Справа № 400/11943/25
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/11943/25

Перша інстанція: суддя Птичкіна В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року про відмову у забезпеченні позову у справі за адміністративним позовом обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

05 листопада 2025 року обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просить суд:

1) зупинити дію припису №096 від 14.10.2025 року, винесеного за наслідками складання акту №223 від 14 жовтня 2025 року (позапланової перевірки) Головним управлінням Держпродспоживслужби у Миколаївській області про вимогу до ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» здійснити перерахунок за послугу з теплопостачання за опалювальний період 2024/2025 шляхом зменшення нарахувань за рахунок розподілу теплового навантаження в розмірі 0,1285 Гкал/год на будинок на безпідставно нераховану та несплачену суму в розмірі 2195,27 грн;

2) зупинити дію індивідуальних актів, винесених за наслідками складання акту №224 від 14 жовтня 2025 року (позапланової перевірки):

-припису №098 від 14.10.2025р., винесеного Головним управлінням Держпродспоживслужби у Миколаївській області про вимогу до ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» здійснити перерахунок за послугу з теплопостачання за опалювальний період 2024/2025, шляхом зменшення нарахувань за рахунок розподілу теплового навантаження в розмірі 0,0807 Гкал/год на будинок, на безпідставно нераховану та несплачену суму в розмірі 60,51 грн;

-рішення №120 від 15 жовтня 2025 року, винесене Головним управлінням Держпродспоживслужби у Миколаївській області про застосування до ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» штрафу у розмірі 100 відсотків від суми необґрунтовано одержаної виручки, що становить 1226,85 грн та про зобов`язання протягом 30 календарних днів повернути споживачу суму необґрунтовано одержаної виручки в загальному розмірі - 1226,85 грн;

3) зупинити дію індивідуальних актів, винесених за наслідками складання акту №225 від 14 жовтня 2025 року (позапланової перевірки):

- припису №097 від 14.10.2025 року, винесеного Головним управлінням Держпродспоживслужби у Миколаївській області про вимогу до ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» здійснити перерахунок за послугу з теплопостачання за опалювальний період 2024/2025, шляхом зменшення нарахувань за рахунок розподілу теплового навантаження в розмірі 0,6843 Гкал/год на будинок, на безпідставно нераховану та несплачену суму в розмірі 86,62 грн;

- рішення №122 від 28 жовтня 2025 року, винесене Головним управлінням Держпродспоживслужби у Миколаївській області про застосування до ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» штрафу у розмірі 100 відсотків від суми необґрунтовано одержаної виручки, що становить 457,61 грн та про зобов`язання протягом 30 календарних днів повернути споживачу суму необґрунтовано одержаної виручки в загальному розмірі - 457,61 грн.

В обґрунтування заяви вказано, що позивач має намір оскаржити прийняті індивідуальні акти (рішення та приписи) Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області з огляду на їх очевидну протиправність.

В той же час, невиконання приписів та рішень відповідача може мати наслідком накладення на позивача додаткових штрафних санкцій відповідно до Закону України «Про ціни та ціноутворення» та КУпАП. Тому, з метою уникнення необхідності подальшого оскарження рішень про накладення штрафних санкцій, ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року у задоволені заяви відмовлено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати її та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апелянт наголошує на необхідність зупинення дії приписів та рішень відповідача з метою забезпечення ефективного судового захисту. Суд першої інстанції не надав належної оцінки ризикам, які виникають для ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» у разі продовження оскаржуваних індивідуальних актів. Зокрема вказано на особливості ліцензійної діяльності з виробництва та постачання теплової енергії та встановлення тарифів.

Також зауважено на штрафних санкціях, які будуть накладені на позивача у разі невиконання приписів та рішень, які ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» має намір оскаржити до суду. В даному аспекті зазначено, що без забезпечення позову, позивач буде вимушений докладати надмірних зусиль для судового оскарження штрафних санкцій, в той час, як для відповідача жодних негативних наслідків не настане.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311, ст.312 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Водночас підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

За усталеною практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27 квітня 2023 року у справі №140/8127/22, від 16 квітня 2024 року у справі №120/15171/23, від 04 грудня 2024 року у справі №500/3027/24, від 04 лютого 2025 року у справі №280/8758/24, від 20 лютого 2025 року у справі №280/9044/24, від 15 січня 2025 року у справі №520/20854/24 для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи й поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в п.1 ч.2 ст.150 КАС України.

В постанові від 13 березня 2025 року у справі № 160/23707/24 Верховним Судом зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Досліджуючи доводи заявника в аспекті настання для нього негативних наслідків у вигляді застосування штрафних санкцій за невиконання постанов та приписів, колегія суддів зауважує на помилковому ототожнені ймовірності застосування до позивача штрафних санкцій із реальним та невідворотним ускладненням захисту його прав.

У висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 07 серпня 2025 року у справі №160/23979/24, сформовано правову позицію, що фінансові ризики позивача повинні бути реально обґрунтовані та мати невідворотний характер, а не бути лише ймовірними негативними наслідками. У разі задоволення позову і скасування приписів та постанов, право позивача вважатиметься відновленим, а застосовані штрафні санкції можуть бути скасовані або відшкодовані, що не ускладнює виконання майбутнього судового рішення.

У разі оскарження відповідного акта суб`єкта владних повноважень особа має право заявити вимоги про відшкодування спричиненої таким актом шкоди, тому зазначене не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі №380/11600/20.

Враховуючи наведене, судова колегія доходить до висновку, що заявником не доведено, а судом не встановлено наявності обставин, які істотно ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду без забезпечення даного позову.

Також колегія суддів звертає увагу, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Наразі заявником не надано до суду доказів очевидної протиправності оскаржуваних рішень та приписів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що станом на час розгляду питання про забезпечення позову у суду апеляційної інстанції провадження по суті спірних правовідносин в суді першої інстанції не відкрито, а позовну заяву ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 року повернуто ОКП «Миколаївоблтеплоенерго».

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і постановив процесуальне рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.2 ст.328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Враховуючи зазначене, оскаржена ухвала суду про відмову у забезпечені позову (п.2 ч.1 ст.294 КАС України), після її перегляду в суді апеляційної інстанції, не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко