Справа № 120/10855/25
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 грудня 2025 р. Справа № 120/10855/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозинка" до Вінницької митниці про визнати протиправними та скасувати рішення, картку

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОЗИНКА" (далі ТОВ "ЛОЗИНКА", позивач) до Вінницької митниці (далі Вінницька митниця, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення № UA401000/2025/000117/2 від 24.04.2025 р. та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2025/000328 від 24.04.2025 р.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що з метою здійснення митного оформлення митному органу була подана митна декларація, в якій митна вартість придбаного товару була визначена за основним методом за ціною договору. При цьому, на підтвердження заявленої вартості позивач надав документи, які є достатніми для визначення митної вартості. За результатами розгляду поданої митної декларації відповідач прийняв спірні рішення про коригування митної вартості товарів та оформив картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Із вказаними рішеннями митного органу позивач не погоджується, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 05.08. 2025 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

11.08.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач в задоволенні позову просив відмовити та вказав, що в поданих до митного оформлення платіжних інструкціях від 04.03.2025 б/н та від 14.04.2025 б/н зазначено лише контракт № 9/ZED від 03.07.2024 та відсутнє посилання на поданий до митного оформлення інвойс № KTI107 від 15.04.2025, тобто неможливо достовірно встановити, що вказані суми мають відношення до зазначеної в митній декларації партії товарів.

Окрім того, згідно умов договору №22/10/23-1 від 22.10.2023 відповідно пункту 7.1 перевізник забезпечує страхування вантажу, хоча страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування до митного оформлення не надано, в тому числі на письмову вимогу митного органу.

Відповідно до умов поставки EXW покупець має нести витрати на навантаження в країні експорту, однак документальні підтвердження складових митної вартості згідно п.10 ст. 58 МКУ, -відсутні. Відтак митний орган зазначає, що наявні розбіжності та не точності в документах наданих до митного оформлення товару.

12.08.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що ТОВ «ЛОЗИНКА» здійснило лише витрати на перевезення товару. Страхування вантажу, згідно договорів перевезення та транспортно-експедиційних послуг (додані в якості доказів до адміністративного позову) мав право здійснити перевізник та включити їх у вартість послуг перевезення. Позивач вказує, що в поданій митній декларації в графі 44 зафіксовано, які саме документи подані імпортером до розмитнення (зашифровані під спеціальними кодами згідно Класифікатора документів, оприлюдненого на сайті Митної служби), зокрема: 0730 Автотранспортна накладна (Road consignment note), що підтверджує факт здійснення перевезення, а на сторінці 2 декларацій (початкової та поданої до розмитнення після корегування) також в графі 44 в переліку додаткових документів вказано під кодом 3007 «документ, що підтверджує вартість перевезення товару», тобто платіжні документи по розрахунку за послуги перевезення (також додані до позову).

Крім того, в тій же графі 44 в переліку додаткових документів під таким ж кодом 3007 додана довідка про транспортні витрати №57 від 17.04.2025 року, що подавалась в пакеті документів на розмитнення товару (додана до позову), в якій зазначено, що вартість послуг становить 35 000 грн, експедиторські послуги включені у вартість перевезення, страхові послуги не надавались.

Тобто, при розмитнені ТОВ «ЛОЗИНКА» включило вартість транспортних витрат у вартість товару.

Інших заяв по суті справи сторони не подавали.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне.

03.07.2024 між ТОВ "ЛОЗИНКА" (далі Покупець) та АТ "Koruma Temizlik anonym sirketi" (далі Продавець) укладено договір № 9/ZED, згідно якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти у власність від Продавця товар (далі Товар) відповідно до Інвойсів, які є невід`ємними додатками до цього Договору.

Згідно з п. 4.1 вказаного Договору загальна вартість цього договору складається із вартості всіх окремих партій товару відповідно до інвойсів на кожну окрему партію товару. Пункт 4.2 договору передбачає, що ціна за проданий товар встановлюється в доларах США, куди включені вартість тари, упаковки, маркування. А згідно з п. 4.3 валютою контракту є долар США.

Крім того, згідно з п. 3.1 Договору базисні умови поставки Сторони визначають згідно з "ІНКОТЕРМС-2020", а конкретні умови поставки зазначаються в інвойсі на кожну окрему партію.

Пункт 3.4 Договору визначає перелік документів, які Продавець передає Покупцеві разом із товаром: рахунок-фактура (інвойс), транспортна накладна (CMR), пакувальний лист, сертифікат походження та сертифікат якості.

На виконання умов вищезазначеного договору, у грудні 2024 року ТОВ "ЛОЗИНКА" імпортувало чергову партію товару із Туреччини на підставі інвойсу № KTI107 від 15.04.2025.

Виставленням інвойсу визначено митну вартість товару за ціною договору.

Для митного оформлення товару до Вінницької митниці подана митна декларація № 24UA03U8, з додатками (договір купівлі-продажу; комерційний інвойс; CMR; пакувальний лист, платіжне доручення на підтвердження оплати товару, довідка про транспортно експедиторські витрати).

За результатом розгляду митної декларації та поданих документів прийнято рішення № № UA401000/2025/000117/2 від 24.04.2025 р. про коригування митної вартості товарів та винесено картку відмову у митному оформленні товарів у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2025/000328 від 24.04.2025 р.

Причиною для відмови у врахуванні заявленої митної вартості за митною декларацією № 24UA03U8 стало те, що подані документи містять розбіжності, які можуть впливати на правильність визначення митної вартості товарів, зокрема, поданих до митного оформлення платіжних інструкціях від 04.03.2025 б/н та від 14.04.2025у б/н зазначено лише контракт № 9/ZED від 03.07.2024 та відсутнє посилання на поданий до митного оформлення інвойс № KTI107 від 15.04.2025, тобто неможливо достовірно встановити, що вказані суми мають відношення до зазначеної в митній декларації партії товарів.

Окрім того, згідно умов договору №22/10/23-1 від 22.10.2023 відповідно пункту 7.1 перевізник забезпечує страхування вантажу, хоча страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування до митного оформлення не надано, в тому числі на письмову вимогу митного органу.

Відповідно до умов поставки EXW покупець має нести витрати на навантаження в країні експорту, однак документальні підтвердження складових митної вартості згідно п.10 ст. 58 МКУ, відсутні.

Подані документи не дозволили застосувати перший метод визначення митної вартості відповідно до статті 57 МК України, а через відсутність необхідної інформації застосування другорядних методів також виявилось неможливим. У зв`язку з цим митна вартість була визначена митницею за резервним методом відповідно до статті 64 МК України, із використанням митної вартості ідентичного товару.

Не погоджуючись із цим рішенням, позивач звернувся до суду із позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 246, 248 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Відповідно до положень статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості .

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей .

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Положення статті 57 МК України визначають, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Частинами 1, 2 та 3 статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Положеннями частини 5 статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Статтею 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Із процитованих вище норм випливає, що декларант при митному оформленні товарів зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості у спосіб, визначений законом, але при цьому, зобов`язаний належним чином обґрунтувати наявність підстав та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена декларантом митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих разом із митною декларацією.

Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.06.2022року у справі № 380/1197/20.

Суд також зазначає, що митний орган не повинен витребовувати усі документи, визначені ст. 53 МК України, а лише ті, що дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. І вже ненадання декларантом повного переліку правомірно витребуваних документів може бути підставою для прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості та застосування другорядного методу визначення митної вартості та відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів через митний кордон.

В контексті наведеного, оцінюючи аргументи митного органу стосовно того , що в оформлених платіжних інструкціях від 04.03.2025 б/н та від 14.04.2025 б/н зазначено лише контракт № 9/ZED від 03.07.2024 та відсутнє посилання на поданий до митного оформлення інвойс № KTI107 від 15.04.2025,і, як наслідок, неможливість достовірно встановити, що вказані суми мають відношення до зазначеної в митній декларації партії товарів, суд зазначає наступне..

Відповідно до умов контракту № 9/ZED від 03.07.2024, укладеного між ТОВ "ЛОЗИНКА" та іноземним постачальником, усі партії товару поставляються на підставі окремих інвойсів, які є невід`ємними частинами цього договору. Такий порядок визначений безпосередньо пунктами 4.1, 5.1, 5.2 Договору, згідно з якими кожна партія товару підтверджується відповідним рахунком-фактурою (інвойсом), а здійснення оплати за такою партією товару підтверджується банківським документом, у тому числі платіжним дорученням.

Як зазначає й сам митний орган, в оформлених платіжних інструкціях від 04.03.2025 б/н та від 14.04.2025 б/н зазначено контракт № 9/ZED від 03.07.2024.

Наведене формулювання вказує на попередню оплату за товар відповідно до цього контракту, що, у поєднанні з інвойсом № KTI107 від 15.04.2025, який є додатком до цього контракту і визначає конкретну партію товару, дозволяє однозначно ідентифікувати, що сплата здійснена саме за задекларований товар.

Суд наголошує, що жодна норма Митного кодексу України не містить імперативної вимоги щодо обов`язкового зазначення в платіжному документі номера інвойсу. Умовами ст. 53 МКУ передбачено подання окремо рахунку-фактури (інвойсу) та окремо платіжного документа, які у сукупності мають підтверджувати вартість товару. Формальна відсутність номера інвойсу в платіжному документі не впливає на можливість достовірно встановити зв`язок між здійсненою оплатою та відповідною партією товару, а тому не є підставою для відмови у визнанні заявленої митної вартості.

Щодо доводів відповідача про порушення вимог Положення НБУ № 216, то суд вважає, що такі твердження не відповідають змісту зазначеного нормативно-правового акта.

Пункт 14 Положення № 216 дійсно передбачає, що платіжна інструкція має містити реквізит "призначення платежу". У цьому випадку платіжне доручення містить відповідний запис: " №3/ZED from 03.07.2024". Це формулювання однозначно вказує на джерело зобов`язання і дозволяє ідентифікувати господарську операцію, що підлягає оплаті. Зазначення в призначенні платежу номера контракту, за умов коли інвойс є додатком до нього, є правомірним і повністю відповідає положенням національного банківського регулювання.

Отже, твердження відповідача про порушення вимог Положення № 216 є необґрунтованими та базуються на довільному тлумаченні норм.

Також товариством надавались довідки про транспортні витрати, у яких зазначено відомості про транспортні витрати з чіткою вказівкою вартості перевезення з Туреччини до України.

Також надана товариством довідка №57 від 17.04.2025 р. містить вартість транспортно-експедиторського обслуговування та транспортні витрати.

Посилання митного органу на не надання договору страхування та документів щодо витрат на навантаження, є необґрунтованим, оскільки вартість транспортно-експедиторського обслуговування підтверджена довідкою, що є достатнім для підтвердження митної вартості товару.

Водночас суд зауважує, що позивач надав експертний висновок Торгово-промислової палати України № 0028 від 22.04.2025, який підтверджує відповідність заявленої митної вартості товару ринковим цінам на ідентичну продукцію, що додатково засвідчує обґрунтованість застосування основного методу визначення митної вартості та достовірність поданих позивачем документів.

З огляду на наведене суд вважає, що спірне рішення та картка відмови не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтримку правомірності своєї позиції та докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що позов ТОВ "ЛОЗИНКА" належить задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, суд зауважує , що сплаті підлягав судовий збір в сумі 6056 грн.і саме такий стягується на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі сплати у більшому розмірі.

Отже, як видно сплачена сума судового збору повертається за умови наявності відповідного клопотанням особи, проте такого клопотання не надходило.

Керуючись ст.ст. 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2025/000117/2 від 24.04.2025 р..

Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA401020/2025/000328 від 24.04.2025 р.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОЗИНКА" судовий збір в сумі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість гривень) 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛОЗИНКА" (вул. Академіка Янгеля, 4, м. Вінниця, )

Відповідач: Вінницька митниця (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, клд )

Повний текст рішення сформовано 22.12.25 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна