Справа № 480/11155/24
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 року Справа № 480/11155/24

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глазька С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Головне управління Національної гвардії України про визнання дій протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , звернулися до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Головне управління Національної гвардії України, у якій просять:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України під час проведення службового розслідування на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №693 від 30.09.2024 «Про призначення службового розслідування за фактом відкритої відмови виконувати законний наказ командира»;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 1009 від 03.12.2024 «Про підсумки службового розслідування»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , штаб-сержанту ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 премію та додаткову винагороду за вересень 2024 року у повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачі не погоджуються з діями військової частини НОМЕР_1 під час проведення службового розслідування та прийняття за його результатами оскаржуваних наказів. Позивачі зазначають, що службове розслідування було проведено з порушенням встановленої процедури, без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин події, що мала місце 30.09.2024.

У позові та уточненні позовних вимог вказано, що позивачі не відмовлялися від виконання наказу командира, а лише повідомляли про неможливість його виконання з огляду на стан здоров`я, про що, на їх думку, командуванню було відомо. Позивачі зазначають, що комісією службового розслідування не враховано наявні у них проблеми зі здоров`ям, не встановлено мотивів та причин їх дій, не з`ясовано наявність чи відсутність умислу на невиконання наказу.

Крім того, позивачі вказують, що їм не було надано можливості ознайомитися з матеріалами службового розслідування, не було належним чином зафіксовано факт відмови від надання пояснень, а зібрані докази є неповними та необ`єктивними.

У зв`язку з наведеним позивачі просять суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 11.02.2025 прийнято до розгляду заяву представника позивачів про збільшення розміру позовних вимог по справі № 480/11155/24, а саме:

з урахуванням збільшення розміру позовних вимог позивачі просять суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України під час проведення службового розслідування на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №693 від 30.09.2024 «Про призначення службового розслідування за фактом відкритої відмови виконувати законний наказ командира»;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 1009 від 03.12.2024 «Про підсумки службового розслідування»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , штаб-сержанту ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 премію та додаткову винагороду за вересень 2024 року у повному обсязі;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 249 від 30.09.2024 в частині накладення на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 дисциплінарного стягнення - «попередження про неповну службову відповідність».

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивачі зазначили про необґрунтованість прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 249 від 30.09.2024 в частині накладення на позивачів дисциплінарних стягнень, оскільки були відсутні відповідні підстави.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що підставою для проведення службового розслідування став факт відкритої відмови позивачів від виконання законного бойового наказу командира щодо здійснення маршу в район виконання бойових завдань. За твердженням відповідача, зазначені обставини були зафіксовані безпосередньо у день події, підтверджуються поясненнями посадових осіб, а також іншими матеріалами службового розслідування.

Відповідач вказує, що службове розслідування було проведено відповідно до вимог чинного законодавства, з дотриманням Порядку проведення службових розслідувань, а комісією було зібрано достатній обсяг доказів для встановлення факту дисциплінарного правопорушення. На думку відповідача, позивачі не надали належних доказів, які б підтверджували неможливість виконання наказу за станом здоров`я, а тому посилання на такі обставини є безпідставними.

Також відповідач зазначає, що накладене дисциплінарне стягнення відповідає тяжкості вчиненого проступку, а не включення позивачів до наказу про преміювання та виплату додаткової винагороди за вересень 2024 року є правомірним наслідком встановленого дисциплінарного порушення. У зв`язку з цим відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На вказаний відзив представник позивачів надала відповідь, у якій зазначила, що доводи відповідача є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи. Представник позивачів вказала, що позивачі не відмовлялися від виконання наказу у розумінні відкритої та безумовної відмови, а повідомляли командування про об`єктивну неможливість його виконання з огляду на стан здоров`я та фізичний стан на момент віддання наказу.

Зазначено, що службове розслідування проведене формально, без з`ясування індивідуальних обставин щодо кожного з позивачів, без перевірки наявності у них медичних протипоказань та без належної оцінки наданих пояснень і медичних документів. Представник позивачів звернула увагу, що відповідач не забезпечив направлення позивачів на медичний огляд або військово-лікарську комісію до прийняття рішення про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Також у відповіді на відзив зазначено, що відеозапис, на який посилається відповідач, не підтверджує факту відкритої відмови від виконання наказу, а свідчить лише про повідомлення позивачами причин неможливості виконання маршу. У зв`язку з цим представник позивачів наголосила, що висновки службового розслідування не ґрунтуються на повному та об`єктивному дослідженні обставин справи, а оскаржувані накази є протиправними.

Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проходили військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, перебуваючи на відповідних військових посадах у підрозділах цієї військової частини. Підставою проходження ними військової служби є укладені контракти про проходження військової служби та накази командування про зарахування до списків особового складу військової частини та призначення на відповідні посади.

У вересні 2024 року позивачі виконували службові обов`язки у складі підрозділів військової частини НОМЕР_1 , які тимчасово дислокувалися на території Сумської області. На момент подій 30.09.2024 позивачі перебували у місці тимчасової дислокації підрозділу в АДРЕСА_1 .

30.09.2024 до особового складу підрозділу було доведено бойове розпорядження (наказ) щодо здійснення маршу особового складу військової частини НОМЕР_1 до району виконання бойових завдань у АДРЕСА_2 . З матеріалів справи вбачається, що вказаний наказ доводився майором ОСОБА_7 , який на той момент виконував обов`язки посадової особи командного складу та діяв від імені командування військової частини.

Після доведення зазначеного бойового розпорядження окремі військовослужбовці, у тому числі позивачі, повідомили посадових осіб військової частини про неможливість виконання зазначеного наказу з наступних підстав:

- головний сержант ОСОБА_8 : за станом здоров`я (після поранення та контузії);

- головний сержант ОСОБА_6 : за станом здоров`я;

- молодший лейтенант ОСОБА_3 : за станом здоров`я;

- головний сержант ОСОБА_5 : за станом здоров`я;

- штаб-сержант ОСОБА_4 : за сімейними обставинами (хвороба дружини) та за станом здоров`я;

- головний сержант ОСОБА_2 : за сімейними обставинами (невиліковна хвороба матері - аутоімунний тиреоїдит).

Відповідно до підпункту 5.2 витягів з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2024 №249, оголошено про накладання дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність» за порушення вимог статей 11, 16, 17, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, що виразилося у відкритій відмові виконувати наказ командира та заступати на позицію на:

старшого контролера (водія) групи вогневої підтримки 1 -го взводу спеціального призначення роти спеціального призначення головного сержанта ОСОБА_9 (Г-036680). Підстава: донесення від 30.09.2024 № 2/22/2/2-2186 (а.с.151);

сержанта з матеріального забезпечення роти спеціального призначення головного сержанта ОСОБА_10 (Г-042134). Підстава: донесення від 30.09.2024 № 2/22/2/2-2186 (а.с.151);

командира 2-го взводу спеціального призначення роти спеціального призначення молодшого лейтенанта ОСОБА_11 (Г-156913) Підстава: донесення від 30.09.2024 № 2/22/2/2-2186 (а.с.152);

старшого контролера (головного сержанта) 3-го взвод)7 спеціального призначення роти спеціального призначення головного сержанта ОСОБА_12 (Г-024470). Підстава: донесення від 30.09.2024 № 2/22/2/2-2186 (а.с.152).

старшого контролера (водія) групи захоплення 1-го взводу спеціального призначення роти спеціального призначення головного сержанта ОСОБА_13 (Г-042210). Підстава: донесення від 30.09.2024 № 2/22/2/2-2186 (а.с.153).

старшого контролера (командира групи) групи охорони 1 -го взводу спеціального призначення роти спеціального призначення штаб-сержанта ОСОБА_14 (Г-019030). Підстава: донесення від 30.09.2024 № 2/22/2/2-2186 (а.с.153).

У вказаному донесенні від 30.09.2024 № 2/22/2/2-2186 зазначено, що 30.09.2024 близько 08:10 від командира спеціального призначення капітана ОСОБА_15 надійшла інформація про те, що: 30.09.2024 молодший лейтенант ОСОБА_3 , штаб-сержант ОСОБА_4 , головний сержант Косулін Максим Олегович, головний сержант Шпірко Олександр Михайлович, головний сержант Казібеков Богдан Замирович, старший сержант ОСОБА_5 , перебуваючи в тимчасовому місті дислокації за адресою: н.п. Гаї Роменського району Сумської області, відкрито відмовилися виконувати законний наказ командира щодо здійснення маршу в район виконання завдань, що підпадає під дію статті 402 КК України. За даним фактом наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2024 №693 для проведення службового розслідування було призначено комісію у складі: начальника відділення по роботі з особовим складом секції персоналу майора ОСОБА_16 , старшого офіцера відділення по роботі з особовим складом секції персоналу капітана ОСОБА_17 , юрисконсульта молодшого лейтенанта юстиції ОСОБА_18 , начальника медичного пункту ОСОБА_19 . Командиром військової частини НОМЕР_1 направлено повідомлення до Державного бюро розслідування.

