Справа № 826/14137/16
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 року Справа№ 826/14137/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «УКРНАФТА» до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство «УКРНАФТА» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Прилуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.01.2016 № /16, № /14, № /15.

Позиції сторін

В обґрунтування позову товариство вказує, що відображені в Акті перевірки дані щодо дат здійснених платником податку оплат авансових внесків з рентної плати, строк сплати яких відповідно до даних відповідача настав 30.05.2015, 30.06.2015, 30.07.2015, 30.08.2015, не відповідають дійсності.

Зазначає, що протягом першого-третього кварталу 2015 року авансові внески з рентної плати не могли вважатись узгодженими та у відповідних податкових декларація суми авансових внесків не зазначались.

Також вказує, що за перший та другий квартал 2015 року позивач подав розрахунки за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 17.09.2012 № 1000, яким було затверджено форму податкових розрахунків з плати за користування надрами.

Вказана форма не містила графи авансові внески з рентної плати (як і з плати за користування надрами), як і не містили тих сум авансових внесків, про несвоєчасну сплату яких йдеться в акті перевірки.

Посилається, що зазначені відповідачем в акті перевірки суми авансових внесків не були узгодженими авансовими внесками, як і узгодженим зобов`язанням, такі суми не могли формувати собою і податковий борг, а тому не могло відбутись його погашення, тобто поява джерела для визначення розміру відповідальності за ст. 126 ПК України.

Звертає увагу, що платіжні доручення, на які посилається Прилуцька ОДПІ в акті перевірки, містять реквізити платежу «авансові внески», а тому не можуть вважатись документами, якими начебто погашався податковий борг.

Окрім того, вказує, що платник податку здійснив платежі вчасно, а тому відсутні підстави для висновку про несплату платником у встановлені строки його зобов`язань.

У зв`язку із зазначеним позивач просить суд задовольнити позов.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що суми несплачених авансових внесків складаються з однієї третини суми податкових зобов`язань з рентної плати, визначеної у податковій декларації за попередній податковий (звітний) період, тобто у декларації за 1 та 2 квартал 2015 року.

Вказує, що за платником податку Договір № 35/21-СД рахувався податковий борг у сумі 17 838 336,86 грн з плати за користування надрами, що підтверджується відповідними податковими розрахунками та обліковими картами платника податку. У визначений законом строк сума визначених податкових зобов`язань до бюджету в повному обсязі не була сплачена.

Також зазначає, що суми, які сплачувалися позивачем зараховувалися як погашення податкового боргу.

Викладені в акті перевірки висновки вважає обґрунтованими, а спірні податкові повідомлення-рішення правомірними та в задоволенні позову просить суд відмовити.

Процесуальні дії у справі

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.05.2018 у справі № 826/14137/16 позов задоволено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2018 у справі № 826/14137/16 апеляційну скаргу Прилуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ПАТ «УКРНАФТА» відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.03.2025 у справі № 826/14137/16 касаційну скаргу ПАТ «УКРНАФТА» задоволено частково; рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.05.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2018 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 у справі № 826/14137/16 прийнято до провадження зазначену справу та визначено розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 19 травня 2025 року об 10:30 год.

16.05.2025 до суду надійшов відзив Головного управління ДПС у Чернігівській області.

16.05.2025 судом отримано відповідь на відзив.

19.05.2025, в судовому засіданні за участі представника позивача Івахненко І.В., судом на місці ухвалено відкласти підготовче засідання у зв`язку із неявкою представника відповідача.

Наступне підготовче судове засідання призначено на 18 червня 2025 року об 10:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 у справі № 826/14137/16 задоволено заяву представника відповідача Шепель О.Ю. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

18.06.2025 судове засідання знято з розгляду у зв`язку із несправністю системи ВКЗ.

Наступне судове засідання призначено на 14 липня 2025 року об 12:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.

27.06.2025 до суду надійшов відзив.

14.07.2025, в судовому засіданні за участі представника відповідача Шепель О.Ю., судом на місці ухвалено відкласти підготовче засідання у зв`язку із неявкою представника позивача.

Наступне судове засідання призначено на 30 липня 2025 року об 14:00 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.

