Справа № 477/2491/25
Суддя: Семенова Л. М.
Дата ухвалення: 2025-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2491/25
Провадження №2-а/477/25/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Сеніній В.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Миколаєві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2025 року до суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якого просив визнати протиправною та скасувати постанову за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП №1940 від 04 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що 04 вересня 2025 року уповноваженою особою відповідача винесено постанову №1940, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 17000 грн.

Відповідно до змісту постанови, 03 вересня 2025 року о 15.30 год. ІНФОРМАЦІЯ_2 в ході перевірки по наявним базам даних виявлено правопорушення, яке полягає у тому, що ОСОБА_1 відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці, чим порушив вимоги абз.1 п.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ, абз.2 п.1 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 30.12.2022 року №1487, під час дії особливого періоду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період».

Із вищенаведеною постановою позивач категорично не погоджується та вважає постанову такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що при винесені оскаржуваної постанови не було враховано, що він повістку не отримував, до ІНФОРМАЦІЯ_3 не викликався. Крім того, у постанові взагалі не зазначено, у які дату та час він не з`явився та з якого приводу він викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до витягу з Резерв+ має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п.1 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у вигляді бронювання до 06.01.2026 року. Також мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки має трьох неповнолітніх дітей, що підтверджується Тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 24.04.2023 року. Крім того, позивач уточнив облікову дані вчасно 20.06.2024 року. В період з 24 по 29 липня 2025 року пройшов повторно військово-лікарську комісію. 30 липня 2025 року в Резерв+ з`явилася відмітка про проходження ним повторно військово-лікарської комісії.

У зв`язку з зазначеним, вважає постанову незаконною та такою, що постановлена з грубим порушенням законодавства, а отже підлягає скасуванню.

Ухвалою від 12 листопада 2025 року адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

17 листопада 2025 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , у якому зазначено, що посадова особа відповідача мала усі підстави для винесення оскаржуваної постанови, зважаючи на те, що ОСОБА_1 отримав повістку №4440271 24 липня 2025 року, що підтверджується його розпискою, а отже знав, що йому необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних 07 серпня 2025 року о 10 годині.

У зв`язку з зазначеним, представник відповідача вважала позов не обгрунтованим, безпідставним та таким, у задоволенні якого належить відмовити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав. У відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

04 вересня 2025 року позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та постановою №1940, прийнятою начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000 грн.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, 03 вересня 2025 року о 15.30 год. ІНФОРМАЦІЯ_2 в ході перевірки по наявним базам даних виявлено правопорушення, яке полягає у тому, що ОСОБА_1 відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці, чим порушив вимоги абз.1 п.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ, абз.2 п.1 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 30.12.2022 року №1487, під час дії особливого періоду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період».

На ОСОБА_1 накладено стягнення за ч.3 ст.210-1 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 17000 грн.

Не погодившись з зазначеною постановою, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

З огляду на викладене, між сторонами склались правовідносини з приводу оскарження постанови суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Диспозицією частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за чинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Диспозицією частини 1 статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Тобто, необхідною умовою притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП є встановлення факту порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією рф проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України №65/2022 від 24.02.2022 року оголошено про проведення загальної мобілізації.

У відповідності до положень статті 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

Здійснюють правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначають загальні засади проходження в Україні військової служби Конституція України, Закон України «Про оборону України», Закон України «Про правовий режим воєнного стану», Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, Закон України «Про правовий режим воєнного стану».

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, порушив вимоги, встановлені абзацем 1 пункту 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до яких громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 отримав направлення для визначення придатності до військової служби 24 липня 2025 року за №4440187.

ОСОБА_1 медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з направленням ІНФОРМАЦІЯ_1 пройшов, що підтверджується результатами медичного обстеження спеціалістами та Витягом з мобільного застосунку Міністерства оборони України «Резерв+», відповідно до якого датою постанови військово-лікарської комісії зазначено 30 липня 2025 року.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Зі змісту статті 251 КУпАП слідує, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання відповідних доказів.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові відповідачем не зазначено мету виклику до територільного центру комплектування та соціальної підтримки, а також не вказано дату та час, коли ОСОБА_1 мав з`явитись до вказаного територільного центру комплектування та соціальної підтримки.

Також, з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем вживалися заходи щодо отримання відомостей щодо позивача в порядку електронної інформаційної взаємодії, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося.

Окрім того, як встановлено судом, відомості щодо проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії на дату прийняття оскаржуваної постанови вже були у мобільному застосунку Міністерства оборони України «Резерв+».

Стосовно інших пояснень та аргументів сторін, суд вважає, що вони не мають вирішального значення для вирішення спору.

Слід зазначити, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

Слід зазначити, що КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу частини 1 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено статтею ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 цієї статті за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки в діях ОСОБА_1 судом інстанції не встановлено наявності події та складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 210-1КУпАП, що в розумінні п.1 ст.247 КУпАП є обов`язковою умовою притягнення до адміністративної відповідальності, позивач не може нести адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Таким чином, зважаючи на відсутність достатніх даних, які б вказували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в частині скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами статті 139 КАС України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 118-119,122, 243-244,246, 262, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову №1940 від 04 вересня 2025 року, прийняту начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі оскарження з моменту проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 ).

Суддя Л.М. Семенова