Справа № 380/14632/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/14632/24 пров. № А/857/8142/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року (головуюча суддя: Морська Г.М., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною відмову, -

встановив:

ОСОБА_1 , 05.07.2024, звернулася з позовом до суду, який надійшов засобами поштового зв`язку в якому просила:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначення пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 10.09.1977 по 01.09.1979; з 21.07.1980 по 05.09.2001; з 01.09.1999 по 30.03.2001; з 02.04.2001 по 01.03.2002; з 11.03.2002 по 02.12.2002: з 05.12.2002 по 30.04.2003; з 01.10.2003 по 13.01.2005 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.10.1977 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 06.03.2024.

Позивачка, 02.12.2024 надіслала до суду заяву про зміну предмету позову, у якій просила:

- визнати протиправною відповідь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 01.04.2024, рішення про відмову у призначенні Пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.08.2021 та рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.09.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати страхового стажу періоди роботи: з 10.09.1977 по 01.09.1979; з 21.07.1980 по 05.09.2001; з 01.09.1999 по 30.03.2001; з 02.04.2001 по 01.03.2002; з 11.03.2002 по 2.12.2002; з 05.12.2002 по 30.04.2003; з 01.10.2003 по 13.01.2005, згідно записів трудової книжки серії: НОМЕР_1 від 01.10.1977 та повторно розглянути останню, що передує зверненню до суду заяву про призначення пенсії від ОСОБА_1 від 16.09.2022.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що 06.03.2024 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про призначення пенсії. Однак листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області їй відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим що до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно записів у трудової книжки серії: НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці відсутня печатка організації, відповідальної за видачу трудової книжки.

Стверджує, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. А тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, отже не може впливати на особисті права позивачки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 18.08.2021 № 32

Визнано протиправним та скасовано Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 22.09.2022 № 974203-16.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2022 та вирішити питання про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV з урахуванням трудової книжки від 01.10.1977 серії НОМЕР_1 та з урахуванням висновків суду у цьому рішенні.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що за принципом екстериторіальності документи позивачки розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій та Харківській областях та відповідно за результатами розгляду поданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області прийнято рішення № 32 від 18.08.2021 та від 22.09.2022 про відмову у призначенні пенсії. Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області позивачці до страхового стажу не зараховано записи в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 01.10.1977, оскільки посилання на виправлене ім`я не відповідає даним паспорту, також період навчання з 01.09.1979 по 16.07.1980 відсутнє свідоцтво про шлюб. Отже за наданими документами не взято до уваги трудову книжку серії НОМЕР_1 від 01.10.1977, так як відкриття трудової книжки не відповідає п. 2 п.п. 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Страховий стаж позивачки на 01.04.2024 складає 11 місяців 27 днів є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058.

Позивачкою не надано відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка, 11.08.2021 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою та пакетом документів для призначення пенсії за віком.

Заява позивачки, розглянута в порядку екстериторіальності відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та прийнято рішення від 18.08.2021 № 32 про відмову в призначенні пенсії за віком.

Відмова мотивована наступним: «… Вік заявника становить 60 років 02 місяці 28 днів. Необхідний страховий стаж статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 28 років. До страхового стажу не зарахована трудова книжка НОМЕР_1 від 01.10.1977, оскільки посилання на виправлення ім`я не відповідає даним паспорту, також період навчання з 01.09.1979 по 16.07.1980, відсутнє свідоцтво про шлюб. Страховий стаж особи складає 1 місяць 11 днів…».

Докази надіслання позивачці цього рішення відсутні.

ОСОБА_1 , 16.09.2022 звернулась до пенсійного органу з заявою за призначенням пенсії за віком, яка розглянута в порядку екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області та прийнято рішення від 22.09.2022 № 974203-16 про відмову в призначенні пенсії.

Відмова мотивована наступним: «… Необхідний вік становить 60 років. Вік заявниці 61 рік. Необхідний страховий стаж становить 28 років. Страховий стаж заявниці становить 00 років 11 місяців 27 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за наданими документами не взято до уваги трудову книжку НОМЕР_1 від 01.10.1977 так як відкриття трудової книжки не відповідає п. 2 п.п. 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Докази надіслання позивачці цього рішення відсутні.

ОСОБА_1 , 06.03.2024 звернулась до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою та просила повідомити про розгляд її заяви про призначення пенсії, відповідь на яку отримала листом від 01.04.2024 № 9083-8919/М-52/8-1300/24.

Вважаючи відмову протиправною, звернулась до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки у заповненні трудової книжки, враховуючи відсутність сумніву та спору щодо належності трудової книжки позивачці, наявність інших обов`язкових реквізитів (зокрема, печатки підприємства), є формальним та таким, що не спричиняє втрату юридичної сили всього документу.

Отже, підхід відповідачів до розгляду заяви позивачки є свідченням надмірного формалізму, який у питанні визначення права особи на призначення пенсії, враховуючи значення вказаного питання для заявника, суд розцінює як прояв недобросовісності, нерозумності та непропорційності.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Правові, організаційні та фінансові засади функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій, а також надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду України визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Статтею 26 Закону № 1058-IV визначені умови призначення пенсії за віком. Зокрема, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60-річного віку за наявності страхового стажу, тривалість якого у період з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року становить не менше 28 років, а у період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України за даними системи персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження такої системи на підставі документів та у порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивачка досягла 60-річного віку, що не заперечується сторонами та підтверджується наявними у справі доказами.

Спір між сторонами виник унаслідок не зарахування ГУ ПФУ у Запорізькій області та ГУ ПФУ у Харківській області позивачці періодів роботи відповідно до записів трудової книжки від 01.10.1977 серії НОМЕР_1 .

Із спірних рішень слідує, що підставами для такого не зарахування зазначено посилання на виправлення ім`я не відповідає даним паспорту, відсутнє свідоцтво про шлюб, відкриття трудової книжки не відповідає п. 2 п.п. 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Оцінюючи доводи сторін щодо належності та допустимості трудової книжки як доказу підтвердження страхового стажу, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, на час первісного заповнення трудової книжки від 01 жовтня 1977 року серії НОМЕР_1 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162, яку суд застосовує в редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року № 252 зі змінами, внесеними постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 19 жовтня 1990 року № 412 (далі Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 162 прийом працівника на роботу без трудової книжки не допускався.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснювалося адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня його прийняття на роботу.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначено, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 06 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та зазначеною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 06 вересня 1973 року № 656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ і організацій, які пропрацювали понад п`ять днів, у тому числі на сезонних і тимчасових роботах, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягали державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 18 зазначеної Постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, їх облік, зберігання та видачу покладалася на спеціально уповноважених осіб, призначених наказом керівника підприємства, установи чи організації.

Таким чином, обов`язок щодо належного внесення записів до трудової книжки покладався на роботодавця, що виключає покладення негативних наслідків недоліків таких записів на особу, яка звертається за призначенням пенсії.

Правову позицію з цього питання висловлено Верховним Судом, зокрема у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, у якій зазначено, що працівник не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення бухгалтерських і кадрових документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини роботодавця не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо призначення пенсії.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби чи навчання, а також архівними установами.

Такий підхід узгоджується з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка (далі Порядок №637).

Відомості про працівника вносяться на першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові, а також дата народження зазначаються повністю, без скорочень, на підставі паспорта або свідоцтва про народження, що передбачено пунктом 2.11 Порядку № 637.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесених відомостей, а першу сторінку трудової книжки підписує відповідальна особа із проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, на якому трудову книжку було вперше заповнено, що відповідає пункту 2.12 Порядку № 637.

Зміна записів у трудовій книжці щодо прізвища, імені, по батькові та дати народження здійснюється власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі відповідних підтвердних документів із зазначенням їх реквізитів, шляхом внесення змін на титульному аркуші трудової книжки та їх належного засвідчення, що передбачено пунктом 2.13 Порядку № 637.

Із трудової книжки позивачки слідує, що на титульному аркуші наявні наступні записи про особу: прізвище - ОСОБА_2 » закреслено, « ОСОБА_3 » закреслено, « ОСОБА_4 », ім`я « ОСОБА_5 »; по батькові - « ОСОБА_6 » закреслено, « ОСОБА_7 ».

