Справа № 340/6481/25
Суддя: М.Я. САВОНЮК
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/6481/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Савонюка М.Я., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

До Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі- позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (надалі - відповідач), у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень на підставі абз. 4 п. 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень на підставі абз. 4 п. 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.02.2024 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу із командиром військової частини НОМЕР_2 . У період з 05.03.2024 по 02.06.2025 проходив військову службу на посаді стрільця-снайпера військової частини НОМЕР_1 .

13.03.2024 в ході збройної агресії російської федерації проти України потрапив у полон, з якого був звільнений 17.07.2024.

Вказує, що 11.09.2025 звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової винагороди (далі ОГВ) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі постанова №153).

У відповідь на вказану заяву отримав відмову військової частини НОМЕР_1 листом №1781/48450 від 12.09.2025, яка мотивована тим, що нарахування ОГВ здійснюється тільки діючим військовослужбовцям, натомість позивач був звільнений з Збройних Сил України згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №219 від 02.06.2025.

Вважає відмову відповідача необґрунтованою, адже у даному випадку наявні усі передбачені постановою №153 умови для отримання ОГВ: позивач був прийнятий на військову службу за контрактом в період дії воєнного стану у віці до 25 років; на дату прийняття постанови №153 перебував на військовій службі у складі військової частини НОМЕР_1 ; брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій; не притягався до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни; у період з 13.03.2024 по 17.07.2024 перебував у полоні.

Зауважує, що будь-яких застережень, чи обмежень, пов`язаних із фактом звільнення особи з військової служби, як підстави для відмови у виплаті ОГВ постанова №153 не містить.

З цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

В обгрунтування заперечень зазначає, що позивача наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.06.2025 №219 з 02.06.2025 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення частини.

З огляду на те, що позивач звільнений з військової служби у відставку, не проходить військову службу та не належить до числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, підстави для нарахування йому ОГВ відповідно до постанови №153 та поданої заяви від 12.09.2025 були відсутні.

Разом з тим, 11.10.2025 до військової частини НОМЕР_1 надійшло окреме доручення Міністра оборони України від 26.09.2025 №5601/уд (далі - окреме доручення №5601/уд), згідно якого вважається таким, що не застосовується з 07.08.2025 доручення Міністра оборони України від 20.02.2025 №999/уд.

При цьому, пунктом 4 окремого доручення №5601/уд вимагається проводити виплату ОГВ військовослужбовцям, які після 13.02.2025 були звільнені з військової служби та виключені зі списків особового складу військових частин (установ) і не отримали належну їм Винагороду, шляхом внесення змін до наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу частини на підставі повідомлення (довідки) про проведення попередньої перевірки та оформлених належним чином підтверджуючих документів.

Вказує, що у зв`язку з направленням особової справи позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 після звільнення його з військової служби, для реалізації права на отримання ОГВ йому потрібно подати до військової частини НОМЕР_1 заяву із відповідним переліком документів.

З урахуванням наведеного, вважає позовні вимоги передчасними, оскільки встановити наявність права позивача на одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах без проведення попередньої перевірки та оформлених належним чином підтверджуючих документів, неможливо.

З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач надав суду відповідь на відзив, у якій більш детально конкретизує доводи та обґрунтування, зазначені у позовній заяві, а також наводить свої аргументи на спростування тверджень відзиву відповідача. Наголошує, що набув право на отримання одноразової грошової винагороди перебуваючи на військовій службі та під час безпосередньої участі у бойових діях, а також перебуваючи у полоні. При цьому, факт звільнення з військової служби не може розглядатися як законна та обґрунтована підстава для відмови у здійсненні виплати, оскільки відповідне звільнення відбулося після набрання чинності постановою №153.

Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування доказів.

Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.

26.09.2025 ухвалою Кіровоградського окружного суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження), витребувано у відповідача докази по справі.

Установивши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_3 від 20.11.2023 (а.с. 13-14).

10.02.2024 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України, в собі командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_2 , було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу на строк до оголошення демобілізації (а.с. 17-19).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №73 від 05.03.2024 солдата ОСОБА_1 ( НОМЕР_4 ), призначеного наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024 №70-РС на посаду стрільця-санітара 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти НОМЕР_5 штурмового батальйону, вос100915/658а, який прибув із військової частини НОМЕР_2 , з 05.03.2024 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення (а.с. 36).

Згідно довідки військової частини НОМЕР_6 від 11.10.2025 №28000 про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 08.03.2024 по 14.03.2024 брав безпосередню участь y бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, перебуваючи в АДРЕСА_1 . Станом на 13.02.2025 за солдатом ОСОБА_1 : випадків притягнення до кримінальної відповідальності, випадків притягнення до адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення та дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни та строк дії яких не закінчився - не обліковано. У пункті 3.2 Довідки зазначено, що військовослужбовець перебував у полоні (крім тих, які добровільно здалися в полон) (а.с. 38).

Відповідно до відомостей з довідки Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» №09-07/11235 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 солдат військової частини НОМЕР_1 перебував у полоні та був звільнений 17.07.2024. Звільнення відбулось відповідно до Порядку здійснення передачі військовополонених ворогів державі агресору та звільнення оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2022 №441, в результаті реалізації рішення Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими, утвореного відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 № 257 (а.с. 20зв.)

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №219 від 02.06.2025 позивача, звільненого наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2025 №191-РС у запас із припиненням строку контракту за підпунктом «д» пункту 3 (у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)) частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу" з 02.06.2025 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 37).

11.09.2025 позивач через свого представника звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до постанови №153 (а.с. 21).

У відповідь на вказану заяву військова частина НОМЕР_1 листом №1781/48450 від 12.09.2025 повідомила представнику позивача, що відповідно до абзацу 2 пункту 4 постанови №153 нарахування ОГВ здійснюється тільки діючим військовослужбовцям, натомість ОСОБА_1 був звільнений з Збройних Сил України згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №219 від 02.06.2025 (а.с. 23).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

У подальшому указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон N 2232-XII), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Частиною 3 статті 1 Закону №2232-XII визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ видами військової служби є: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 14 ст. 2 Закону №2232-XII).

Згідно із частинами 1, 4 статті 4 Закону №2232-XII Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Порядок комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань військовослужбовцями встановлюється цим Законом та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Порядок проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджений Указом Президента України 10 грудня 2008 року N 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до пункту 2 Положення №1153/2008 громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом. У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.

Частинами 1 та статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Дo складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

11.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №153, пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу.

Пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасникам експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу.

Відповідно до пункту 4 Постанови №153 особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. N 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. N 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;

військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);

військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;

військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.

Тобто, право на виплату спірної грошової допомоги (винагороди) у сумі 1000000,00 грн. має особа, яка до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років прийнята або призвана на військову службу під час воєнного стану, не притягалась до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, а також брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153.

У разі перебування та звільнення з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі у разі, якщо військовослужбовець брав безпосередню участь у бойових діях строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153.

Варто зауважити, що така винагорода виплачується військовослужбовцям за умови, якщо вони не були притягнуті до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 10.02.2024 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу на строк до оголошення демобілізації.

На дату укладення контракту позивач досяг віку 22 роки.

З 05.03.2024 позивач був зарахований наказом №73 від 05.03.2024 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця-санітара 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти НОМЕР_5 штурмового батальйону.

ОСОБА_1 брав безпосередню участь в бойових діях під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 08.03.2024 по 14.03.2024

Згідно довідки Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» №09-07/11235 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 солдат військової частини НОМЕР_1 перебував у полоні та був звільнений 17.07.2024.

Відомості про притягнення до кримінальної, адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення та дисциплінарні стягнення за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни відсутні. Наведене підтверджене довідкою військової частини НОМЕР_6 від 11.10.2025 №28000 та витягом з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" ФОВА-004684244 (а.с. 20).

02.06.2025 позивач наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2025 №191-РС був звільнений у запас із припиненням строку контракту за підпунктом «д» пункту 3 (у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)) частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII та з цієї ж дати виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Таким чином, суд встановив, що на час набрання постановою №153 чинності (13.02.2025) позивач проходив військову службу за контрактом, який уклав у віці 22 повних роки, брав безпосередню участь в бойових діях під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебував у полоні та був звільнений 17.07.2024, до кримінальної, адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення, дисциплінарних відповідальності не притягався.

Беручи до уваги викладені вище обставини, суд вважає, що позивачем дотримані визначені Постановою №153 умови для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн. оскільки: 1) прийнятий на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років; 2) проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України; 3) брав безпосередню участь у бойових діях менше шести місяців у зв`язку з перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон); 4) не притягнутий до кримінальної відповідальності чи адміністративної відповідальності за вчинення військового правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про виплату ОГВ від 11.09.2025 відповідач з посиланням на абзац 2 пункту 4 постанови №153 зазначив, що ОГВ здійснюється тільки діючим військовослужбовцям, натомість ОСОБА_1 був звільнений з Збройних Сил України згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №219 від 02.06.2025.

З цього приводу суд зазначає, що Постанова №153 не містить жодних обмежень чи застережень відносно отримання одноразової грошової винагороди колишніми військовослужбовцями за умови дотримання інших, передбачених умов. Крім цього, право на таку виплату не залежить від факту подання військовослужбовцем рапорту/заяви на її отримання, адже саме військова частина, у якій особа проходить військову службу, за наявності визначених підстав зобов`язана вчинити усі необхідні дії для одержання військовослужбовцем усіх належних сум грошового забезпечення.

Інше тлумачення, на переконання суду, не відповідатиме меті прийняття Постанови №153 підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану та матиме ознаки дискримінації.

Більше того, у пункті 4 Окремого доручення Міністерства оборони України № 5601/уд від 26.09.2025, яке деталізує механізм реалізації Постанови №153 щодо підстав, порядку, процедури призначення і виплати Винагороди, вказано проводити виплату Винагороди військовослужбовцям, які після 13.02.2025 були звільнені з військової служби та виключені зі списків особового складу військових частин (установ) і не отримали належну їм Винагороду, шляхом внесення змін до наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу частини на підставі повідомлення (довідки) про проведення попередньої перевірки та оформлених належним чином підтверджуючих документів (а.с. 45-49).

З урахуванням встановлених судом обставин, суд доходить висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн, передбаченої постановою №153.

Стосовно обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб?єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.

У Окремому дорученні Міністра оборони України від 26.09.2025 №5601/уд визначено алгоритм дій щодо отримання відповідних документів, які підтверджують право військовослужбовця на отримання грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, та порядок виплати такої винагороди (шляхом внесення змін до наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Також в Окремому дорученні зазначено, що виплата винагороди військовослужбовцям проводиться за місцем проходження служби.

З огляду на наведене суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", з урахуванням вимог Окремого доручення Міністра оборони України від 26.09.2025 №5601/уд.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, діяв не на підставі Конституції та законів України.

Відповідачем не доведено правомірність своїх дій, натомість з матеріалів справи вбачається порушення прав позивача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом часткового задоволення позову.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Оскільки позов задоволено частково, суд стягує на користь позивача судовий збір у сумі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", з урахуванням вимог Окремого доручення Міністра оборони України від 26.09.2025 №5601/уд.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) судовий збір у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2025 року.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ).

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК