Справа № 520/22956/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 р. Справа № 520/22956/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2024, головуючий суддя І інстанції: Садова М.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/22956/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (надалі - відповідач, ДПП, апелянт), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ДПП в особі Управління патрульної поліції в Харківській області щодо неподання до органу Державної казначейської служби України подання на повернення помилково зарахованих до державного бюджету коштів у розмірі 17000,00 грн на користь ОСОБА_1 , які були сплачені відповідно до платіжної інструкції від 30.11.2023 № 0.0..1;

- зобов`язати ДПП в особі Управління патрульної поліції в Харківській області сформувати на направити подання до органів Державної казначейської служби України для повернення на користь ОСОБА_1 помилково сплачених до державного бюджету грошових коштів у сумі 17000,00 грн, які були сплачені відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 30.11.2023; - вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ДПП, яка полягає у не формуванні подання про повернення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 17000 грн 00 коп., помилково зарахованих до державного бюджету, згідно з платіжним документом від 30.11.2023 № 0.0..1, за формою згідно з додатком 1 до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.

Зобов`язано ДПП сформувати та подати до відповідного Головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету подання про повернення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 17000 грн. 00 коп., помилково зарахованих до державного бюджету, згідно з платіжним документом від 30.11.2023 № 0.0..1, за формою згідно з додатком 1 до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ДПП за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення суду у цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з посиланням на ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП наполягав на тому, що позивач мав сплатити подвійний розмір штрафу, у зв`язку з чим, вважає що ця сума не є помилково зарахованою. Вважає, що оскільки постанова про стягнення була направлення на виконання, то органом контролю, в розумінні Постанови № 106 є Мін`юст, а не Національна поліція.

Відповідач надав відзив, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом були встановлені наступні обставини.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2023 року у справі № 644/2025/22 (провадження № 3/644/131/23) ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік та стягнуто судовий збір. Постановою Харківського апеляційного суду від 01.11.2023 судове рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постанова суду від 31.08.2023 набрала законної сили 01.11.2023.

30.11.2023 позивачем сплачено кошти у розмірі 17000,00 грн за рішенням суду н/п 3/644/131/23 /а.с. 11/.

23.01.2024 державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 73887752 з примусового виконання постанови № 644/2025/23 /а.с. 12/.

24 січня 2024 року позивачем сплачено борг, виконавчий збір та виконавчі витрати, а всього у розмірі 19000,00 грн у виконавчому провадженні № 73887752 /а.с. 16/.

25.01.2024 державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 73887752, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», борг сплачено у повному обсязі.

19.02.2024 позивач звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про повернення помилково сплачених коштів у розмірі 17000,00 грн, згідно з платіжного документа від 30.11.2023.

26.02.2024 Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області повідомило позивача про те, що для повернення помилково сплачених коштів необхідне подання органу, що контролюють справляння надходжень бюджету. Контроль за кодом бюджетної класифікації 21081300, зазначеного у платіжному документі від 30.11.2023 покладено на Національну поліцію. Тому саме такий орган повинен звернутися із поданням про повернення помилково сплачених коштів /а.с. 17/.

ДПП Управління патрульної поліції в Харківській області на звернення позивача від 19.04.2024 повідомило останнього про те, що ОСОБА_1 сплатив штраф 30.11.2023 у розмірі 17000,00 грн та 24.01.2024 у межах виконавчого провадження також у сумі 17000,00 грн, тобто у подвійному розмірі у відповідності до ст. 308 КУпАП, а відтак підстав для звернення із подання про повернення коштів за платіжним документом від 30.11.2023 немає підстав /а.с.20-22/.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не подання до органу Державної казначейської служби України на підставі звернення позивача подання про повернення помилково зарахованих до державного бюджету коштів згідно з платіжного документа від 30.11.2023 № 0.0..1.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів вказує, що ця конституційна норма втілює засадничу складову принципу законності, відповідно до якої суб`єктам владних повноважень дозволено робити тільки те, на що їх прямо уповноважує закон. Ця конституційна норма вимагає дотримуватися приписів Закону як підстави для вчинення суб`єктом владних повноважень активних дій. Закон, своєю чергою, визначає, описує, який юридичних факт чи їх сукупність повинні бути наявними для того, щоб у владного суб`єкта виникли повноваження діяти тим чи іншим чином. Будь-яка діяльність та будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності таких юридичних фактів, визначених законом, буде проявом свавільності.

Конструкція "в межах повноважень" у розумінні ст. 19 Конституції України стосується обсягу повноважень і вказує на необхідність суб`єкту владних повноважень діяти виключно в тих межах, на які їх уповноважили Конституція та закони України. Це означає, що суб`єктам владних повноважень заборонено вчиняти будь-які дії або приймати будь-які рішення, можливість вчинення чи прийняття яких прямо не передбачена в тексті закону для певного випадку. Будь-які такі рішення або дії будуть проявом свавільності.

"У спосіб" у тексті ч. 2 ст. 19 Конституції України вказує на те, що, по-перше, спосіб вчинення дій і прийняття рішень обов`язково має бути встановлений законом. Положення ч. 2 ст. 19 Конституції вимагає того, щоб і підстави вчинення дій та прийняття рішень суб`єктами владних повноважень, і межі їхніх повноважень, і спосіб вчинення дій та прийняття рішень були або встановлені на конституційному рівні, або закріплені на рівні закону. По-друге, суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти й приймати рішення саме в такий спосіб, який передбачений законом, тобто неухильно дотримуватися визначеної на рівні закону процедури вчинення юридично значущих дій та прийняття обов`язкових для інших суб`єктів рішень. По-третє, суб`єкти владних повноважень не мають права вчиняти дії чи приймати рішення свавільно, тобто у спосіб, відмінний від того, який визначений законом.

Суд також звертає увагу на відсутність ієрархічного підпорядкування вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України. Жодна з них не є важливішою за іншу. Суб`єкти владних повноважень можуть діяти та приймати рішення виключно з дотримання усіх трьох із них одночасно. Таким чином, порушення владним суб`єктом визначеної законом процедури вчинення дій або прийняття рішень є настільки ж неприпустимим, як і вчинення ним дій (прийняття рішень) без уповноваження законом.

Також заслуговує й акцент положень Конституції України на необхідності визначення способу вчинення дій або прийняття рішень для суб`єкта владних повноважень (процедури їх вчинення) саме на рівні закону. Оскільки рішення або дії суб`єктів владних повноважень як органів публічної адміністрації прямо впливають на права та інтереси інших осіб, вимоги до процедури їх вчинення, які запобігають порушенням прав осіб та свавільності повинні бути встановлені саме законодавчим органом як органом представницької демократії як одна із передумов дотримання принципу верховенства права.

Правовідносини щодо провадження по виконанню постанови про накладення штрафу врегульовані, зокрема, главою 27 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно з п. 12 розділу ХІХ Інструкції з діловодства у місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (із змінами та доповненнями) оригінал документа про сплату судового збору, штрафу (як засобу процесуального примусу) в паперовій та/або електронній формі приєднується до матеріалів судової справи (кримінального провадження). Перед надсиланням виконавчого документа відповідальний працівник суду перевіряє стан добровільної сплати боржником судового збору, штрафу (як засобу процесуального примусу) та інших платежів до бюджету.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2023 року у справі № 644/2025/22(провадження № 3/644/131/23), залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 01.11.2023, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік та стягнуто судовий збір.

Позивач сплатив штраф у розмірі 17000,00 грн у справі н/п 3/644/131/23, що підтверджено платіжною інструкцією № 0.0..1 від 30.11.2023, проте позивач не подав до суду Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цю інструкцію, що призвело до направлення виконавчого документа на виконання до органу ДВС.

Орган ДВС стягнув повторно з позивача суму штрафу у розмірі 17000 грн, та відповідні витрати, пов`язані з виконавчим провадження.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що на виконання постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2023 року у справі № 644/2025/22, ОСОБА_1 фактично двічі сплатив суму штрафу у розмірі по 17000 грн, у зв`язку з чим у позивача виникло право повернути суму зайво сплаченого штрафу або з ДПП, або з органу ДВС. У зв`язку з чим, позивач ініціював питання про повернення надміру сплачених коштів з ДПП.

Процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі), передбачено Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (далі Порядок № 787).

Згідно з пунктом 3 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки отримувачів коштів, відкриті в банках або Казначействі, вказані у поданні (висновку, повідомленні) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, органів, які ведуть облік заборгованості в розрізі позичальників, заяві платника (у разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого)).

Відповідно до пункту 5 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Заява про повернення коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (для фізичної особи за її згодою), причина повернення коштів з бюджету, найменування та місцезнаходження банку, в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).

За умови інформаційно-технологічних можливостей органу, що контролює справляння надходжень бюджету, головного управління Казначейства, Казначейства платник може подати заяву до такого органу в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах, електронних довірчих послуг та електронного документообігу. В електронній заяві також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку платнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним.

Разом із заявою про повернення коштів з бюджету платником подається до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, оригінал або копія документа на переказ, або паперова копія електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Згідно з пунктом 10 Порядку №787 у день отримання подання відповідне головне управління Казначейства, Казначейство здійснює перевірку повноти реквізитів подання та зарахування коштів до бюджету згідно із реквізитами, зазначеними у поданні.

Подання, яке пройшло перевірку повноти реквізитів подання та зарахування коштів до бюджету згідно із реквізитами, зазначеними у поданні, приймається головним управлінням Казначейства, Казначейством до виконання.

Про прийняття подання до виконання головне управління Казначейства, інформує орган, що контролює справляння надходжень бюджету, або орган, який веде облік заборгованості в розрізі позичальників, шляхом надсилання засобами системи Казначейства відповідного електронного повідомлення.

Частиною сьомою статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що перелік податків і зборів та інших доходів бюджету згідно з бюджетною класифікацією в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а також загальні вимоги щодо обліку доходів бюджету визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно Класифікації доходів бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.01.2011 №11, до коду бюджетної класифікації 21081300 належать «Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (крім адміністративних штрафів за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 «Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету» (далі - Постанова №106) установлено, що перелік податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету визначається відповідно до переліку кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (далі - перелік), згідно з додатком. Контроль за кодом бюджетної класифікації 21081300 покладено на Укртрансбезпеку, Національну поліцію, Мін`юст (за виконавчими документами, які перебувають/перебували на виконанні).

Аналіз наведених приписів дає підстави для висновку про те, що у цьому випадку контроль за кодом бюджетної класифікації 21081300 покладено як на Національну поліцію так і на Мін`юст.

Колегія суддів зауважує, що оскільки питання про повернення надміру сплаченої суми штрафу стосується суми сплаченої до відкриття ВП № 73887752 на підставі платіжної інструкції № 0.0..1 від 30.11.2023, то контроль за кодом бюджетної класифікації 21081300 покладено саме лише на Національну поліцію.

Підстави вважати, що контроль за кодом бюджетної класифікації 21081300 покладено на Мін`юст мали б значення лише у випадку, якщо б позивач ініціював повернення суми зайво сплаченого штрафу, стягнутих з нього відповідним органом ВДВС.

Отже, доводи апелянта, що в розумінні Постанови №106 Національна поліція не здійснює контроль за кодом бюджетної класифікації 21081300 є хибними.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про правильність висновку суду першої інстанції про те, що саме Національна поліція здійснює формування подання про повернення надміру та помилково сплачених коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.04.2023 по справі № 160/2727/21.

Стосовно твердження апелянта про стягнення штрафу у подвійному розмірі, та, відповідно, відсутності підставі для повернення таких коштів, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що можливість стягнення подвійного розміру штрафу нерозривно пов`язана з тим, що про застосування подвійного розміру штрафу має бути прямо вказано у постанові про стягнення штрафу.

Постановою про стягнення штрафу у цьому випадку є постанова Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2023 року у справі № 644/2025/22.

Дослідивши зміст цієї постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова колегія суддів встановила, що у ній відсутнє застереження про можливість застосування подвійного стягнення штрафу.

За таких умов, у державного виконавця не було законних підстав для застосування ст. 308 КУпАП при зверненні до примусового виконання, а тому доводи апелянта про сплату позивачем подвійного розміру штрафу є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про правильність висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду цієї справи, а тому у її задоволенні належить відмовити.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року по справі №520/22956/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк