Справа № 280/8112/25
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 грудня 2025 року Справа № 280/8112/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕСТ-С»

до Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРЕСТ-С» (надалі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області від 29.07.2025 № ОПШ 020238 про застосування адміністративно-господарського штрафу;

- визнати протиправною та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області від 29.07.2025 № ОПШ 020239 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що при складенні Акту рейдової перевірки від 19.06.2025 № ОАР 006630, так і постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № ОПШ 020239 від 29.07.2025, відсутнє нормативно-правове обґрунтування того, що саме а/д С-0411206 являється дорогою місцевого значення, і залишається не зрозумілим, так це автомобільна дорога загального користування, вулиця чи дорога населеного пункту тощо і на підставі якого саме рішення та якого органу влади або місцевого самоврядування це визначено. Зазначає, що недопущення порушення вказаних чинним законодавством вимог, може відбуватися виключно при наявності належного маршрутного, інформаційного орієнтування на дорогах, за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки або інших засобів, порядок та встановлення яких передбачено ДСТУ 4100:2021 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування». Зазначає, що фактичне зважування транспортного засобу, вантажу не проводилося. Відомості про проведення габаритно вагового контролю відсутні. Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів складено без фактичного зважування ТЗ, виключно на підставі товарно-транспортної накладної, яка в розумінні ст.70 КАСУ, не може бути належним та допустимим доказом у справі. Щодо постанови № ОПШ 020238 від 29.07.2025, яку було винесено за не надання документів водієм, зазначив, що всі необхідні документи на транспортні засоби та вантаж водієві було видано позивачем перед рейсом, а не надання документів контролюючій особі було виключно ініціативою водія, що підтверджується відео записом проведення перевірки. Позивач вважає спірні постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправними. Просить позовну заяву задовольнити.

22.09.2025 позовну заяву залишено без руху.

25.09.2025 позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 06.10.2025 відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач проти адміністративного позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві відповідно до якого зазначено, що матеріалами справи підтверджено порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, зафіксоване в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.06.2025 №ОАР006630, яке полягає у здійсненні ним перевезення вантажу автомобільною дорогою місцевого значення, де максимальна допустима загальна маса транспортного засобу 24 т (24000 кг), транспортним засобом, загальна маса якого згідно з товарно-транспортною накладною № 253 від 19.06.2025 становить 39,16 т, що на понад 30% перевищує встановлені законодавством норми та має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-ІІІ. Зокрема зазначає, що в направленні на перевірку серед перелічених ділянок доріг , маршрутів зазначено Дніпропетровський район. Відповідач звертає увагу, що с. Радісне входить до складу Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. В графі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) вказано від 12.06.2025 № 000209, де дата та номер направлення повністю співпадають. Також зазначає, що водій транспортного засобу після зупинки транспортного засобу зобов`язаний надавати посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, виконувати вимоги посадової особи, передбачені законодавством про автомобільний транспорт, та розпочинати рух лише з дозволу посадової особи. Просить відмовити у задоволені позовної заяви.

Від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив відповідно до якої зазначено, що при складенні як Акту рейдової перевірки від 19.06.2025 № ОАР 006630, так і постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № ОПШ 020239 від 29.07.2025, відсутнє нормативно-правове обґрунтування того, що саме а/д С-0411206 являється дорогою місцевого значення, і залишається незрозумілим, так це автомобільна дорога загального користування, вулиця чи дорога населеного пункту тощо і на підставі якого саме рішення та якого органу влади або місцевого самоврядування це визначено. Недопущення порушення вказаних чинним законодавством вимог, може відбуватися виключно при наявності належного маршрутного, інформаційного орієнтування на дорогах, за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки або інших засобів, порядок та встановлення яких передбачено ДСТУ 4100:2021 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування». Просить задовольнити позовні вимоги.

Від відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив відповідно до яких зазначено, що рейдова перевірка проводиться на підставі направлення на рейдову перевірку (у паперовій або електронній формі (за наявності технічної можливості) із зазначенням посадових осіб за формою згідно з додатком 1 (далі направлення), що складається та підписується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу ( пункт 4). Направлення на проведення рейдових перевірок Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області № 000209 видане 12.06.2025 на період з 16.06.2025 по 22.06.2025. Інформацію про всі автомобільні дороги державного та місцевого значення на території Дніпропетровській області фізично неможливо розмістити у направленні на рейдову перевірку через їх значну кількість, тож у направленні на рейдову перевірку зазначено: автомобільні дороги в межах Дніпропетровській області, Дніпропетровському районі та інші об`єкти. У даному випадку рейдова перевірка проводилася у межах Дніпропетровського району, що відповідає направленню №000209. В направленні на перевірку серед перелічених ділянок доріг , маршрутів і т.д. зазначено Дніпропетровський район. Відповідач звертає увагу, що с. Радісне входить до складу Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Отже, рейдова перевірка 19.06.2025 була проведена на законних підставах. Просить відмовити у задоволені позовної заяви.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

19.06.2025 о 14 год. 11 хв. (місце проведення перевірки: Дніпропетровська обл., с. Радісне, а/д С041206) посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 12.06.2025 №000209 проведено перевірку транспортного засобу марки автомобіль DAF номерний знак НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію, серія та номер НОМЕР_2 ) разом із спеціалізованим напівпричіпом марки LAG номерний знак НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію, серія та номер НОМЕР_4 ), що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРЕСТ-С», за результатами якої складено акт від 19.06.2025 № ОАВ 000425 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та акт від 19.06.2025 № ОАР 006630 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Зі змісту акту від 19.06.2025 № ОАВ 000425 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів вбачається, що на дорозі місцевого значення в Дніпропетровській області, с. Радісне а/д С041206 було проведено документальний габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки автомобіль DAF номерний знак НОМЕР_1 , спеціалізованого напівпричіпу марки LAG номерний знак НОМЕР_3 згідно ттн №253 від 19.06.2025 та встановлено: маса транспортного засобу з вантажем становить 39,160 т, що перевищує нормативно визначені 24 т.

Зважаючи на виявлене порушення було складено акт від 19.06.2025 № ОАР 006630 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. У вказаному акті в якості порушення зазначено : «…перевищення встановлених законодавством вагових норм на дорозі місцевого значення…»; «…відсутні реєстраційні документи на транспортний засіб тягач та причіп; відсутнє посвідчення водія відповідної категорії…». Зокрема в графі «у тому числі порушення відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»» зазначено: «ч.1 абз.17 Перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 50% при перевезенні подільного вантажу, ч.1 абз.3 Перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст. 48 цього Закону». Також з вказаного акту вбачається, що водій відмовився від проставлення підпису та надання пояснень.

29.07.2025 В.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Анатолій РОМАНЕНКО, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ОПШ 020238, якою постановив стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 гривень за порушення вимог ст.34, ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ОПШ 020239, якою постановив стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 51000,00 гривень за порушення вимог ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Правом подання скарги до Укртрансбезпеки на вказану постанову позивач не скористався.

Позивач, вважаючи спірні постанови відповідача протиправними, звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності постанов Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті від 29.07.2025 № ОПШ 020238, № ОПШ 020239 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до абз. 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Пунктами 1, пп. 2, 15, 27 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорт. Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (п. 8 Положення).

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначено Законом України "Про автомобільний транспорт" №2344-III від 05.04.2001 (далі - Закон №2344-III, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", «;Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень (стаття 2 Закону №2344-III).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 2344-ІІІосновним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до положень статті 6 Закону №2344-IIIзагальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень.

Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (далі - Порядок №1567, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який відповідно до пункту 1 Порядку №1567 визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка (пункт 12 Порядку № 1567).

Відповідно до пунктів 14, 15, 21 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, зокрема: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; виконання водієм вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно з пунктами 25 - 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Щодо спірної постанови від 29.07.2025 № ОПШ 020239 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Тож відповідно до вказаних норм контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися автомобільним перевізником та такий контроль не залежить ані від протяжності маршрутів, ані від виду перевезення: внутрішнього чи міжнародного.

Відповідно до частини 2 статті 48 №2344-III встановлено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Частина 4 статті 48 Закону №2344-III визначає, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентним уповноваженими органами або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Дозвіл оформлюється підрозділами Державтоінспекції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до п.п. б пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: фактичної маси: комбінованих транспортних засобів - двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 т (максимальне значення для автомобільних доріг державного значення) та 24 т (максимальне значення для автомобільних доріг місцевого значення).

За приписами абзацу 17 частини 1 статті 60 Закону №2344-IIIпередбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок №879).

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Підпунктом 5-1 пункту 2 Порядку №879 передбачено, що документальний габаритно-ваговий контроль визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Згідно пункту 6 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до пункту 16 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Отже, із аналізу наведених норм чинного законодавства у сфері транспорту, слідує, що законодавцем передбачено два види габаритно-вагового контролю, а саме: документальний та точний контроль.

При цьому, при документальному габаритно-ваговому контролі визначення маси транспортного засобу здійснюється на підставі документів шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу, а точний ваговий контроль здійснюється за допомогою спеціально обладнаного пункту вагового контролю.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується представниками сторін, що, у даних правовідносинах посадовими особами відповідача було здійснено документальний габаритно-ваговий контроль, а тому, перевищення вагових обмежень повинно підтверджуватись документально.

Частиною 1ст. 48 Закону №2344-III установлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі - Правила №363), товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Згідно пункту 11.1 Правил №363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Так, судом із матеріалів справи встановлено, що у даних правовідносинах позивач виступав як автомобільний перевізник та надавав послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом, у даному випадку, жита, автомобілем марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 з напівпричіпом марки марки LAG номерний знак НОМЕР_3 .

Перевіркою зафіксовано перевищення вагових обмежень, а саме: - вага транспортного засобу з вантажем становить 39,160 т, що перевищує нормативно визначені 24 т на понад 50 %.

Відповідно до наявної у справі копії товарно-транспортної накладної №253 від 19.06.2025, на підставі якої здійснювалося перевезення згаданого подільного вантажу, вбачається, що маса транспортного засобу складала 39,160 тон, при допустимій масі навантаження транспортного засобу у 24 тони.

Тобто, наданою до перевірки згаданою вище товарно-транспортною накладною №253 від 19.06.2025 підтверджується факт здійснення перевезення позивачем з перевищенням встановленого нормативу у 24 тони.

Судом враховується і те, що вагові обмеження запроваджені для запобігання руйнуванню автомобільних доріг, а тому навість за умови технічної можливості транспортного засобу, перевізники мають дотримуватися вагових обмежень для запобігання руйнуванню автомобільних доріг, які не розраховані на використання їх з перевищенням вагових норм.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги представник позивача вказує на відсутність жодного заборонного знаку. Вказане також було зазначено і водієм від час проведення перевірки (що підтверджується відеозаписом із нагрудного відеореєстратора інспектора контролюючого органу).

Щодо наведеного суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про автомобільні дороги" автомобільні дороги загального користування поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення. Автомобільні дороги місцевого значення поділяються на обласні та районні.

До обласних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують адміністративні центри Автономної Республіки Крим і областей з іншими населеними пунктами в межах Автономної Республіки Крим чи області та із залізничними станціями, аеропортами, річковими портами, пунктами пропуску через державний кордон, місцями відпочинку і не належать до доріг державного значення.

До районних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують адміністративні районні центри з іншими населеними пунктами, інші населені пункти між собою, з підприємствами, об`єктами культурного значення, іншими дорогами загального користування у межах району.

Перелік доріг місцевого значення, у тому числі їх ділянок, що суміщаються з вулицями міст та інших населених пунктів, затверджують Рада міністрів Автономної Республіки Крим та обласні державні адміністрації один раз на три роки.

Відповідно до Переліку автомобільних доріг загального користування місцевого значення у Дніпропетровській області, затвердженого Розпорядженням голови облдержадміністрації від 20.02.2024 № Р-70/0/3-24 вбачається, що ділянка дороги С041206 Іванівка-Радісне-/Т-04-14/ протяжністю 17,740 км. відноситься до доріг місцевого значення у Дніпропетровській області (пункт 444 вказаного Переліку), а тому нормативно допустима вага при проїзді вказаною дорогою становить 24 тони.

Вказана інформація є загальнодоступною для ознайомлення для недопущення випадків перевищення вагових норм, аналогічно ситуації, що склалася під час перевірки.

Суд зазначає, що при винесенні такого роду постанов відповідач керується виключно Порядком № 1567, Законом України "Про автомобільний транспорт", частково Господарським кодексом України та іншими підзаконними нормативно-правовими актами у сфері автомобільного транспорту які таких виключень не передбачають.

Питання встановлення дорожніх знаків не відноситься до компетенції Укртрансбезпеки, а відсутність таких знаків не може слугувати підставою для звільнення позивача від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.

При цьому, автомобільний перевізник та водій здійснюючи господарську діяльність по перевезенню вантажів зобов`язані наперед визначити належний маршрут транспортного засобу, пересвідчитись, що такий маршрут забезпечить дотримання правил перевезень та інших нормативних актів з метою безпечного транспортування вантажу до пункту призначення згідно діючих положень та правил.

Таким чином, будучи автомобільним перевізником позивач зобов`язаний був знати (з`ясувати до виходу на маршрут), що автомобільна дорога С041206 належить до доріг місцевого значення, і нормативно допустима вага при проїзді вказаною дорогою становить 24 тони. Якщо при перевезенні вантажу уникнути проїзду по вказаній дорозі не можливо, то позивачу потрібно було отримати відповідний дозвіл.

В даному випадку, дотримання встановлених правил перевезення вантажів залежало лише від перевізника та водія і могло бути забезпечене ще під час планування маршруту. Наведене також стосується орієнтування водія під час руху транспортного засобу. А тому, відсутність заборонного дорожнього знаку не виключає вини перевізника та не може слугувати самостійною підставою для скасування оскарженої постанови.

Доказів наявності інших обставин чи перешкод для водія, які б унеможливили рух транспортного засобу з дотриманням встановлених правил позивачем не наведено.

Щодо місця проведення перевірки слід зазначити, що в направленні на рейдову перевірку від 12.06.2025 №000209 серед перелічених ділянок доріг, маршрутів зазначено «Дніпропетровський район». Село Радісне, входить до Дніпропетровського району, а отже інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті правомірно було проведено рейдову перевірку на вказаній ділянці дороги.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення абз. 17 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-Ш, через що правові підстави для скасування спірної постанови від 29.07.2025 № ОПШ 020239 про застосування адміністративно-господарського штрафу у суду відсутні.

Щодо спірної постанови від 29.07.2025 № ОПШ 020238 про застосування адміністративно-господарського штрафу суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом за змістом статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Відповідно до статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки у статті 48 Закону №2344-ІІІ визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи, необхідні для проведення внутрішніх перевезень вантажів.

Статтею 2 Закону №2344-ІІІ передбачено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «;Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Так, відповідно до статті 1 Закону №2344-ІІІ водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

За визначення пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі Правила дорожнього руху), водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Відповідно до пункту 2.1 вказаних Правил водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, серед іншого, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Тобто, наявність посвідчення водія відповідної категорії є обов`язковою умовою для допуску особи до керування тим чи іншим транспортним засобом.

При цьому обов`язок водія транспортного засобу мати при собі посвідчення водія відповідної категорії та пред`являти його для проведення перевірки уповноваженим посадовим особам чітко передбачений нормами Закону №2344-ІІІ.

Відсутність у водія транспортного засобу на момент проведення перевірки посвідчення водія відповідної категорії чи відмова у його наданні, що має наслідком неможливість встановити особу водія транспортного засобу, є підставою для застосування до автомобільного перевізника адміністративно-господарського штрафу.

Так, під час проведення рейдової перевірки водієм транспортного засобу ОСОБА_1 на відповідну вимогу інспектора надати посвідчення водія було отримано відмову, що підтверджується відеозаписом із нагрудного відеореєстратора інспектора контролюючого органу.

Відповідно до положень пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, серед іншого, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб (пункт 2.2 Правил дорожнього руху).

Таким чином, наявність у водія транспортного засобу реєстраційних документів на транспортний засіб (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) є обов`язковою умовою для здійснення керування ним та обумовлена необхідністю підтвердити законність використання такого транспортного засобу та коло осіб, що здійснюють перевезення з його використанням.

В зв`язку з зазначеним, суд вважає, що на момент проведення рейдової перевірки позивач не забезпечив водія повним комплектом документів, що передбачений законодавством, у зв`язку з чим інспектором правомірно зафіксовано в акті перевірки порушення вимог статті 34, статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац третій частини першоїстатті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Відповідно до вимог абзацу третього частини першої статті 60 Закону №344-III за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону передбачено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За викладених обставин, суд не знаходить підстав для висновку про порушення відповідачем правил та процедур, тобто процедурних порушень, які б впливали юридичну силу оскаржуваних рішень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-Ш, через що правові підстави для скасування спірної постанови від 29.07.2025 № ОПШ 020238 про застосування адміністративно-господарського штрафу у суду відсутні.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість, підстави, якими позивач обґрунтовує протиправність оспорюваної постанови, спростовуються матеріалами справи, а інших підстав для визнання неправомірною постанови відповідача судом не встановлено.

За вказаних обставин, суд вважає, що постанови від 29.07.2025 № ОПШ 020238 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн. та від 29.07.2025 № ОПШ 020239 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 51000,00 грн. прийняті відповідачем на підставі, у межах та у спосіб, передбачений законодавством України, відповідають критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для її скасування.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, відтак, підстави для розподілу судових витрат у цій справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕСТ-С» (просп. Соборний, буд. 158, оф.319, м. Запоріжжя, 69057; ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (69118, м.Запоріжжя, вул.Чубанова, 8) про визнання протиправними та скасування постанови - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова