Справа № 260/4328/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/4328/24 пров. № А/857/28596/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження, в м. Львові апеляційну скаргу ГО Спортивний клуб Марамуреш на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року, що ухвалив суддя Гаврилко С.Є. у м. Ужгороді, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 260/4328/24 за адміністративним позовом Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ГО Спортивний клуб Марамуреш про визнання дії та бездіяльності протиправними,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд, стягнути з відповідача адміністративно господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в загальній сумі 63085,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не вжив заходів щодо створення робочого місця та працевлаштування особи з інвалідністю, а отже обов`язок із виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідач не виконав, що є порушенням статті 19 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, у зв`язку з чим до відповідача застосовані адміністративно господарські санкції, а також накладено пеню за простроченням сплати адміністративно господарських санкцій.

19 вересня 2024 року Закарпатський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким адміністративний позов задовольнив повністю.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування державної служби зайнятості щодо наявності вільних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що позов поданий безпідставно, оскільки заявлений без проведення повної та належної перевірки стану виконання організацією вимог Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, а суд першої інстанції не з`ясував усі обставини, що мають значення для справи.

Апелянт посилається на те, що, згідно з п. 5.2 Статуту громадської організації Спортивний клуб Марамуреш, органами управління організацією є загальні збори та правління організації.

Пунктом 5.5 Статуту передбачено, що голова правління (Президент клубу) здійснює оперативне управління справами, майном та коштами організації в межах встановлених статутом.

Наказом від 31.07.2023 року № 5 Про надання права першого підпису на фінансових документах, на підставі протоколу засідання загальних зборів про обрання Голови правління (Президента клубу) ОСОБА_1 , право першого підпису надано ОСОБА_1 . Також наказом від 01.08.2023 року № 6 право накладення електронного цифрового підпису при формуванні електронних платіжних документів в автоматизованій системі Клієнт казначейства Казначейство надано керівнику Пашку Ю.Ю.

Апелянт звертає увагу, що, згідно з Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником громадської організації Спортивний клуб Марамуреш є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом 3-ої групи трудове каліцтво, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 19.12.2009, виданим Пенсійним фондом України серії НОМЕР_2 .

На думку апелянта, оскільки керівником організації, який здійснює трудову діяльність, є особа з інвалідністю, то норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю виконано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що Закарпатським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю проведено аналіз діяльності відповідача, відповідно до вимог Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі - Закон № 875-XII).

Як встановлено із наявної інформації в Централізованому банку даних з проблем інвалідності щодо відповідача, на підприємстві, у період з серпня 2023 року по грудень 2023 року, середньооблікова кількість осіб з інвалідністю становила 0 осіб.

Згідно з інформацією зазначеною у Централізованому банку даних з проблем інвалідності щодо відповідача, а також з розрахунком сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невикористанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, середньооблікова чисельність штатних працівників у відповідача за 2023 рік складає 19 осіб, згідно з рядком 03, кількість осіб з інвалідністю які повинні працювати на підприємстві становить 1 особа, в той же час, згідно з рядком 02 звіту, на підприємстві протягом 2023 року середньооблікова кількість осіб з інвалідністю становила 0 осіб.

На підставі викладеного позивач самостійно розрахував суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, оскільки середньорічна зарплата штатного працівника у відповідача в 2023 році становить 61153,50 грн.

Відповідач до 15 квітня 2023 року самостійно відповідні санкції не сплатив.

Відповідно до розрахунку пені позивача, станом на день подання даної позовної заяви (03 липня 2024 року), строк прострочення відповідачем платежу за адміністративно-господарські санкції становить 79 днів, а, отже, пеня, при обліковій ставці НБУ 25%, становить 1932,34 грн.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 18 Закону № 875-XII, забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, виходячи з наведених норм, обов`язки роботодавців стосовно забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування полягають:

- у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць;

- у створенні для них умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- у забезпеченні інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством;

- у наданні державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю;

- у звітуванні Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційний суд встановив, що норматив робочих місця для працевлаштування інвалідів для відповідача становить одне робоче місце.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач у 2023 році створив робоче місце для осіб з інвалідністю.

Відповідач стверджує, що працевлаштував ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом 3-ої групи внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 19.12.2009, виданим Пенсійним фондом України серії НОМЕР_2 .

Однак, як видно із наявної інформації в Централізованому банку даних з проблем інвалідності щодо відповідача, на підприємстві, у період з серпня 2023 року по грудень 2023 року, середньооблікова кількість осіб з інвалідністю становила 0 осіб.

Відповідно до п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70 (далі Порядок) звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.

Датою надходження звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю вважається дата подання роботодавцем звіту до відділення Фонду, а у разі надсилання його поштою - дата на поштовому штемпелі.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням із Держстатом.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, також подають (надсилають) копію довідки органу державної податкової служби про включення їх до реєстру неприбуткових установ. Оригінал довідки пред`являється під час подання звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю. У разі надсилання звіту поштою копія довідки засвідчується нотаріально.

Апеляційний суд встановив, що відповідач звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів до 01.03.2023 року не подав.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст.50 Закону України Про зайнятість населення, роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про, зокрема, попит на робочу силу (вакансії).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316 Про затвердження форм звітності № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та Порядку її подання, затверджено форму звітності та інструкцію щодо її заповнення, де передбачено звітування за вакансіями для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідно до п. 5 розділу І наказу № 316, форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Відповідач не надав доказів про те, що він подав звіт форми 3-ПН за 2023 рік до центру зайнятості.

Статтею 20 Закону № 875-XII, визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Оскільки відповідач не виконав обов`язок щодо надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, то відповідач має нести відповідальність, передбачену статтею 20 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, у вигляді адміністративно-господарської санкції в сумі 61153,50 грн.

Так як відповідач до 15 квітня 2024 року самостійно адміністративно-господарські санкції не сплатив, то позивач правомірно нарахував відповідачу пеню в сумі 1932,34 грн. за 79 днів прострочення платежу, станом на день подачі позову 03 липня 2024 року.

Цей висновок є підставою для задоволення позову про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 63085,84 грн.

Відповідно до`ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційних скарг безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Водночас, апеляційний суд встановив, що за подання апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір не в повному обсязі.

Ставки судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення визначені Законом України Про судовий збір № 3674-VI (далі Закон № 3674-VI).

Частиною 1 статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2024 року становить 3028 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір, за подання до суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 4542,00 грн.

Апеляційний суд встановив, що апелянт подав квитанцію № 45716209 про сплату 3028,00 грн судового збору та квитанцію № про сплату 1514,00 грн. судового збору

Однак суд встановив, що грошові кошти, в сумі 1514,00 грн. згідно з квитанцією № , були сплачені не на рахунок суду, а тому така квитанція не може бути зарахований як належний доказ сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Оскільки при поданні апеляційної скарги судовий збір не було сплачено в повному обсязі (4542,00 грн.), недоплачену суму судового збору за подання апеляційної скарги (1514,00 грн.) необхідно стягнути з апелянта до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Державної судової адміністрації України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадської організації Спортивний клуб Марамуреш залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 260/4328/24 - без змін.

Стягнути з громадської організації Спортивний клуб Марамуреш до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Державної судової адміністрації України судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1514,00 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос