Справа № 187/2129/25
Суддя: Говоруха В. О.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/2129/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2025 р. селище Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участі секретаря судового засідання Неймак М.В., розглянувши за правилами, передбаченими статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

Встановив:

09.12.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Алєксєєнко А.І. до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому позивач та його представник просять суд:

- Скасувати постанову про накладення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5914547 від 11.10.2025, якою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за вчинення правопорушень передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення;

- Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (, адреса: вул. Троїцька, буд. 20А, м. Дніпро, 49101) сплачений судовий збір в розмірі та витрати понесені на правничу допомогу в загальному розмірі 25 605 (двадцять п`ять тисяч шістсот п`ять) грн. 60 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач та його представник зазначили, що 11.10.2025 о 16:35:18 поліцейський відділення поліції №3 (с. Петриківка) Дніпровського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області сержант поліції Бондаренко Олександр Вікторович виніс постанову про накладення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5914547. Обставини правопорушення: 11.10.2025 о 16:04 в с-ще. Обухівка, траса Н-31 км. водій (позивач) керуючи автомобілем AUDI E-TRON S SPORTBACK д.н/з НОМЕР_2 не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив вимогу п. 8.4б) Правил дорожнього руху України. Також водій не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії «В», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.2 а) Правил дорожнього руху України, чим порушив п. 2.4.а. Правил дорожнього руху України, керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв`язку з чим порушив ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. Позивач не погоджується з винесеною постановою та вважає, що вона підлягає скасуванню, оскільки позивач використовуючи мобільний застосунок «Дія» пред`явив представникові поліції своє посвідчення водія серії НОМЕР_3 , категорії В, В1, С, С1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, в якому чітко вбачалось, що наявний дійсний страховий поліс ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та він є «належним користувачем».

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було передано на розгляд судді Говорусі В.О.

Ухвалою судді від 10.12.2025 прийнято позовну заяву до провадження. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з урахуванням положень статей 268, 269, 286 КАС України для розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

18.12.2025 від представника відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ГУНП про скасування постанови про адміністративне правопорушення у справі № 187/2129/25 відмовити в повному обсязі, оскільки вважають постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11.10.2025 року серії ЕНА № 5914547, якою зафіксовано порушення Позивача, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП, законною та складеною з урахуванням норм діючого законодавства. Також, зазначають, що зазначене адміністративне правопорушення підтверджується відеозаписами з камер зовнішнього спостереження встановлених блокпосту Х-1 «Обухівка», в ході перегляду якого, встановлено, що позивач ОСОБА_1 керував автомобілем AUDI E-TRON S SPORTBACK д.н/з НОМЕР_2 не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив вимогу п. б. 8.4 ПДР України.

Крім того, вважають, що ОСОБА_1 не було надано до Петриківського районного суду Дніпропетровської області належних та допустимих доказів, щодо сплати адвокату Алєксєєнку А.І. грошових коштів у розмірі 25000 грн. за надання йому професійної правничої допомоги, зокрема: надання детального опису виконаних адвокатом робіт (кількість годин, перелік послуг, таких як підготовка позову, участь у судових засіданнях, консультації тощо) та документального підтвердження витрат (договір, квитанції, рахунки, платіжні доручення тощо), а тому така вимога не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 283-1, 285 - 289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи належним чином повідомлений. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений. У відзиві зазначили про розгляд справи без участі представника відповідача.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи норми чинного законодавства, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 11.10.2025 о 16:35:18 щодо ОСОБА_1 поліцейським відділення поліції №3 (с. Петриківка) Дніпровського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області сержантом поліції Бондаренком О.В., винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 5914547.

В п. 5 оскаржуваної постанови: транспортний засіб належить: ОСОБА_2 ; час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення, зазначено, що 11.10.2025 о 16:04 в с-ще. Обухівка, траса Н-31 км. водій керуючи автомобілем AUDI E-TRON S SPORTBACK д.н/з НОМЕР_2 не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив вимогу п. 8.4б) Правил дорожнього руху України. Також водій не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії «В», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2. 4. а) Правил дорожнього руху України, чим порушив п. 2.4.а. Правил дорожнього руху України, керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних т з.

Стаття, частина статті КУпАП: ст. 126 ч. 1.

В п. 6 оскаржуваної постанови, прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу: 425 грн.

Крім того, судом досліджені надані позивачем:

-відповідь ВП № 3 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області на запит адвоката Артема Алексєєнка щодо надання додаткових відомостей, відповідно до якої «станом на 17.11.2025 року надати відео з нагрудної боді-камери яка використовувалась під час складання вказаних вище адміністративних матеріалів не є можливим так як згідно наказу № 1026 МВС України, відео зберігається на протязі 1 календарного місяця».

Судом детально досліджено надані позивачем та представником відповідача відеозаписи з камер зовнішнього спостереження встановлених на блокпосту Х-1 «Обухівка». Зміст відеозапису містить відомості про рух 11.10.2025 о 16:04.42 транспортного засобу.

Натомість, суду не надано будь - яких належних та допустимих доказів того, що позивач 11.10.2025 не пред`явив для перевірки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При цьому, суд зважає на те, що в п.7 зазначеної постанови «до Постанови додаються» будь - які докази, зокрема відеозаписи, не зазначені. Тож, постанова не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами частини третьої статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності ж в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства, статті 70 КАС України, він не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2018 у справі № 524/5536/17.

Частина 1 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту тощо (в тому числі ст. 126 КУпАП).

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з п. 2.1 Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб, ґ) чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат Зелена картка (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування Зелена картка.

За приписами пункту 2.4 а) ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

Згідно п. 2.2. ПДР, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Так, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ((абзац другий частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності посилань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Відповідно до частин 1 статті 211 КАС України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

На можливість застосування принципу презумпції невинуватості у справах про адміністративні правопорушення звернув увагу Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 «справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» (пункт 4).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема в рішеннях у справах «Гурепка проти України (N2)» від 08 квітня 2010 року, «Лучанінов проти України» від 09 червня 2011 року на необхідність суворого дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (як кримінальної, так і адміністративної).

У п. 52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.

Позивач у позовній заяві зазначив, що не погоджується з обставинами правопорушення, а саме з тим, що ним не було пред`явлено для перевірки посвідчення водія відповідної категорії «В», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 11.10.2025 він рухався на транспортному засобі AUDI E-TRON S SPORTBACK д.н/ з НОМЕР_2 та був зупинений одним з працівників поліції сержантом Бондаренко Олександром Вікторовичем. Позивач відразу у представника поліції уточнив, які причини зупинки відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» на що йому повідомили, що він не зупинився на знак «Проїзд без зупинки заборонено». Позивач відразу зазначив, що інший працівник поліції, який стояв поряд з ним подав йому сигнал жестом лівої руки в якій знаходився жезл - для проїзду. Позивач використовуючи мобільний застосунок «Дія» пред`явив представникові поліції своє посвідчення водія серії НОМЕР_3 , категорії В, В1, С, С1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, в якому чітко вбачалось, що наявний дійсний страховий поліс ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та він є «належним користувачем».

Вказані твердження в своїй сукупності з дослідженими судом доказами вказують про те, що на час притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог п. 2.4 а), 8.4 б) Правил дорожнього руху України і ч. 1 ст. 126 КУпАП, він надав для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України, а твердження працівника поліції про протилежне безпідставне, оскільки не доведено жодним доказом.

Викладене дає підстави для обґрунтованих сумнівів у доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а відповідно до ст. 62 Конституції усі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягується до відповідальності.

Відповідно до ч. 3 п. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приймаючи до уваги відсутність належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд вважає, що вина ОСОБА_1 не доведена, а тому постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слід скасувати, провадження у справі закрити.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, суд виходить із наступного.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи, позивачем суду надано копію договору про надання правової допомоги № 10/01-25 від 10.01.2025 між АО «Алексєєнко та партнери» та ОСОБА_1 , ордер, рахунок-фактуру від 10.10.2025 за Договором № 10/01-2025 на суму 25 000,00 грн., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Варто вказати, що при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд враховує обсяг фактично наданих адвокатом послуг, складність справи, кількість витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірність обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

У той же час, суд дійшов висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи та обсягом правових послуг, що був необхідним для забезпечення представництва та захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи.

Суд зауважує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд немає права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Однак суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна позиція викладена в постановах Великої Плати Верховного Суду від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 по справі №911/2737/17 метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. При визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відтак, з огляду на предмет спору, складність справи та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, суд приходить до переконання, що витрати позивача на правову допомогу підлягають зменшенню до 5000,00 грн.

Окрім цього, з врахуванням задоволення позову, у відповідності до положень ч.1 ст.139 КАС України, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області судовий збір в розмірі 605,6 грн, які були сплачені позивачем при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 126, 251, 280, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 9, 72 - 77, 90, 139, 243 - 246, 250, 268, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5914547 від 11.10.2025, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (, адреса: вул. Троїцька, буд. 20А, м. Дніпро, 49101) сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн. та витрати понесені на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., а всього в розмірі 5605,60 грн. (п`ять тисяч шістсот п`ять грн. 60 коп.)

Апеляційна скарга на рішення подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (, адреса: вул. Троїцька, буд. 20А, м. Дніпро, 49101).

Суддя В.О Говоруха