Також у вказаному повідомленні були зазначенні установчі дані на позивачів у даній справі, як осіб причетних до правопорушення. Вказане повідомлення підписано оперативним черговим чергової служби військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_20 та затверджено т.в.о командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_21 .

На підставі наказу командира військової частини від 02 жовтня 2024 року № 693 «Про призначення службового розслідування за фактом відкритої відмови виконувати законний наказ командира» було призначено службове розслідування щодо обставин відкритої відмови виконати законний наказ свого командира, щодо здійснення маршу в район виконання завдань, що підпадає під дію ст.402 КК України. Вказаним наказом визначено склад комісії, а також визначено термін до 30.10.2024 (а.с.77).

Наказом від 29.10.2024 №788, у зв`язку з перебуванням військовослужбовців на військово-лікарській комісії продовжено строк проведення службового розслідування до 30.11.2024 (а.с.78).

За результатами проведеного службового розслідування комісією було складено висновок службового розслідування, у якому зазначено, що окремі військовослужбовці, у тому числі позивачі, після доведення бойового розпорядження відмовилися від його виконання. У висновку службового розслідування дії позивачів кваліфіковано як відкриту відмову від виконання наказу командира.

Зазначений висновок службового розслідування було затверджено командиром військової частини 29.11.2024.

На підставі вказаного висновку командиром військової частини прийнято наказ від 03 грудня 2024 року № 1009 «Про підсумки службового розслідування», яким копію матеріалів службового розслідування вирішено направити до Територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтава, для прийняття процесуального рішення (а.с.70).

Крім того, у зв`язку з накладенням вищезазначених дисциплінарних стягнень на позивачів їх не було включено до переліку військовослужбовців, яким виплачувалася премія та додаткова винагорода за вересень 2024 року в повному обсязі.

Не погоджуючись із проведенням службового розслідування, його висновками, застосованими до них дисциплінарними стягненнями та наслідками у вигляді невиплати премії і додаткової винагороди, позивачі звернулися до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно.

Правові засади проходження військової служби визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, а військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України та інших військових формувань.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється у порядку, визначеному цим Законом, положеннями про проходження військової служби та іншими нормативно-правовими актами, у тому числі військовими статутами.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, військовослужбовець зобов`язаний додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати накази командирів (начальників), а також дотримуватися вимог військових статутів.

Згідно зі статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний знати та виконувати свої службові обов`язки, підтримувати встановлений порядок і військову дисципліну, бути готовим до виконання завдань за призначенням.

Відповідно до статті 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний виконувати накази командирів (начальників) точно і в установлений строк. Наказ командира (начальника), відданий у встановленому порядку, є обов`язковим для виконання, крім випадків, коли його виконання пов`язане з вчиненням злочину.

Відповідно до статті 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказ командира (начальника) є обов`язковим для виконання підлеглими, а військовослужбовець зобов`язаний виконати його точно і в строк.

Згідно зі статтею 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) має право віддавати накази і розпорядження та вимагати їх виконання, а підлеглі зобов`язані виконувати ці накази.

Відповідно до статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) несе відповідальність за правильність відданого наказу та його відповідність вимогам законодавства.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, військова дисципліна ґрунтується на свідомому і неухильному додержанні військовослужбовцями Конституції України, законів України, Військової присяги, вимог військових статутів, а також на точному виконанні наказів командирів (начальників).

Порушення вимог військової дисципліни, у тому числі невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем наказів та службових обов`язків, тягне дисциплінарну відповідальність відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за порушення військової дисципліни до військовослужбовців можуть застосовуватися дисциплінарні стягнення, зокрема попередження про неповну службову відповідність.

Як установлено судом, позивачі проходили військову службу у військовій частині на відповідних посадах та перебували у безпосередньому підпорядкуванні командира військової частини, який у межах наданих йому повноважень довів до особового складу бойове розпорядження про здійснення маршу 30.09.2024.

Факт доведення наказу, його зміст, а також факт повідомлення позивачами про відмову від його виконання підтверджуються матеріалами справи, зокрема відеозаписом (Відео відмова справа 480 (11155) 24.mp4.), дослідженим судом. Із зазначеного відеозапису вбачається, що кожен із позивачів особисто, відкрито та безпосередньо повідомив посадових осіб військової частини про відмову виконувати наказ здійснити марш, посилаючись при цьому на стан здоров`я, а окремі з них також на сімейні обставини.

Оцінюючи дії головного сержанта ОСОБА_1 , суд виходить із того, що позивач послався на наслідки поранення та контузії. Разом з тим матеріали справи не містять жодного медичного документа, який би підтверджував наявність у нього саме 30.09.2024 такого стану здоров`я, що об`єктивно унеможливлював виконання наказу про марш. Надані медичні документи датовані пізнішими періодами та не містять висновків лікаря щодо заборони проходження служби або виконання бойових завдань у день віддання наказу (30.09.2024).

Аналогічним чином суд оцінює дії головного сержанта ОСОБА_6 , молодшого лейтенанта ОСОБА_3 та головного сержанта ОСОБА_5 , які також посилалися виключно на стан здоров`я. Судом встановлено, що жоден із зазначених позивачів не надав доказів звернення за медичною допомогою у день до надання відмови від виконання наказу, не був направлений на військово-лікарську комісію та не мав медичного висновку, який би прямо підтверджував неможливість виконання маршу 30.09.2024. Сам по собі факт амбулаторного відвідування лікаря до або після цієї дати без встановлення конкретних обмежень щодо проходження служби не може вважатися поважною причиною невиконання наказу.

Щодо штаб-сержанта ОСОБА_4 , суд зазначає, що він послався як на стан здоров`я, так і на сімейні обставини, пов`язані з хворобою дружини. Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, що зазначені сімейні обставини об`єктивно унеможливлювали виконання наказу або що позивач звертався до командування з рапортом про надання звільнення від виконання завдання у встановленому порядку до моменту відмови від наказу.

Щодо головного сержанта ОСОБА_2 , який посилався на невиліковну хворобу матері, суд зазначає, що наявність сімейних обставин сама по собі не звільняє військовослужбовця від обов`язку виконувати накази командира, якщо такі обставини не підтверджені відповідними документами та не стали підставою для прийняття командиром рішення про зміну порядку проходження служби.

Суд також враховує, що з дослідженого відеозапису не вбачається жодних зовнішніх ознак такого фізичного стану позивачів, який би свідчив про гостре погіршення здоров`я або необхідність негайної медичної допомоги. Позивачі не заявляли вимог про направлення їх на медичний огляд або ВЛК до моменту відмови від виконання наказу.

Також суд звертає увагу, що 30.09.2024 до моменту доведення наказу усі позивачі були працездатними та на лікарняних не перебували.

Оцінюючи повноваження відповідача щодо притягнення позивачів до дисциплінарної відповідальності, суд виходить із положень Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якими передбачено право командира застосовувати дисциплінарні стягнення за факт невиконання наказу. Норми чинного законодавства не встановлюють обов`язковості проведення службового розслідування у кожному випадку притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, якщо факт дисциплінарного проступку є очевидним та підтверджується належними доказами.

У даному випадку таким доказом є відеозапис відкритої відмови від виконання наказу, що дало командиру підстави прийняти накази про притягнення позивачів до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність на підставі доповідної записки без проведення попередньої перевірки.

Що стосується наказу про призначення службового розслідування, суд встановив, що відповідач мав повноваження на його прийняття, а метою розслідування встановлення обставин можливого порушення норм кримінального законодавства та вирішення питання щодо направлення матеріалів до Державного бюро розслідувань. Таким чином, службове розслідування не замінювало дисциплінарне провадження та не впливало на правомірність раніше прийнятих дисциплінарних наказів.

Оцінюючи доводи позивачів щодо порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування, суд зазначає таке.

Як установлено судом, службове розслідування було призначене наказом командира військової частини від 02 жовтня 2024 року № 693 «Про призначення службового розслідування» з метою встановлення обставин можливого вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з невиконанням бойового розпорядження, та вирішення питання щодо направлення матеріалів до Державного бюро розслідувань. При цьому дисциплінарні стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність були застосовані до позивачів до призначення та проведення зазначеного службового розслідування, на підставі доповідної записки та зафіксованого факту відкритої відмови від виконання наказу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що службове розслідування не було процесуальною підставою для притягнення позивачів до дисциплінарної відповідальності, а мало іншу мету та правову природу. За таких обставин доводи позивачів про незаконність дисциплінарних наказів з мотивів нібито порушення процедури службового розслідування є безпідставними, оскільки чинне законодавство не встановлює обов`язковості проведення службового розслідування як передумови застосування дисциплінарного стягнення у разі очевидного дисциплінарного проступку, підтвердженого належними доказами.

Посилання позивачів на те, що під час службового розслідування у них не відбиралися письмові пояснення, саме по собі не свідчить про протиправність дій відповідача та не впливає на правомірність оскаржуваних дисциплінарних наказів, оскільки зазначені накази приймалися поза межами та незалежно від результатів службового розслідування.

Оцінюючи доводи позивачів про те, що у жовтнілистопаді 2024 року вони перебували на лікарняних, суд зазначає, що предметом спору у даній справі є правомірність рішень відповідача, прийнятих у зв`язку з відмовою позивачів від виконання наказу 30 вересня 2024 року. Обставини тимчасової непрацездатності позивачів у подальші періоди не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з подіями 30.09.2024 та не можуть свідчити про наявність поважних причин невиконання наказу саме у день його доведення.

Як установлено судом, матеріали справи не містять доказів перебування позивачів на лікарняному або визнання їх тимчасово непридатними до проходження військової служби станом на 30 вересня 2024 року. Надані позивачами листки непрацездатності та медичні довідки охоплюють пізніші часові періоди та не підтверджують об`єктивну неможливість виконання наказу у момент його доведення.

Аналогічну правову оцінку суд надає довідкам та висновкам військово-лікарських комісій, складеним у листопаді 2024 року. Зміст зазначених документів свідчить про оцінку стану здоров`я позивачів у період їх складання та не містить висновків про непридатність або обмежену придатність до військової служби станом на 30 вересня 2024 року. Такі документи не мають зворотної дії у часі та не можуть бути використані як доказ поважності причин невиконання наказу у спірну дату.

Крім того, судом з дослідженого відеозапису встановлено, що під час відмови від виконання наказу позивачі не мали зовнішніх ознак стану здоров`я, який би об`єктивно унеможливлював виконання бойового розпорядження, а також не надали командуванню жодних медичних документів, що підтверджували б таку неможливість на момент відмови.

За наведених обставин суд доходить висновку, що доводи позивачів щодо порушень під час службового розслідування, перебування на лікарняних у жовтнілистопаді 2024 року та наявності висновків ВЛК, складених у листопаді 2024 року, не спростовують установленого факту відмови від виконання наказу 30.09.2024 та не є підставою для визнання оскаржуваних наказів протиправними.

Оцінюючи доводи позивачів щодо їх права на нарахування та виплату премії та додаткової грошової винагороди за вересень 2024 року у повному обсязі, суд виходить із такого.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260), грошове забезпечення військовослужбовців складається з основних та додаткових видів грошового забезпечення, до яких, зокрема, належить премія.

Згідно з пунктом 1 розділу XVI Порядку № 260 преміювання здійснюється з метою стимулювання військовослужбовців до сумлінного виконання обов`язків військової служби та додержання військової дисципліни, а відповідно до пункту 2 розділу XVI Порядку № 260 премія виплачується за результатами службової діяльності у межах наявного фонду грошового забезпечення.

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу XVI Порядку № 260 премія не виплачується або може бути зменшена у разі наявності у військовослужбовця дисциплінарного стягнення, а рішення щодо преміювання або непреміювання приймається командиром (начальником) з урахуванням стану військової дисципліни та результатів виконання службових обов`язків.

Як установлено судом, на момент прийняття наказів про грошове забезпечення за вересень 2024 року позивачі мали чинні дисциплінарні стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, накладені за відкриту відмову від виконання наказу командира, які не були скасовані у встановленому порядку.

Щодо додаткової грошової винагороди суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 виплата додаткової грошової винагороди безпосередньо пов`язана з належним виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби та виконанням покладених на нього службових (бойових) завдань. Притягнення позивачів до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з відмовою від виконання наказу є правовою підставою для невиплати такої винагороди.

За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач, приймаючи накази в частині непреміювання позивачів та невиплати додаткової грошової винагороди за вересень 2024 року, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а зазначені накази є похідними від дисциплінарних наказів і правомірними за своїм змістом.

З огляду на положення статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо меж судового контролю, суд не вправі підміняти собою спеціалізований орган у питаннях оцінки доцільності віддання бойового наказу та організації проходження військової служби, а перевіряє лише правомірність прийняття рішень у межах повноважень.

Ураховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваних наказів діяв у межах наданих повноважень, на підставі чинного законодавства та за наявності підтвердженого факту відкритої відмови позивачів від виконання наказу, у зв`язку з чим підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.

З огляду на ухвалення рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх розподілу немає.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Головне управління Національної гвардії України про визнання дій протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько