Справа № 140/7461/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/7461/25 пров. № А/857/41604/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С.М.
суддів -Кухтей Р.В.
Нос С.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикордонник» на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 140/7461/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикордонник» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

місце ухвалення судового рішення м. Луцьк
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїСмокович В.І.
дата складання повного тексту рішенняне зазначено

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У липні 2025 року до Волинського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикордонник» (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач), у якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 02.12.2024 №6.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 року відкрито позовне провадження у справі № 140/7461/25.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 5 днів на подання заяви про поновлення строку звернення до суду із наведенням поважних причин його пропуску.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року позовну заяву залишено без розгляду через те, що позивач не навів поважних причин пропуску місячного строку звернення до суду з позовною заявою.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти постанову, якою справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що з позовною заявою повторно звернувся 07.07.2025 року після того, як 10.06.2025 року отримав ухвалу Волинського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви. Позивач вважає, що звернувшись повторно в місячний строк після отримання ухвали про повернення первинної позовної заяви не пропустив строк звернення до суду.

Відповідач подав додаткові пояснення на апеляційну скаргу у яких погоджується із позицією суду першої інстанції про залишення позову без розгляду.

Про розгляд апеляційної скарги представник позивача та відповідач повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду першої інстанції та позивач не заявив клопотання про розгляд справи за його участю, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п. 1 ч.1 ст.311 КАС України, вважає за можливе розглянути вказану апеляційну скаргу в порядку письмового провадження

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду з моменту отримання рішення за результатами розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення в порядку досудового врегулювання спору.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26.12.2025 позивач в адміністративному порядку подав скаргу на податкове повідомлення-рішення від 02.12.2024 № 6.

28.02.2025 року Державна податкова служба України розглянула скаргу позивача та прийняла рішення про залишення скарги без задоволення.

Зазначене рішення позивач отримав 08.03.2025.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 122 КАС України, визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Так відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з пунктом 56.1 статті 56 рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Згідно з пунктом 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. У разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті (пункт 56.19 статті 56 ПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.07.2025 у справі № 500/2276/24 дійшла висновку, що загальною нормою є частина четверта статті 122 КАС України, а спеціальною нормою є пункт 56.19 статті 56 ПК України.

Велика Палата звернула увагу на те, що судова практика Верховного Суду є усталеною і тривалий час незмінною, тому у платників податків не повинно бути двозначного розуміння положень чинного законодавства щодо строку звернення до суду з позовними вимогами про оскарження податкових повідомлень-рішень після процедури адміністративного оскарження цих повідомлень-рішень.

Оскільки строк давності не є процесуальним строком, а отже, не визначає строк звернення до суду із позовом, тому не містять протиріч із усталеною судовою практикою щодо строку звернення до суду і наведені у зазначених постановах висновки про те, що право платника податків на оскарження в суді податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу (пункт 56.18 статті 56) може бути реалізовано протягом строку давності у 1095 днів, встановленого статтею 102 ПК України.

Апеляційний суд встановив, що 28.02.2025 року Державна податкова служба України прийняла рішення за результатами розгляду скарги позивача, яким податкове повідомлення-рішення від 02.12.2024 № 6 залишене без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Це рішення позивач отримав 08.03.2025, а тому, відлік місячного строку для звернення до суду після закінчення процедури адміністративного оскарження розпочався 09.03.2025 та тривав по 09.04.2025.

Однак, позивач звернувся до суду із первинним позовом 01.05.2025, тобто з пропущенням місячного строку на звернення до суду.

Тому доводи позивача про те, що позивач повторно подав апеляційну скаргу у місячний строк після отримання ухвали про повернення первинної апеляційної скарги не заслуговують на увагу, тому, що позивач вже пропустив строк звернення до суду при подачі первинної апеляційної скарги.

Інших доводів, які обґрунтували пропуск позивачем строку звернення до суду, позивач не навів.

Наведені позивачем причини пропущення строку на звернення до суду не дають підстав для визнання їх поважними та поновлення строку звернення до суду, оскільки, позивач мав об`єктивну можливість своєчасно звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикордонник» залишити без задоволення.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 140/7461/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос