Справа № 460/18904/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/18904/25 пров. № А/857/47967/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шевчук С. М.
суддів - Кухтея Р.В.
Носа С.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 460/18904/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 Прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_4 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій,

місце ухвалення судового рішення м. Рівне
суддя у І інстанціїЩербаков В.В.
дата складання повного тексту рішенняне зазначено

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У жовтні 2025 року до Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до НОМЕР_1 Прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 Прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_4 ) Державної прикордонної служби України (далі відповідачі) у якій позивач просив суд:

визнати неправомірними дії НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_4 ) щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексації - січня 2008 року;

зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексації - січня 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати неправомірними дії НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_4 ) щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.07.2020;

зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 30.07.2020 із врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати неправомірними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 29.10.2021 по 07.11.2022;

зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок та виплату індексацію грошового забезпечення за період з 29.10.2021 по 07.11.2022 із врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати неправомірними дії НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_6 ) щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 31.07.2020 по 28.10.2021 та з 08.11.2022 по 31.12.2022 та з 08.11.2022 по 24.06.2025;

зобов`язати НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_6 ) здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 31.07.2020 по 28.10.2021 та з 08.11.2022 по 31.12.2022 та з 08.11.2022 по 24.06.2025 із врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 позовну заяву про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій за період з 19.07.2022 по 24.06.2025 залишено без руху.

Позивачу запропоновано протягом десяти днів з дня отримання ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року позовну заяву у справі № 460/18904/25 повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти постанову, якою справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що представник позивача отримав ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху 15.10.2025 року о 19 год. 37 хв. За правилами статті 120 КАС України, недоліки позовної заяви необхідно усунути не пізніше 27.10.2025 року. Натомість представник позивача подав заяву про усунення недоліків через електронний кабінет 27.10.2025 року о 17 год. 41 хв. Тому, на думку позивача, суд першої інстанції передчасно повернув позовну заяву.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги представник позивача та відповідачі повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не подав заяву про усунення недоліків позовної заяви протягом встановленого строку. Водночас, суд визнав, що позивач пропустив строк звернення до суду.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що ухвала про залишення позовної заяви без руху отримана представником позивача 16 жовтня 2025 року, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.

Станом на 28.10.2025 недоліки позовної заяви позивач не усунув.

Крім того, суд встановив, що вимоги позовної заяви стосуються зобов`язання відповідача здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 28.02.2018, з 01.03.2018 по 30.07.2020, з 29.10.2021 по 07.11.2022, з 31.07.2020 по 28.10.2021 та з 08.11.2022 по 31.12.2022 та з 08.11.2022 по 24.06.2025, тобто предмет спору зводиться до вимог про перерахунок грошового забезпечення позивача під час проходження ним військової служби, яка в силу пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України є публічною службою.

Водночас, позивач звільнений з військової служби 01.03.2025, відтак, на момент звільнення чинною була правова норма статті 233 КЗпП України, яка обмежує строк звернення до суду трьома місяцями з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Апеляційний суд встановив, що суд залишив позов без руху з тих підстав, що позивач не подав заяви про поновлення строку звернення до суду разом із позовною заявою та, відповідно до статті 123 КАС України, надав позивачу десять днів на подання заяви про поновлення строку із зазначенням поважних причин його пропуску.

Згідно із частиною 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повернув позовну заяву позивачу на тій підставі, що позивач не подав у наданий судом строк заяви про поновлення строку звернення до суду.

Проаналізувавши документи, які є у справі, апеляційний суд встановив, що ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 15.10.2025 представник позивача отримав того ж дня о 19 год. 44 хв.

Отже, відлік десятиденного строку на усунення недоліків позовної заяви, відповідно до правил обчислення строків, які встановлені статтею 120 КАС України, починається з 16.10.2025 року і закінчується відповідно з урахуванням вихідних днів - 27.10.2025 року.

Представник позивача подав заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом 27.10.2025 року о 19 год. 01 хв. Ця заява зареєстрована в суді 28.10.2025 року.

В той же час апеляційний суд звертає увагу на те, що ухвала про повернення позовної заяви постановлена 28.10.2025 року, тобто в той день коли зареєстрована в суді заява про поновлення строку звернення до суду.

Ця обставина, на думку апеляційного суду, свідчить про те, що суд першої інстанції передчасно повернув позовну заяву, не розглянувши заяву позивача про поновлення строку звернення до суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України законодавець не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Стосовно ж періоду після 19.07.2022 року, то колегія суддів, що Судовою палатою Верховного Суду у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23, викладено правовий висновок стосовно того, яка подія є початком перебігу строків звернення до суду, а зокрема:

« 77. Судова палата частково поділяє позицію суду апеляційної інстанції щодо порядку обчислення строку звернення до адміністративного суду, зазначену у його висновку. Зокрема, слід погодитися із висновком апеляційного суду про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

78. Виходячи з цього, Судова палата вважає обґрунтованим висновок про те, що саме дата вручення позивачу зазначеного документа, а саме 30 березня 2023 року, є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.

79. Водночас слід наголосити, що визначення моменту вручення грошового атестата як початку перебігу строку у цій справі відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності.»

Натомість постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції на вказані обставини не зважив.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції є такими, що зроблені з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати з прийняттям нового про направлення справи на продовження розгляду.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 320, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 460/18904/25 скасувати та прийняти постанову, якою справу № 460/18904/25 направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос