Справа № 260/5873/25
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/5873/25 пров. № А/857/34633/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Матковської З.М., Кухтея Р.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року з питань забезпечення позову (суддя Микуляк П.П., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повної ухвали 30.07.2025),

в адміністративній справі №260/5873/25 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області,

про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

У липні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області від 30 червня 2025 року про порушення дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_1

28.07.2025 позивачем до суду першої інстанції подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив: 1) зупинити дію рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області від 30 червня 2025 року, яким порушено дисциплінарну справу щодо адвоката ОСОБА_1 , до набрання законної сили рішенням суду по даній справі; 2) заборонити Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Закарпатської області (Дисциплінарній палаті та її членам) здійснювати будь-які дії, пов`язані із розглядом дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_1 (в тому числі, але не тільки: здійснювати дії, що пов`язані з розглядом даної дисциплінарної справи, та приймати рішення в даній дисциплінарній справі) до набрання законної сили рішенням суду по даній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову - відмовлено.

З цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що ухвала суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову полягає в існуванні небезпеки істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту прав позивача. Небезпека порушення прав до вирішення питання правомірності рішення КДК від 30.06.2025 року, полягає в тому, що у разі незабезпечення позову рішення Дисциплінарної палати КДК вичерпає свою дію його виконанням, і це буде мати незворотні наслідки, які ніяк не можна буде виправити. Внаслідок чого буде порушено право позивача на судовий захист. Забезпечення позову є єдиним механізмом зупинити дію оскаржуваного рішення КДКА «про порушення дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_1 » до моменту ухвалення судом рішення по суті. Вжиття заходів у вигляді зупинення дії оскаржуваного рішення КДКА є тимчасовим процесуальним інструментом та не вирішує спір по суті. Вказує апелянт, суд першої інстанції фактично розглянув не ту правову підставу, що обґрунтовувалась у заяві та залишив поза увагою її реальний зміст. Суд першої інстанції неправомірно ототожнив застосування заходу забезпечення із вирішенням спору по суті, а також дійшов хибного висновку про відсутність об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав та інтересів без вжиття таких заходів. Зазначає апелянт, що застосування заходів забезпечення у вигляді зупинення дії оскарженого рішення КДКА не завдає шкоди відповідачу, оскільки не вирішує спір по суті, а лише тимчасово (до вирішення справи судом) призупиняє виконання оскаржуваного рішення. Факт призначення засідання та встановлений законом строк у 30 днів є достатніми доказами існування небезпеки того, що у випадку невжиття заходів забезпечення істотно ускладниться чи унеможливиться виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідач Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Закарпатської області подала апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.

Згідно ч. 1, 2 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; - або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.1, 2 ст.151 КАС України).

Колегія суддів враховує, що виходячи з аналізу норм процесуального права, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову; 2) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 3) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; 4) очевидність порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, оспорюваним рішенням, дією або бездіяльністю.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, повинні забезпечувати співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових та інших наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу про забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову із предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що із матеріалів адміністративної справи та змісту позову видно, що позивач оскаржує рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області від 30 червня 2025 року про порушення дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_1 ..

Судом першої інстанції вірно враховано, що сам по собі факт прийняття відповідачем Рішення, яке стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що таке Рішення є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Задоволення заяви позивача з підстав наявності ознак протиправності оскаржуваних дій та рішень відповідача може бути кваліфіковано як фактичне ухвалення рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та порушуватиме такі визначальні принципи адміністративного судочинства як змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі (стаття 9 КАС України). Однак, позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Щодо такої підстави як настання негативних наслідків для професійної діяльності позивача, то суд зауважує, що дисциплінарне провадження носить негативний характер щодо особи, якої воно стосується, а тому можливість настання негативних наслідків має бути передбачуваною для позивача. При цьому, слід зазначити, що рішення суб`єкта владних повноважень можуть мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Ураховуючи вище викладене, вжиття заходів забезпечення позову у цій справі в обраний заявником спосіб не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, викладені аргументи не є переконливими в розумінні приписів статті 150 КАС України, а тому така заява задоволенню не підлягає.

Наведені апелянтом доводи щодо необхідності забезпечення позову не вказують на безумовну можливість виникнення конкретних та реальних обставин, за яких невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, в межах заявлених позовних вимог, у випадку прийняття рішення на користь позивача.

Зі змісту наявних в матеріалах справи доказів не вбачається обґрунтованого припущення, що у разі не вжиття заходів по забезпеченню позову до ухвалення рішення суду по справі, може бути заподіяна шкода правам та інтересам позивача.

Крім цього, апеляційний суд враховує, що такий вид забезпечення позову як заборона Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Закарпатської області (Дисциплінарній палаті та її членам) здійснювати будь-які дії, пов`язані із розглядом дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_1 (в тому числі, але не тільки: проводити засідання по даній дисциплінарній справі, здійснювати інші дії, що пов`язані з розглядом даної дисциплінарної справи, та приймати рішення в даній дисциплінарній справі) до набрання законної сили рішенням суду по даній справі, не може вважатись співмірним із заявленими позовними вимогами у розглядуваній ситуації, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд формує висновок про те, що забезпечення позову шляхом заборони Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Закарпатської області (Дисциплінарній палаті та її членам) здійснювати будь-які дії, пов`язані із розглядом дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_1 , не являється необхідним заходом для забезпечення реального виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, а може бути кваліфіковано як втручання у професійну діяльність КДКА щодо здійснення процесу дисциплінарного провадження.

При цьому, суд, який постановляє ухвалу щодо вжиття (невжиття) відповідного заходу забезпечення позову, не може одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта (дії чи бездіяльності), а рішення суду стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта (дії чи бездіяльності).

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову і такі висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції дотримано норм матеріального і процесуального законодавства та вірно встановлено обставини, які мають значення для прийняття рішення щодо питання про забезпечення адміністративного позову, а тому немає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року з питань забезпечення позову в адміністративній справі №260/5873/25 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Р. В. Кухтей
З. М. Матковська