29.07.2025 до суду надійшла заява позивача про зміну найменування юридичної особи.

30.07.2025, в судовому засіданні за участі представника позивача Івахненко І.В., представника відповідача Шепель О.Ю., протокольною ухвалою замінено відповідача на Головне управління ДПС у Чернігівській області та ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 у справі № 826/14137/16 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15 вересня 2025 року об 12:30 год.

15.09.2025, в судовому засіданні за участі представника позивача Перепелиці А.В., судом на місці ухвалено відкласти судове засідання у зв`язку із неявкою представника відповідача.

Наступне судове засідання призначено на 15 жовтня 2025 року о 10:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.

15.10.2025 в судовому засіданні за участю представника позивача Івахненко І.В., представника відповідача Шепель О.Ю., заслухавши пояснення сторін, за відсутності заперечень, судом ухвалено на місці здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

Встановлені обставини судом

Прилуцькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернігівській області у період із 25.12.2015 по 29.12.2015 на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, ст. 79 та за наявності обставин, визначених пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку договору про спільну діяльність від 28 січня 2008 року № 35/21 - уповноважена особа Спільне підприємство «Каштан Петролеум ЛТД» - з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо своєчасності сплати самостійно визначених грошових зобов`язань - авансових внесків з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (нафта, природний газ, конденсат) по строку сплати 30 травня 2015 року, 30 червня 2015 року, 30 липня 2015 року, 30 серпня 2015 року та своєчасності сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (промислова вода (розсіл)) по строку сплати 19 серпня 2015 року.

05 січня 2016 року посадовою особою контролюючого органу складено акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки № 7/25-16-15-01-24/534664291.

Згідно з висновками акта перевірки, позивачем, зокрема, порушено строк сплати самостійно визначених грошових зобов`язань - авансових внесків з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин (нафта, природний газ, конденсат) по строку сплати 30 травня 2015 року, 30 червня 2015 року, 30 липня 2015 року, 30 серпня 2015 року у сумі 24 702 308,13 грн з терміном затримки сплати більше 30 календарних днів:

- рентна плата за користування надрами для видобування корисних копалин (нафта) - 12 010 170,08 грн;

- рентна плата за користування надрами для видобування корисних копалин (природний газ) - 8 792 148,13 грн;

- рентна плата за користування надрами для видобування корисних копалин (конденсат) - 3 899 989,92 грн.

На підставі вказаного акта перевірки 25.01.2016 відповідачем складено оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- № /16, яким платника податків зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 2 402 034,01 грн;

- № /14, яким платника податків зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 1 758 429,62 грн;

- № /15, яким платника податків зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 779 997,97 грн.

Не погоджуючись з обґрунтованістю вищезазначених доводів контролюючого органу та, як наслідок, правомірністю спірних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Застосовані судом норми права та висновки суду

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зокрема, в силу ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 826/15741/18, з метою безумовного дотримання конституційного принципу, визначеного у статті 129 Конституції України, в частині третій статті 2 та статті 9 КАС України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Принцип змагальності судового провадження охоплює собою право особи, крім можливості подавати власні докази, знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість знайомитись з матеріалами справи та робити з них копії, а також володіти відповідними знаннями (залучати професійного представника) та змогу коментувати представлені докази та пояснення у належній формі та у встановлений час.

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття "право на справедливий суд", що гарантоване Конвенцією.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Вирішуючи цей спір суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (в редакції, чинній на час виникнення між сторонами спірних відносин) (надалі ПК України).

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (надалі - Закон України № 71-VIII), яким запроваджено новий податок «рентну плату».

Відповідно до пп. 14.1.217 п. 14.1 ст. 14 ПК України, рентна плата - загальнодержавний податок, який справляється за користування надрами для видобування корисних копалин; за користування надрами в цілях, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин; за користування радіочастотним ресурсом України; за спеціальне використання води; за спеціальне використання лісових ресурсів; за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами природного газу та аміаку територією України.

Приписами пп. 252.1.1 п. 252.1 ст. 252 ПК України визначено, що платниками рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин є суб`єкти господарювання, у тому числі громадяни України, іноземці та особи без громадянства, зареєстровані відповідно до закону як підприємці, які набули права користування об`єктом (ділянкою) надр на підставі отриманих спеціальних дозволів на користування надрами (далі - спеціальний дозвіл) в межах конкретних ділянок надр з метою провадження господарської діяльності з видобування корисних копалин, у тому числі під час геологічного вивчення (або геологічного вивчення з подальшою дослідно-промисловою розробкою) в межах зазначених у таких спеціальних дозволах об`єктах (ділянках) надр.

Також, положеннями пп. 252.1.3 п. 252.1 ст. 252 ПК України зазначено, що платником рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин під час виконання договорів про спільну діяльність без утворення юридичної особи є уповноважена особа - один із учасників такого договору, на якого згідно з його умовами покладено обов`язок нарахування, утримання та внесення податків і зборів до бюджету з єдиного поточного рахунку спільної діяльності (далі - уповноважена особа), за умови, що один з учасників зазначеного договору має відповідний спеціальний дозвіл. Облік результатів спільної діяльності ведеться таким учасником окремо від обліку його господарської діяльності. Такий учасник додатково береться на облік як платник рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 252.6 ст. 252 ПК України встановлено, що базою оподаткування рентною платою за користування надрами для видобування корисних копалин є вартість обсягів видобутих у податковому (звітному) періоді корисних копалин (мінеральної сировини), яка окремо обчислюється для кожного виду корисної копалини (мінеральної сировини) для кожної ділянки надр на базових умовах поставки (склад готової продукції гірничого підприємства).

Згідно із п. 257.1 ст. 257 ПК України, базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу.

У відповідності до п. 257.2 ст. 257 ПК України, платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов`язань з рентної плати.

За приписами пп. 257.3.1 п. 257.3 ст. 257 ПК України, платник рентної плати до закінчення визначеного розділом II цього Кодексу граничного строку подання податкових декларацій за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, подає до відповідного контролюючого органу за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, податкову декларацію, яка містить додатки з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за місцезнаходженням ділянки надр, з якої видобуті корисні копалини, у разі розміщення такої ділянки надр у межах території України.

У податковому (звітному) періоді платники рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин та уповноважена особа, які здійснюють видобування нафти, конденсату, газу природного, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, платники рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та платники рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами природного газу та аміаку територією України сплачують авансові внески з рентної плати у податковому (звітному) періоді до 30 числа кожного місяця (у лютому - до 28 або 29 числа). Розмір таких авансових внесків складається з однієї третини суми податкових зобов`язань з рентної плати, визначеної у податковій декларації за попередній податковий (звітний) період (п. 257.4 ст. 257 ПК України).

Аналіз наведених норм свідчить, що платники податку зобов`язані сплатити рентну плату до 30 числа кожного місяця (у лютому - до 28 або 29 числа), у розмірі третини суми податкових зобов`язань з рентної плати, визначеної у попередній податковий (звітний) період в податковій декларації.

Судом встановлено, що 21 серпня 2008 року між позивачем та Спільним підприємством «Каштан Петролеум ЛТД» у формі товариства з обмеженою відповідальністю укладено договір № 35/21-СД простого товариства про спільну виробничу (інвестиційну) діяльність, (надалі - Договір про СД), за умовами якого управляючим визначається структурний підрозділ позивача - нафтогазовидобувне управління НГВУ «Чернігівнафтогаз». Тобто, управляючим за договором про СД сторони визначили позивача в особі його структурного підрозділу. Саме позивач є відповідальною особою за ведення податкового обліку спільної діяльності.

Уповноваженою особою Договору про СД подано до контролюючого органу податкові розрахунки з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за І квартал та ІІ квартали 2015 року:

- від 29 квітня 2015 року № з додатками № , № 908181764, № , № , № 908812747. Грошові зобов`язання 19 000 057,25 грн, у тому числі: нафта 9 334 415,90 грн; природний газ 6 669 503,28 грн; конденсат 2 970 612,27 грн; промислова вода (розсіл) 25 525,80 грн;

- від 29 липня 2015 року № з додатками № , № , № , № , № , № . Грошові зобов`язання 17 211 554,13 грн, у тому числі: нафта 8 027 262,52 грн; природний газ 6 367 934,55 грн; конденсат 2 788 132,95 грн; промислова вода (розсіл) 28 224,11 грн.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що граничним строком сплати по податкових розрахунках з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, який подано за 1 та 2 квартали 2015 року є 30.05.2015, 30.06.2015, 30.07.2015 та 30.08.2015.

У зв`язку із несплатою рентної плати у зазначені строки, контролюючий орган зазначив, що за платником податків рахувався податковий борг у розмірі 17 838 336,86 грн.

Зі змісту пояснень відповідача слідує, що сплачені грошові кошти позивачем зараховувалися в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення, що імперативно передбачено п. 87.9 ст. 89 ПК України.

Водночас, податковий орган стверджує, що сплата авансових внесків з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин є податковим обов`язком у розумінні ст. 37, 38 цього ж Кодексу, оскільки останні є узгодженими, що стало підставою для застосування відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Однак, суд оцінюючі визначені норми ПК України в контексті фактичних обставин справи, зокрема, в частині узгодженості сплачених уповноваженою особою Спільним підприємством «Каштан Петролеум Лтд» (Договір про Спільну діяльність від 28.01.2008 № 35/21) авансових внесків із рентної плати за І та ІІ квартали 2015 року, вважає такі твердження відповідача помилковими з огляду на наступне.

Пунктом 46.1 ст. 46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п. 46.5 ст. 46 ПК України, форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Державні органи, які встановлюють відповідно до цього пункту форми податкових декларацій, зобов`язані оприлюднити такі форми для використання їх платниками податків.

Згідно із п. 46.6 ст. 46 ПК України, якщо в результаті запровадження нового податку або зміни правил оподаткування змінюються форми податкової звітності, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, який затвердив такі форми, зобов`язаний оприлюднити нові форми звітності.

До визначення нових форм декларацій (розрахунків), які набирають чинності для складання звітності за податковий період, що настає за податковим періодом, у якому відбулося їх оприлюднення, є чинними форми декларацій (розрахунків), чинні до такого визначення.

Після внесення змін до нормативно-правових актів з питань оподаткування центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, повинен здійснити заходи, пов`язані з оприлюдненням та застосуванням таких змін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до контролюючого органу за І та ІІ квартали 2015 року подано податкові розрахунки за користування надрами, за формою затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 17.09.2012 № 1000 «Про затвердження форм податкових розрахунків з плати за користування надрами», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.10.2012 за № 1732/22044.

Водночас, відповідно до п. 9 розд. ІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 71-VIII встановлено Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом:

прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону;

привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

забезпечити перегляд та приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Разом з тим, судом встановлено, що податкова декларація з рентної плати була затверджена без дотримання наведених норм лише 17 серпня 2015 року на підставі Наказу Міністерства фінансів України № 719 «Про затвердження форми Податкової декларації з рентної плати» (який набрав чинності з дня його офіційного опублікування - 29 вересня 2015 року).

В контексті практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Щокін проти України» збільшення податковим органом зобов`язань особи з податку та нарахування штрафних санкцій є втручанням до його майнових прав.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 49 Рішення ЄСПЛ від 22 листопада 2007 року по справі «Україна - Тюмень» проти України» суд нагадав, що «…перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».

Разом з тим, як свідчать встановлені вище обставини, відповідач вказував про необхідність сплати авансового внеску позивачем без затвердження у визначений законодавством спосіб Міністерством фінансів України відповідної декларації, тобто фактично вимагав вчинити дії, що не передбачені чинним законодавством.

У рішенні від 20 жовтня 2011 року «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до пп. 258.1.1 п. 258.1 ст. 258 ПК України, на платника рентної плати покладається відповідальність за правильність обчислення, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання контролюючим органам відповідних податкових декларацій згідно із нормами цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно із пп. 258.1.2 п. 258.1 ст. 258 ПК України, на суму податкових зобов`язань з рентної плати, що нарахована платником рентної плати за податковий (звітний) період, але не сплачена протягом 10 календарних днів, що настають за останнім календарним днем граничного строку подання податкової декларації, нараховується пеня в порядку, встановленому розділом II цього Кодексу.

У відповідності до п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Положеннями пп. 54.1 ст. 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

До затвердження нової форми податкової декларації з рентної плати Державною фіскальною службою України рекомендовано платникам рентної плати залежно від об`єкта оподаткування звітувати за формою, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 № 1018 «Про затвердження форми Податкового розрахунку збору за користування радіочастотним ресурсом України». Форма № 1018 передбачає базовий податковий (звітний) період - календарний місяць.

Наказ Міністерства фінансів України від 17.08.2015 № 719, яким затверджена нова форма Податкової декларації з рентної плати набрав чинності 29.09.2015.

Тобто, зазначена форма використовується для складання звітності за IV квартал 2015 року та наступні звітні періоди, у тому числі і для самостійного виправлення помилок, допущених у податковій звітності за попередні звітні і податкові періоди.

Суд зазначає, що форма звітності, а саме податковий розрахунок з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, яка затверджена Наказом Міністерства фінансів України № 1000 від 17.09.2012 не передбачала графи - «сплата авансових платежів».

У свою чергу, ДФС України у листі від 12.10.2015 № 37619/7/99-99-15-04-01-17 «Про подання податкової декларації з рентної плати» зазначила, що Наказом Міністерства фінансів України № 719 від 17.08.2015 «Про затвердження форми Податкової декларації з рентної плати», який набрав чинності з дня його офіційного опублікування - 29.09.2015 затверджено нову форму декларації з рентної плати.

Крім того, у вказаному листі зазначено, що за новою формою, затвердженою наказом № 719, Податкова декларація з Плати буде подаватися за ІV квартал ц.р. та наступні податкові періоди.

Проте, як вже зазначалося судом вище, в силу положень п. 46.6 ст. 46 ПК України нові форми набирають чинності для складання звітності за податковий період, що настає за податковим періодом, у якому відбулося їх оприлюднення, нова форма декларації подавалася за IV квартал 2015 року та наступні податкові періоди.

Таким чином, позивачем до контролюючого органу за І та ІІ квартали 2015 року подано податкові розрахунки за користування надрами, за формою затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 17.09.2012 № 1000 «Про затвердження форм податкових розрахунків з плати за користування надрами», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.10.2012 за № 1732/22044.

Суд звертає увагу, що оскільки позивачем не подавались декларації з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за І та ІІ квартали 2015 року з тих причин, що форму такої декларації за цей період не було затверджено ДФС України, тому у відповідача не було правових підстав стверджувати про узгодженість податкових зобов`язань з цього податку, а відповідно й відносити вказані суми до податкового боргу платника податків.

Системний аналіз норм чинного законодавства, зокрема, норм ПК України свідчить про необхідність сплати авансових внесків з рентної плати, однак, декларування таких авансових внесків передбачено лише з IV кварталу 2015 року (після заповнення відповідної форми звітності). Оскільки дане питання має неоднозначне тлумачення, слід застосовувати до спірних правовідносин норми п. 56.21 ст. 56 Податкового Кодексу, відповідно до даної норми, у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Вищенаведені висновки суду підтверджуються також позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 07.09.2021 у справі № 826/2568/16.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що дії відповідача щодо нарахування платнику податків штрафних санкцій за несвоєчасну сплату авансового внеску з рентної плати є неправомірними, оскільки несвоєчасна сплата відбулась через недотримання суб`єктами владних повноважень положень чинного законодавства щодо запровадження відповідної форми декларації, а тому податкові повідомлення-рішення від 25.01.2016 № /16, № /14, № /15 підлягають скасуванню.

Відповідачем не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, як того вимагає від сторін приписи частини першої статті 77 КАС України.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частинами 1 та 2 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Відповідно до статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Відповідно судом встановлено протиправність прийнятих відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень від 25.01.2016 № /16, № /14, № /15, такі рішення не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України та підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Акціонерного товариства «УКРНАФТА» - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Прилуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області від 25.01.2016 № /16, № /14, № /15.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.