Справа № 320/36417/25
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року м. Київ справа №320/36417/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 в підготовці, оформленні відповідного подання та документів для призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтями 18, 20 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і направленні їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його тимчасового проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, оформлене листом №54140-24/к/11-13-20238/24 від 30.12.2024;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві підготувати та оформити відповідне подання та документи для призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтями 18, 20 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" стосовно ОСОБА_1 і направити їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його тимчасового проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області;

- визнати протиправним та скасувати рішення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із визначенням інвалідності третьої групи, що настала внаслідок захворювання, отриманого під час виконання ним службових обов`язків, оформлене листом №54140-24/к/11-13-20238/24 від 30.12.2024;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із визначенням інвалідності третьої групи, що настала внаслідок захворювання, отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" в розмірі 250 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у період з 26.04.2021 по 04.11.2022 проходив службу на посаді начальницького складу оперативного підрозділу ТУ ДБР у м. Києві. Відповідно до свідоцтва про хворобу від 25.10.2022 №1556/зв позивачем набуті захворювання під час служби в ТУ ДБР у м. Києві, які пов`язані з проходженням служби в поліції. Згідно з наказом ТУ ДБР у м. Києві від 04.11.2022 №89-ос0ДСК позивач звільнений у відставку за станом здоров`я.

Позивач вказує, що довідками МСЕК від 07.12.2022 серії АВ №1067702, від 14.11.2023 серії АВ №1116235 йому встановлено 3 групу інвалідності, причина інвалідності: травма, так, отримана при виконання обов`язків військової служби.

З огляду на це він, через свого представника, звернувся до відповідача щодо призначення пенсії та виплати одноразової грошової допомоги, однак останній фактично відмовив йому у цьому, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з позовом у цій справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у рамках спірних правовідносин відсутні фактичні передумови та правові підстави, які б свідчили про наявність у ТУ ДБР у м. Києві обов`язку приймати будь-які рішення чи вчиняти юридично значимі дії в інтересах ОСОБА_1 для призначення пенсії по інвалідності чи виплати одноразової грошової допомоги.

Так, відповідач звертає увагу на те, що відповідно до положень чинного законодавства, право на одноразову грошову допомогу виникає лише у випадку, коли інвалідність настала внаслідок поранення, контузії, травми або каліцтва отриманого під час виконання службових обов`язків у міліції або поліції, однак за обставинами цієї справи, 07.12.2022 МСЕК № 2 встановлено ОСОБА_1 ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок травми, отриманої при проходженні військової служби, а не служби в міліції/поліції, чи ДБР.

Крім того, за твердженням відповідача, на момент звільнення ОСОБА_1 зі служби в ДБР (у листопаді 2022 року) положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не поширювали свою дію на осіб рядового і начальницького складу ДБР, внаслідок чого позивач не має права на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив.

Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в Службі безпеці України у період з 07.08.2010 по 23.04.2021, що підтверджується витягом з наказу №504-ОС/дск від 15.04.2021, військовим квитком серії НОМЕР_1 та трудовою книжкою серії НОМЕР_2 , копії яких наявні в матеріалах справи.

Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві від 23.04.2021 № 122-ос-ДСК, ОСОБА_1 з 26.04.2021 прийнято на службу до Державного бюро розслідувань на посаду начальницького складу оперативного підрозділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві з подальшим укладанням контракту, а наказом Державного бюро розслідувань від 08.07.2021 № 36-сз/дск, у порядку співвідношення, присвоєне спеціальне звання "капітан ДБР".

Під час проходження служби в Державному бюро розслідувань 03.10.2022 ОСОБА_1 подано рапорт про надання йому направлення на проходження військово-лікарської комісії.

За результатом розгляду вказаного рапорту, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві 14.10.2022 ОСОБА_1 надано направлення на медичний огляд для проходження військово-лікарської комісії (вих. № 11-12-15204/22).

Медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву" 25.10.2022 здійснено медичний огляд ОСОБА_1 , за наслідком чого йому встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ст., 3 ст., ризик 4. Гіпертонічний криз 23.09.2022, 01.10.2022, 02.10.2022. Гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей .ІХС дифузний кардіосклероз. Часта шлуночкова екстрасистолія, по типу бі-, три-, квадрогемінії (ХМЕКГ 20.09.-21.09.2022). Невелика мітрально-трикуспідальна недостатність. СН І ст. Органічний розлад особистості посттравматичного генезу (2017). Незначно виражений церебрастинічний синдром. Остеохондроз поперекового відділу хребта, ускладнений протрузіями МХД L3-L4, L4-L5, L5-S1 з незначним порушенням функції.

На підставі статті 38а, 39б, 71б, 23г графи І Переліку захворювань і фізичних вад, що перешкоджають проходженню служби в поліції згідно з наказом МВС від 03.04.2017 № 285, ОСОБА_1 визнано непридатним до служби в поліції, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 1556/зв від 25.10.2022.

Наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві від 04.11.2022 № 89-ос-ДСК ОСОБА_1 звільнено зі служби в Державному бюро розслідувань у відставку з 04.11.2022 за станом здоров`я з достроковим припиненням (розірванням) контракту.

У подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Обласної медико-соціальної експертної комісії № 2 для проведення йому медико-соціальної експертизи для встановлення ступеня втрати працездатності.

07.12.2022 ОСОБА_1 видано довідку до акта огляду МСЕК серії АВ №1067702, відповідно до якої він отримав з 07.12.2022 ІІІ групу інвалідності до 01.01.2024, причиною інвалідності зазначено: травма, так, отримана при виконанні обов`язків військової служби.

Довідкою до акта огляду МСЕК від 14.11.2023 серії АВ №1116235 за результатами повторного огляду ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності до 01.01.2026, причиною інвалідності зазначено: травма, так, отримана при виконанні обов`язків військової служби.

22.12.2022 та 17.12.2024 позивач, через свого представника, звернувся до відповідача щодо призначення пенсії та виплати одноразової грошової допомоги, однак листами від 20.01.2023 №25199-22/к/11-02-1096/23, від 30.12.2024 №54140-24/к/11-13-20238/24 Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві повідомило, що Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачено пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначаються Законом України «Про державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року №794-VIII (далі Закон №794-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №794-VIII, Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Згідно з частиною 1 ст.14 Закону №794-VIII, до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Нормами частин 1 і 2 статті 19 Закону №794-VIII встановлено, що Держава забезпечує соціальний захист працівників Державного бюро розслідувань відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.

Особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Аналогічне правило закріплене в пункті 25 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 року №743 (далі Положення №743).

Відповідно до п. 3 частини 1 статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII), одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Відповідно до п.п. «в» п.3 частини 1 статті 99 Закону №580-VIII розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: 3) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності: в) III групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Відповідно до частини 4 статті 100 Закону №580-VIII одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у частині другій цієї статті, призначається і виплачується за останнім місцем проходження служби поліцейським.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 №4 затверджено Порядок та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі Порядок).

Пунктом 3 Розділу І Порядку встановлено, що поліцейський вважається таким, що виконує службові обов`язки, якщо він забезпечує виконання основних завдань та повноважень поліції, визначених Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), у тому числі під час участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або виконував основні завдання та повноваження міліції, що були визначені Законом України «Про міліцію».

Підпунктом 2 п. 4 Розділу І Порядку передбачено, що випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського: під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Згідно з підпункту 2 п. 1 Розділу ІІ Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пункту 3 Розділу ІІІ Порядку заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається керівнику органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до органів державної влади.

Системне тлумачення вищенаведених норм права дає суду підстави дійти висновку про те, що призначення та виплата одноразової грошової допомоги поліцейському законодавчо гарантовані лише за наявності трьох обов`язкових умов, а саме:

1) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;

2) визначення поліцейському інвалідності протягом шести місяців після його звільнення з поліції;

3) звільнення поліцейського з поліції з причин поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманих під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Отже, лише за наявності цих трьох обставин, тобто тільки дотримавшись усіх зазначених умов, особа, звільнена з поліції, набуває право на отримання одноразової грошової допомоги й може претендувати на її призначення та виплату згідно з положеннями пункту 3 частини першої статті 97 Закону №580-VIII.

Відповідне зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 22.04.2020 (справа №3-р(І)/2020).

Як було встановлено судом 07.12.2022 ОСОБА_1 видано довідку до акта огляду МСЕК серії АВ №1067702, відповідно до якої він отримав з 07.12.2022 ІІІ групу інвалідності до 01.01.2024, причиною інвалідності зазначено: травма, так, отримана при виконанні обов`язків військової служби.

Довідкою до акта огляду МСЕК від 14.11.2023 серії АВ №1116235 за результатами повторного огляду ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності до 01.01.2026, причиною інвалідності зазначено: травма, так, отримана при виконанні обов`язків військової служби.

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що з 07.12.2022 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок травми, отриманої при виконанні обов`язків військової служби, а не служби в міліції/поліції, чи ДБР.

При цьому, суд зауважує, що Державне бюро розслідувань хоча і є правоохоронним органом, однак у ньому не передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, і на працівників ДБР не поширюється дія Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Водночас, з витягу з протоколу від 28.11.2022 № 166 засідання Центральної ВЛК по встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Військово-медичного управління СБ України убачається, що травма ОСОБА_1 , отримана 14.06.2017, "Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку, забій шийного відділу хребта з вторинним радикулярним синдромом, синдромом хребцевої артерії з вираженим нейро-м`язковим синдромом, вестибуло-координаторними порушеннями, цефалгокраніоалгією. Забій гомілково-стопного суглобу", ТАК, отримана при виконанні обов`язків військової служби.

Вказане, також підтверджується актами ГУ СБУ у м. Києві та Київської області про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби за формами НВС-1, НВС-2 №№ 1/22, 2/22 від 18.01.2022.

Ураховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги те, що матеріалами справи підтверджено, що втрата працездатності та інвалідність ОСОБА_1 спричинена у наслідок отриманої ним травми саме під час проходження військової служби, суд погоджується з доводами відповідача, що вирішення питання про виплату позивачу одноразової допомоги віднесено до компетенції СБ України.

Суд констатує, що безспірним є той факт, що втрата працездатності позивача пов`язана із проходженням військової служби, натомість жодного причинно наслідкового зв`язку із втратою працездатності та службою в Державному бюро розслідувань немає.

При цьому, сам факт проходження позивачем служби в Державному бюро розслідувань в даному випадку не має правового значення та не створює у відповідача обов`язку з призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання ТУ ДБР у м. Києві підготувати та направити до ГУ ПФУ у Київській області подання про призначення позивачу пенсії по інвалідності, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону №794-VIII, до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Нормами статті 19 Закону №794-VIII встановлено, що Держава забезпечує соціальний захист працівників Державного бюро розслідувань відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.

Особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пенсійне забезпечення працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». Пенсійне забезпечення інших працівників Державного бюро розслідувань здійснюється на підставах та в порядку, встановлених законодавством.

Аналогічне правило закріплене в пункті 26 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 року №743 (далі Положення №743).

Пунктом 101 Положення №743 встановлено, зокрема, що облік персоналу ведеться постійно на підставі затверджених штатних розписів (штатів), наказів по особовому складу та інших документів з метою забезпечення виконання таких основних завдань видачі документів, необхідних для порушення клопотання про призначення пенсії (допомоги) та надання пільг, установлених законодавством.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII (далі Закон №2262-ХІІ).

У відповідності до статті 1-2 Закону №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби):

а) особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу;

б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту;

в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;

г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;

д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають;

е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону;

є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках;

ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах;

з) особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України.

Відповідно до статті 18 Закону № 2262-ХІІ пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

У статті 20 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії:

а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3- 1 (далі Порядок №3-1).

Відповідно до пункту 1 Порядку №3-1 Заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом №2262-12, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України.

Відповідно до пункту 12 Порядку №3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Системне тлумачення вищенаведених норм права дає суду підстави дійти висновку про те, що особи, які проходили службу в Державному бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу мають право на пенсійне забезпечення у відповідності до Закону №2262-ХІІ.

Водночас Законом №2262-ХІІ не передбачено права осіб рядового і начальницького складу, які проходили службу в Державному бюро розслідувань, на пенсійне забезпечення у відповідності до цього ж Закону.

Крім того, у статті 17 Закону №2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, і цією статтею не передбачено зарахування служби на посадах начальницького складу Державного бюро розслідувань до вислуги років для призначення пенсії згідно з цим Законом.

З цього приводу суд зазначає, що відповідна законодавча прогалина не може ставитись у провину особі, яка має право на пенсійне забезпечення у відповідності до Закону №2262-ХІІ, оскільки не зарахування особам стажу вислуги на посадах рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань та, як наслідок, не призначення таким особам пенсії суперечитиме статті 46 Конституції України, як нормі прямої дії.

Також суд зазначає, що як випливає зі статті 19 Закону №794-VIII особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

У той же час, пункт «б» статті 1-2 Закону №2262-ХІІ, визначає право, зокрема, поліцейських, на пенсійне забезпечення у відповідності до цього Закону.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність у позивача права на оформлення документів та подання про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а також їх направлення до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 в підготовці, оформленні відповідного подання та документів для призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтями 18, 20 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і направленні їх до органу, що призначає пенсію, за місцем його тимчасового проживання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, оформлене листом №54140-24/к/11-13-20238/24 від 30.12.2024 з огляду на відсутність належного законодавчого регулювання питання пенсійного забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, про яке суд згадував вище.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві, діявши на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не допустило протиправної поведінки.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача у розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві оформити і направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області документи та подання про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до статей 18, 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 605, 60 (шістсот п`ять грн 60 коп.)

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.