га, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії ОД-18, виданого на підставі рішення 7-ї позачергової сесії Таїровської селищної Ради народних депутатів від 28 травня 1996 року.

Таїровською селищною радою Одеського району Одеської області 30.06.2021 року прийнято рішення №177-VIII «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю) на території Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області» з 01.01.2022 року.

Додатком 2 до цього рішення встановлено, що для земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні по коду, зокрема, 07.03-07.06 встановлено ставку податку у розмірі 10%.

Рішення №177-VIII діяло протягом 2022-2023 років.

Таїровською селищною радою Одеського району Одеської області 11.07.2023 року прийнято рішення №619-VIII «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю) на території Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області» з 01.01.2024 року.

Додатком 2 до цього рішення встановлено, що для земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні по коду, зокрема, 07.03 та 07.04 встановлено ставку податку у розмірі 10%.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки, за положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірним питанням у даній справі, на думку позивача, є правомірність застосування до Обслуговуючого кооперативу «Дачний кооператив «РУМБ» ставки податку на землю у розмірі 10%, визначеної рішеннями №177-VIII та №619-VIII.

Нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує своєї дії фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням конкретних правовідносин.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2020 у справі 9901/520/19.

Як встановлено судом, Таїровською селищною радою Одеського району Одеської області прийнято нормативно-правові акти - рішення №177-VIII від 30.06.2021 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю) на території Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області» та рішення №619-VIII від 11.07.2023 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю) на території Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області», які містять загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), які стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації.

Вказані рішення є чинними, прийняті уповноваженим органом (зокрема, органом місцевого самоврядування), встановлюють норми права, застосовуються неодноразово до невизначеного кола осіб і спрямований на регулювання господарських відносин або адміністративних взаємодій між владою та суб`єктами господарювання (аналогічний висновок сформульований у постанові Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №160/3064/22), а тому підлягають безумовному застосуванню.

Проте, позивач вважає, що приписи вказаних рішень не можуть бути застосовані до нього, оскільки ОК «ДК «РУМБ» не є суб`єктом господарювання на який розповсюджується його дія. Обслуговуючий кооператив «Дачний кооператив «РУМБ» не здійснює господарську діяльність, оскільки його мета - організація дачного будівництва та забезпечення потреб членів (таких як утримання доріг, комунікацій та інше), що фінансується внесками; діє як негосподарюючий суб`єкт, оскільки його діяльність спрямована на створення умов для відпочинку членів, а не на надання вартісних послуг із ціновою визначеністю; відповідно до статті 1 Закону України «Про кооперацію», кооператив створюється для задоволення економічних і соціальних потреб членів, а не для комерційної діяльності. Зважаючи, на те, що дачний кооператив не є суб`єктом господарювання, в його користуванні перебуває земельна ділянка цільове призначення якої землі рекреаційного призначення за кодами 07.03 - 07.04, за 2022-2025 роки було подано податкові декларації з плати за землю за ставкою податків відсотків нормативної грошової оцінки 2%.

Визначаючись щодо твердження позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування; обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу.

Метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю (частина 1 статті 3 Закону України «Про кооперацію»).

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 ЗУ «Про кооперацію» кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.

Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

В свою чергу, і стаття 3 ЗУ «Про кооперацію» встановлює, що основними завданнями кооперації є: підвищення життєвого рівня членів кооперативів, захист їх майнових інтересів і соціальних прав; створення системи економічної і соціальної самодопомоги населення та суб`єктів господарювання; залучення у виробництво товарів, робіт, послуг, додаткових трудових ресурсів, підвищення трудової і соціальної активності населення; створення і розвиток інфраструктури, необхідної для провадження господарської та іншої діяльності кооперативів з метою зростання матеріального добробуту їх членів та задоволення потреб у товарах і послугах; сприяння сталому розвитку та становленню засад демократичного розвитку суспільства.

Також, стаття 12 ЗУ «Про кооперацію» передбачає, що основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління.

За змістом ст.14 ЗУ «Про кооперацію» вбачається, що порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його господарській та іншій діяльності, права та обов`язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу.

Положення статті 18 ЗУ «Про кооперацію» вказують, що перевірка фінансово-господарської діяльності кооперативу за результатами фінансового року здійснюється суб`єктом аудиторської діяльності, якщо інше не передбачено статутом кооперативу.

У відповідності до статті 19 ЗУ «Про кооперацію» джерелами формування майна кооперативу є, зокрема, кошти, що надходять від провадження господарської діяльності.

Зазначення того факту, що кооперативи провадять господарську діяльність, містять також норми статей 23, 25, 26 і 37 Закону України «Про кооперацію».

Таким чином, сам Закон України «Про кооперацію» передбачає, що обслуговуючий кооператив, тобто - позивач у даній справі, є юридичною особою, яка створена саме для ведення спільної, зокрема, господарської діяльності та вказує, що кооператив (в даному випадку - Дачний кооператив «РУМБ») здійснює саме господарську та іншу діяльність, що вказує на помилковість висновку позивача, що ОК «ДК «РУМБ» не є суб`єктом господарювання.

Крім того, самими положеннями п.3.9 Статуту Обслуговуючого кооперативу «Дачний кооператив «РУМБ», який доданий позивачем, встановлено, що члени Кооперативу мають право, зокрема:

- брати участь в господарській діяльності Кооперативу, а також в управлінні Кооперативом, право голосу на його Загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління Кооперативу.

Також, за змістом п.5.15 Статуту ОК «ДК «РУМБ» вбачається, що для контролю за фінансово-господарською діяльністю Кооперативу обирається Ревізійна комісія у кількості трьох чоловік строком на 3 (три) роки.

І пунктом 5.17 Статуту позивачем встановлено, що перевірки результатів фінансово-господарської діяльності Кооперативу проводяться Ревізійною комісією за власного ініціативою, а також за рішенням Загальних зборів чи на вимогу не менш, як 10 відсотків членів Кооперативу.

Таким чином, самим Обслуговуючим кооперативом «Дачний кооператив «РУМБ» у своєму Статуті встановлено, що позивач у даній справі здійснює саме господарську діяльність, а тому твердження ОК «ДК «РУМБ» про той факт, що позивач не є суб`єктом господарювання на який розповсюджується дія п.274.2 Податкового кодексу України є помилковим і суперечить положеннями самого Статуту позивача.

Також суд наголошує, що Господарський кодекс України у редакції на момент виникнення спірних правовідносин визначав поняття суб`єкта господарювання.

Так, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно ч.ч.1-2 статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Положення ч.1 статті 52 ГК України визначали, що некомерційне господарювання - це самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку.

Разом з тим, і частину 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України доповнено абзацом згідно із Законом №4196-IX від 09.01.2025, яка станом на теперішній час визначає, що некомерційною господарською діяльністю є самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється юридичними особами та фізичними особами - підприємцями, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку.

Отже, до загальних ознак господарської діяльності закон відносить не тільки факт надання послуг за винагороду, а й систематичність таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що обслуговуючий кооператив «Дачний кооператив «РУМБ» веде господарську діяльність, спрямовану на обслуговування своїх членів, і має всі ознаки суб`єкта господарювання в юридичному сенсі, хоча й орієнтований на задоволення колективних потреб, а не на отримання прибутку як основної мети.

Водночас, суд зазначає, що рішення відповідача №177-VIII та №619- VIII, які є нормативно-правовими актами та, зокрема, виокремлюють окрему категорію земельних ділянок за видом користування ними (які перебувають у постійному користуванні), а також визначають ставку податку на землю для таких ділянок окремо від інших.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується позивачем, ОК «ДК «Румб» є постійним землекористувачем земельної ділянки, загальної площі 3,26 га, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії ОД-18 виданого на підставі рішення 7-ї позачергової сесії Таїровської селищної Ради народних депутатів від 28 травня 1996 року.

Відтак, земельна ділянка, загальною площею 3,26 га, яка перебуває у постійному користуванні позивача, підлягає оподаткуванню за ставкою 10%.

При цьому, суд погоджується з доводами відповідача щодо обрання позивачем неналежного способу захисту, з огляду на наступне.

Підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України встановлює, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які користуються земельними ділянками державної та комунальної власності, зокрема, на праві постійного користування.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Статтею 265 ПК України визначено, що податок на майно складається, зокрема, з плати за землю.

У відповідності до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками плати за землю є, зокрема, землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування.

Пунктом 274.2 статті 274 ПК України ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності).

Зокрема, пункт 274.2 статті 274 ПК України кореспондується з додатком 1 до рішення Таїровської селищної ради №619-VIIІ від 11 липня 2023 року та з підпунктом 2 пункту 5.1 розділу 5 Додатку 1 до рішення Таїровської селищної ради №177-VІІІ від 30.06.2021 року.

А тому, встановлені ставки земельного податку для земель рекреаційного призначення для дачного будівництва за кодом цільового призначення земель 07.03-07.04 для дачного будівництва у розмірі 10% для юридичних осіб за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, відповідають вимогам законодавства України, чинного на момент винесення рішень про встановлення земельного податку, зокрема, вимогам Податкового кодексу України.

Разом з тим, абзацом 1 підпункту 12.3.7. пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України імперативно вказано, що не дозволяється сільським, селищним, міським радам встановлювати індивідуальні пільгові ставки місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і фізичних осіб або звільняти їх від сплати таких податків та зборів.

Таким чином, згідно імперативних норм податкового законодавства, Таїровська селищна рада не має повноважень щодо встановлення індивідуальних пільгових ставок місцевих податків та зборів для окремих юридичних осіб та фізичних осіб, про що фактично просить позивач у даній справі.

Підпунктом 14.1.1-1 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено що адміністрування податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) та інших платежів відповідно до законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податків, зборів, платежів) - це сукупність рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом.

Підпункт 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України вказує, що контролюючими органами є, зокрема, податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Пункт 41.4 статті 41 ПК України зазначає, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

У підпункті 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України встановлено, що Контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, як зокрема,: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Згідно абзацу 3 частини 5 статті 78 Бюджетного кодексу України, органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до місцевих бюджетів податків і зборів та інших доходів місцевих бюджетів відповідно до законодавства, а також здійснюють обмін відповідною інформацією з органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.7 ст.45 БК України перелік податків і зборів та інших доходів бюджету згідно з бюджетною класифікацією в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а також загальні вимоги щодо обліку доходів бюджету визначаються Кабінетом Міністрів України.

Класифікацією доходів бюджету, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 №11, земельний податок з юридичних осіб визначений кодом - 18010200.

Переліком кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (згідно Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011р. №106 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015р. №1019) передбачено, що контроль справляння надходжень до бюджету земельного податку (код 18010200) здійснює ДПС - Державна податкова служба України.

Отже, контроль за сплатою усіх податків, у тому числі й місцевих, яким також є і плата за землю, покладено виключно на податкові органи.

А за змістом пункту 41.6 ст.41 ПК України інші органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів.

Відповідно до ст.269 ПК України платниками плати за землю є, зокрема, землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування.

Згідно ст.270 ПК України об`єктами оподаткування платою за землю є об`єкти оподаткування земельним податком, зокрема, земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування.

Підставою для нарахування земельного податку за змістом пункту 286.1 статті 286 ПК України є:

а) дані державного земельного кадастру;

б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю);

г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї);

ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв);

д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї);

е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Пункт 286.2 ст.286 ПК України встановлює, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Таким чином, Обслуговуючий кооператив «Дачний кооператив «РУМБ» станом на 1 січня, згідно наведених вище вимог податкового законодавства має самостійно обчислювати суму податку та подавати податкову декларацію до 20 лютого до податкової служби за місцем розташування належної позивачу для постійного користування земельної ділянки.

У листі від ГУ ДПС в Одеській області №8711/КПР/15-32-07-08-06 від 11 червня 2025 року повідомило позивача, що за результатами аналізу податкової інформації, виявлено факти, які можуть свідчити про порушення ОК «ДАЧНИЙ КООПЕРАТИВ «РУМБ», податкового законодавства в частині не повної сплати сум земельного податку/орендної плати.

Так, у вказаному листі податковим органом встановлено, що ОК «ДАЧНИЙ КООПЕРАТИВ «РУМБ» до Овідіопольської ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області надано з порушеннями податкові декларації з плати на землю за 2022-2025 роки, застосована ставка земельного податку у розмірі 2 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і наголошує, що згідно з рішеннями Таїровської селищної ради «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю) на території Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області» від 30 червня 2021 року №177-VIII (на 2022-2023 роки) та від 11 липня 2023 року 619-VIII (на 2024 рік) ставка земельного податку для землекористувачів, які мають у постійному користуванні земельні ділянки складає 10 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Даним листом ГУ ДПС в Одеській області звернулось до позивача як контролюючий орган щодо дотримання законодавства з питань оподаткування у відповідності до п.73.3 ст.73, пп.16.1.5 п.16.1 ст.16 ПК України, про що самим податковим органом і зазначено в листі і вказало, що позивач зобов`язаний надати уточнюючі податкові декларації з плати за землю за 2022-2025 роки і на підставі ст.16, п.73.3 ст.73 ПКУ Головне управління ДПС в Одеській області запросило від позивача для виконання покладених на органи ДПС функцій, надати інформацію (пояснення) та її документальні підтвердження (завірені належним чином копії документів), які стосуються фінансово-господарської діяльності ОК «ДАЧНИЙ КООПЕРАТИВ «РУМБ» на адресу Головного управління ДПС в Одеській області.

Разом з тим, в межах наданих повноважень, ГУ ДПС в Одеській області листом №11962/5/15-32-13-01-05 від 08.07.2025 звернулось до селищної ради з проханням у межах компетенції розглянути питання щодо сприяння погашенню податкового боргу платниками податків до бюджету територіальної громади з метою забезпечення ефективної взаємодії з територіальними громадами під час здійснення заходів з наповнення бюджетів громад за рахунок погашення податкового боргу надає переліки платників податків територіальної громади - юридичних та фізичних осіб, які мають податкові борги станом на 01.07.2025.

Згодом, відповідачем листом за вих.№2040/02-07 від 27.06.2025 року повідомлено позивача про встановлені ставки земельного податку та зазначено суму, яку ОК «ДАЧНИЙ КООПЕРАТИВ «РУМБ» на підставі наведених рішень про встановлення земельного податку та вимог податкового законодавства має сплатити за користування земельною ділянкою, належній Таїровській селищній раді та у зазначеному листі повторно звернено увагу ОК «ДАЧНИЙ КООПЕРАТИВ «РУМБ», що відповідно до п.286.2 ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Вказані листи відповідача до позивача лише містять інформацію про встановлені ставки земельного податку та містять суму нарахування, яка має бути сплачена позивачем, проте Таїровською селищною радою не здійснюються повноваження контролюючого органу щодо дотримання законодавства з питань оподаткування, а враховуючи положення п.286.2 ст.286 ПК України, якими, як вже зазначалося встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю, вимога ОК «ДАЧНИЙ КООПЕРАТИВ «РУМБ» не може підлягати задоволенню, оскільки чинне податкове законодавства України не передбачає повноважень у органу місцевого самоврядування здійснювати нарахування та перерахування заборгованості з податку за землю з подальшим стягнення такої заборгованості як контролюючим органом.

У рішенні від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 Конституційний суд України роз`яснив, що положення ч.2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд зазначає, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, а суд, в свою чергу повинен надати правову оцінку правомірності вимог позивача.

Суд розглядає справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері правових відносин, про захист яких вони просять. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 571/1306/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, від 17 липня 2019 року у справі № 523/3612/16- ц, від 24 липня 2019 року у справі № 760/23795/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 642/6518/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 390/131/18, від 06 листопада 2019 року у справах № 464/4574/15-ц, №756/17180/14-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 697/2368/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 635/8395/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18, від 01 липня 2020 року у справі № 287/575/16-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16-ц).

Таким чином, принцип стабільності є визначальним щодо можливості виходу за межі позовних вимог. Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а).

До початку розгляду судом справи по суті позивач має право у спосіб подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову (постанова Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 264/4263/16-ц).

Право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 819/1420/15).

Така ж правова позиція викладена і у постанові Верхового Суду від 14 липня 2022 року по справі №340/2428/20.

Відповідно до ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, повноваження кожного органу законодавчої, виконавчої та судової влади не є безмежними, а визначаються Конституцією та законами України.

Сукупність повноважень суду щодо розгляду та вирішення справ позначається спеціальним терміном «юрисдикція». У ч. 3 ст. 124 Конституції визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Суд має повноваження розглядати та вирішувати справу (має юрисдикцію), якщо має місце юридичний спір. Відповідно, відсутність юридичного спору свідчить про те, що суд не має повноважень вирішувати справу.

З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку про відсутність юридичного спору між Обслуговуючим кооперативом «Дачний кооператив «РУМБ» до Таїровською селищною радою Одеського району Одеської області, оскільки відповідач не має законодавчих повноважень щодо перерахунку заборгованості Обслуговуючого кооперативу «Дачний кооператив «РУМБ» з податку на землю за період 2022-2025 роки.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст.2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Обслуговуючого кооперативу «Дачний кооператив «РУМБ» до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості з податку на землю за період 2022-2025 роки - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обслуговуючий кооператив «Дачний кооператив «РУМБ» (адреса: 65496, Одеська область, Одеський район, смт. Таїрове, вул. Рибпортівська, 98, , e-mail: )

Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області (адреса: 65496, Одеська область, Одеський район, смт. Таїрове, вул. 40-річчя Перемоги, 27, , е-mail: )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА

.