Також титульна сторінка трудової книжки від 01.10.1977 серії НОМЕР_1 містить наступні записи : 1) від 05.10.1983 на підставі паспорта НОМЕР_2 від 09.08.1983 ОСОБА_8 вважати за прізвищем ОСОБА_4 ;

2) виправленому прізвищу ОСОБА_1 згідно паспорта НОМЕР_3 , виданого Личаківським РВ УМВС України у Львівській області 28.12.1999 вірити.

Обидва записи скріплені печатками та завірені підписами посадових осіб.

Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4 ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Присліп Турківського району Львівської області.

Відповідно до паспорта НОМЕР_3 , виданого Личаківським РВ УМВС України у Львівській області 28.12.1999 ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Присліп Турківського району Львівської області.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на положення пункту 3 Порядку № 637, відповідно до яких за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються відомості, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на підставі даних, що містяться в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ і організацій, довідки, виписки з наказів, особові рахунки, відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори та угоди з відмітками про їх виконання, а також інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому подання додаткових документів, окрім трудової книжки, відповідно до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, передбачене виключно для випадків, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або такі записи є неправильними чи неточними.

За встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача щодо неможливості зарахування періодів роботи позивачки до страхового стажу на підставі записів у трудовій книжці від 01 жовтня 1977 року серії НОМЕР_1 , оскільки наявні у ній записи відповідають вимогам законодавства, є належними та допустимими доказами і не спростовані відповідачем у встановленому законом порядку.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що перша сторінка трудової книжки позивачки скріплена печаткою підприємства 05 жовтня 1983 року, що підтверджує внесення змін щодо прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_4 » у встановленому на той час порядку.

Відмовляючи у призначенні пенсії, відповідачі не здійснили оцінки періодів роботи позивачки відповідно до записів її трудової книжки та не навели жодних мотивів щодо відсутності в ній необхідних записів або наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи, обмежившись лише посиланням на відсутність печатки на титульному аркуші зазначеного документа.

На переконання суду, відсутність печатки на титульному аркуші трудової книжки від 01 жовтня 1977 року серії НОМЕР_1 не може розцінюватися як неправильні чи неточні записи про періоди роботи, а відтак не є підставою для неврахування такої трудової книжки як основного документа, що підтверджує стаж роботи позивачки.

Інших недоліків трудової книжки, зокрема в частині неправильних або неточних записів про періоди роботи, відповідачами під час розгляду заяви про призначення пенсії не встановлено та у спірних рішеннях не зазначено.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що формальні недоліки у заповненні трудової книжки, за відсутності сумніву щодо її належності позивачці, а також за наявності інших обов`язкових реквізитів, зокрема печаток підприємства у відповідних записах, не тягнуть за собою втрати юридичної сили всього документа.

Отже, підхід відповідачів до розгляду заяви позивачки свідчить про надмірний формалізм, який у питанні реалізації права на пенсійне забезпечення, з урахуванням значущості такого права для особи, суд оцінює як прояв недобросовісності, нерозумності та непропорційності.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірні рішення не відповідають критеріям обґрунтованості, добросовісності, розумності та пропорційності, у зв`язку з чим є протиправними та підлягають скасуванню.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі, розглядаючи заяву позивачки про призначення пенсії, фактично не враховували її трудову книжку від 01 жовтня 1977 року серії НОМЕР_1 , що зумовлює необхідність повторного розгляду заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Разом з тим суд апеляційної інстанції зауважує, що заява позивачки про призначення пенсії за віком від 16 вересня 2022 року за принципом екстериторіальності розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, рішенням якого від 22 вересня 2022 року № 974203-16 було відмовлено у призначенні пенсії.

За таких обставин обов`язок щодо повторного розгляду заяви покладається на той територіальний орган Пенсійного фонду України, який прийняв спірне рішення, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23, яку суд апеляційної інстанції враховує відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

З урахуванням установлених обставин справи, аналізу норм матеріального та процесуального права, а також правових позицій Верховного Суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відмова пенсійного органу у призначенні позивачці пенсії за віком з мотивів формальних недоліків трудової книжки є протиправною. Спірні рішення ухвалені з порушенням принципів обґрунтованості, добросовісності, розумності та пропорційності, у зв`язку з чим підлягають скасуванню, а заява позивачки про призначення пенсії повторному розгляду уповноваженим територіальним органом Пенсійного фонду України з урахуванням висновків суду.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі № 380/14632/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
З. М. Матковська