Справа № 460/10431/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/10431/25 пров. № А/857/36234/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 460/10431/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

місце ухвалення судового рішення м.Рівне
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїД.П. Зозуля
дата складання повного тексту рішення29.07.2025

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 460/10431/25 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В доводах апеляційної скарги вказує, що позивачка проживає на території гарантованого добровільного відселення до теперішнього часу (понад 39 років), отже, має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років, як це передбачено абзацом 5 пунктом 2 частини першої статті 55 Закону 796-XII. Щодо можливості зарахування періоду проживання особи в зоні посиленого радіоекологічного контролю (у цій справі гарантованого добровільного відселення) з 01.01.93, висловився Верховний Суд у постанові від 08.06.2022 у справі N 380/7535/21, де зазначив: "Отже для правильного вирішення спору судам слід було встановити кількість років проживання позивачем в зоні посиленого радіоекологічного контролю в цілому".

Таким чином, період проживання (роботи) позивачки станом на 01.01.93 року в зоні гарантованого добровільного відселення становить не менше 3 років, а станом на дату звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком загальний період проживання (роботи) позивачки становить - понад 39 років (54 роки проживання, з них понад 27 років роботи), який надає право на зменшення пенсійного віку з розрахунку 1 рік за 2 роки проживання (роботи), що свідчить про те, що остання має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

Наявність у скаржника позивачки ( ОСОБА_1 ) посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" підтверджує факт проживання або роботи станом на 01.01.1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, що свідчить про те, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

Підставою для визначення статусу особи як потерпілої від Чорнобильської катастрофи, яка проживає на забрудненій території, є довідка про період проживання на цій території, яка видається органом місцевого самоврядування. Тобто, відомості трудової книжки та диплому не можуть спростувати факту постійного проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи (постанова Верховного Суду від 09.07.2024 р. у справі N 240/16372/23). Крім права на зниження пенсійного віку на 6 років, має встановлений законом необхідний страховий стаж та досяг встановленого законом віку для призначення пенсії.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач в особі його представника повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що в період з 01.09.1986 по 28.06.1990 ОСОБА_1 навчалася в Рівненському сільськогосподарському технікумі та в період з 17.07.1990 по 13.03.1997 (з урахуванням періодів перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х років) у Рівненському дослідному заводі сільськогосподарського машинобудування Рівнесільмаш, що виключає можливість її фактичного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, а саме: в с.Жадень Сарненського району, у суду відсутні правові підстави вважати, що станом на 1 січня 1993 року позивач проживала (працювала) у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Враховуючи періоди проживання позивача, вказані у довідці Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області від 02.04.2025 №192.02-17 період її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 за даними довідки становить 2 роки 10 місяців 6 днів.

Таким чином, позивач, звертаючись з заявою до ГУ ПФУ в Рівненській області про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ, не набула права на призначення такої пенсії.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (3 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 30.07.1993.

13.03.2025 позивач звернулася ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За принципом екстериторіальності заява та додані до неї документи були передані ГУ ПФУ у Вінницькій області для вирішення питання про призначення пенсії.

Так, 20.03.2025 ГУ ПФУ у Вінницькій області за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення №97 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з відсутністю періоду проживання станом на 01.01.1993 у зоні посиленого добровільного відселення 3 роки. При цьому зазначено, що згідно з наданими документами період проживання (роботи) позивача на територіях радіоактивного забруднення становить 32 роки 7 місяців 8 день, в т.ч. на 01.01.1993 - 0 років 4 місяці 6 днів, що не дає право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 6 років. До періоду проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення не зараховано період навчання з 01.09.1986 по 30.06.1990 в Рівненському сільськогосподарському технікум, згідно диплома НОМЕР_2 від 28.06.1990 та період роботи з 17.07.1990 по 11.12.1992 в смт: Красилів Рівненської області, згідно довідки №40 від 27.01.2025, оскільки дані населенні пункти не відносяться до територій радіоактивного забруднення.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003, який набрав чинності 01.01.2004 (далі, - Закон №1058-ІV), передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною третьою цієї статті прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п.1.1 Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з пп.7 п.2.1 цього Порядку (в редакції, чинній на час розгляду заяви позивача) до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

- документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

При цьому, законодавець не встановив та не затвердив певного зразка документа про періоди проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення та вимог до них. Отже, таким документом може бути довідка, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), в якій зазначено період (періоди) проживання (роботи) особи на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Жадень Сарненського району належать до зони гарантованого добровільного відселення.

З долученої позивачем довідки виконавчого комітету Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області від 15.01.2025 №94/002-17/4 убачається, що з моменту аварії ЧАЕС з 26.04.1986 по (дата вибуття не зазначена); з 12.12.1992 по даний час ОСОБА_1 дійсно зареєстрована та постійно проживає у с.Жадень Сарненського району.

Отож долучена позивачем довідка виконавчого комітету Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області від 15.01.2025 №94/002-17/4 не підтверджує обставин постійного проживання або постійної роботи позивача у с.Жадень Сарненського району у період з моменту аварії 26.04.1986 по 31 липня 1986 року, що в свою чергу є перешкодою для зарахування позивачу початкової величини зниження пенсійного віку 3 роки.

Крім того з матеріалів справи убачається, що з 01.09.1986 по 28.06.1990 ОСОБА_1 навчалася в Рівненському сільськогосподарському технікумі, по закінченню якого отримала диплом серії НОМЕР_2 . З приведених доводів апеляційної скарги слідує, що у вказаному навчальному закладі позивач навчалася за стаціонарною формою щоденного навчання.

Також згідно з довідкою АТ Рівнесільмаш №39 від 27.01.2025 та записами трудової книжки ОСОБА_1 в період з 17.07.1990 по 13.03.1997 працювала у Рівненському дослідному заводі сільськогосподарського машинобудування Рівнесільмаш (смт. Квасилів Рівненського району Рівненської області).

Так, 17.07.1990 позивач прийнята на роботу нарядником в Складально-фарбувальний цех згідно з наказом №177-к від 16.07.1990. 3 15.03.1993 по 18.12.1995 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років зі збереженням заробітної плати в розмірі передбаченому законом (наказ №16-к від 10.02.1993); з 27.06.1994 по 13.03.1997 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років із збереженням заробітної плати в розмірі передбаченому законом (наказ №79-к від 29.08.1994); звільнена з посади оператора машинно-лічильного бюро відділу бухгалтерії 13.03.1997 (наказ №16-к від 12.03.1997) по п.1 ст.40 К3пП України.

Відстань між обумовленим навчальним закладом, названим місцем роботи позивача та с.Жадень Сарненського району становить 154,1 кілометрів та 163,3 кілометрів відповідно, що виключає можливість постійного проживання позивача у названій зоні гарантованого добровільного відселення.

При цьому колегія суддів зазначає, що перебування у вказаній зоні гарантованого добровільного відселення протягом вихідних днів не підпадає під поняття постійного проживання у такій зоні, позаяк постійне проживання це не тимчасовий візит чи робота, а стабільне, довготривале перебування у вказаній зоні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт постійного проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.

При цьому на переконання колегії суддів, суд першої інстанції підставно застосував до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду, відображені у постановах від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі № 500/551/23, від 11.11.2024 у справі №460/19947/23, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги про наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи, то на переконання колегії суддів з урахуванням правового висновку, відображеного Верховним Судом у постанові від 18.03.2025 у справі №460/27065/23, наявність у позивача посвідчення особи, яка постійно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія) не є безумовною підставою, яка автоматично підтверджує право позивача на зменшення його пенсійного віку та призначення пенсії за п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII.

З урахуванням того, що в період з 01.09.1986 по 28.06.1990 ОСОБА_1 навчалася в Рівненському сільськогосподарському технікумі та в період з 17.07.1990 по 13.03.1997 (з урахуванням періодів перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х років) у Рівненському дослідному заводі сільськогосподарського машинобудування Рівнесільмаш, що виключає можливість її фактичного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, а саме: в с.Жадень Сарненського району, то вказаний період не може бути зарахований судом для зменшення пенсійного віку позивача на підставі абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII, позаяк не підтверджує фізичного місцезнаходження та фактичного проживання/ роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надана виключно суду довідка Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області від 02.04.2025 №192.02-17 (відповідно до якої ОСОБА_1 в період з 17.07.1990 по 13.03.1997 проживала в с.Жадень Сарненського району, що становить 2 роки 10 місяців 6 днів) не підтверджує обставин фактичного проживання/ роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років.

Як наслідок суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звертаючись з заявою до про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ, позивач не набула права на призначення такої пенсії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 460/10431/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос