Справа № 500/6034/25
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6034/25

22 грудня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника адвоката Молень Ірину Йосифівну звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії за пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) в розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком як члену сім`ї репресованої особі, яку у подальшому було реабілітовано;

зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії в розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом г статті 77 Закону №1788-XII, як члену сім`ї репресованої особі, яку у подальшому було реабілітовано, починаючи з 01.08.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за віком. Відповідно до довідки про реабілітацію від 01.06.2025, виданої Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області, мати позивачки ОСОБА_2 , 1932 року народження, разом із сім`єю 22.12.1945 із села Почаєвичі Дрогобицького району Львівської (Дрогобицької) області за рішенням Особливої Наради при МВС СРСР від 27.05.1946 були виселені на спецпоселення з конфіскацією майна в Комі АРСР по політичних мотивах як члени сім`ї учасника ОУН, звідки звільнені 28.05.1958. Відповідно до архівної довідки Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області №14-к-4/2022 від 07.04.2022 батько позивачки ОСОБА_3 , 1931 року народження, разом із батьками на підставі рішення позасудових органів в адміністративному порядку як членів сім`ї учасника ОУН 11.03.1945 були виселені з села Рогачин Бережанського району Тернопільської області на спецпоселення в Комі АРСР з конфіскацією майна. На поселенні під наглядом спецкомендатури ОСОБА_3 перебував до 28.05.1958. Звільнений з обліку спецпоселенців на підставі Указу ПВР СРСР від 28.03.1958 та наказу ВМС СРСР від 01.04.1958 №0126.

На підставі Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні батьки позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 реабілітовані. Отже, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною репресованих, тобто членом сім`ї осіб, які особисто були піддані такій формі репресій, як заслання, які були репресовані, а у 1991 році реабілітовані.

З огляду на такі обставини позивач вважає, що на неї розповсюджується дія Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917-1991 років" №2325-VIII від 13.03.2018 (далі Закон №2325-VIII) і вона як член сім`ї репресованої особа, яку у подальшому було реабілітовано, має право на підвищення до пенсії передбачене пунктом г статті 77 Закону №1788-XII у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком. У зв`язку з наведеним позивач звернулася до ГУ ПФУ в Тернопільській області з вимогою про здійснення перерахунку пенсії, однак отримала відмову, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Позивачу не встановлено підвищення до пенсії у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654, як реабілітованій чи як члену сім`ї реабілітованого, оскільки позивач не надала необхідних підтверджуючих документів. Також позивачу рекомендовано звернутися із заявою до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) територіального органу Пенсійного фонду України та надати документи, які б підтверджували статус реабілітованого чи як члена сім`ї реабілітованого, для здійснення підвищень до пенсій згідно чинного законодавства.

Відповідач просить у позові відмовити (а.с.26-28, 37-39).

У відповіді на відзив представник позивача з аргументами відповідача не погоджується та зазначає, що позивачка є дитиною, тобто членом сім`ї репресованих осіб, які згодом реабілітовані, в розумінні Закону №962-ХІІ із змінами, внесеними Законом №2325-VIII, народилась на засланні (висланні) під час перебування репресованих осіб на засланні (висланні), на момент здійснення репресій проживала з репресованими особами однією сім`єю, була пов`язана спільним побутом. Відтак, позивачка має право на підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Позов просить задовольнити повністю (а.с.30-33).

У запереченнях відповідач зазначає, що згідно з пунктом 2.13 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1), за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається посвідчення реабілітованого. Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7 статті 2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Позивачу не встановлено підвищення до пенсії у розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654, як реабілітованій чи як члену сім`ї реабілітованого, оскільки позивач не надала необхідних підтверджуючих документів (а.с.73-75).

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до змісту довідки №914 від 01.06.2022, виданої Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області, мати позивачки ОСОБА_2 , 1932 року народження, разом із сім`єю 22.12.1945 із села Почаєвичі Дрогобицького району Львівської (Дрогобицької) області за рішенням Особливої Наради при МВС СРСР від 27.05.1946 були виселені на спецпоселення з конфіскацією майна в Комі АРСР по політичних мотивах як члени сім`ї учасника ОУН, звідки звільнені 28.05.1958 (а.с.16).

Прізвище матері позивачки в подальшому змінено з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 у зв`язку з одруженням, що підтверджує свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.15).

Відповідно до архівної довідки №14-к-4/2022 від 07.04.2022, виданої Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області №14-к-4/2022 від 07.04.2022, батько позивачки ОСОБА_3 , 1931 року народження, разом із батьками на підставі рішення позасудових органів в адміністративному порядку як членів сім`ї учасника ОУН 11.03.1945 були виселені з села Рогачин Бережанського району Тернопільської області на спецпоселення в Комі АРСР з конфіскацією майна. На поселенні під наглядом спецкомендатури ОСОБА_3 перебував до 28.05.1958. Звільнений з обліку спецпоселенців на підставі Указу ПВР СРСР від 28.03.1958 та наказу ВМС СРСР від 01.04.1958 №0126 (а.с.17).

На підставі Закону України від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 реабілітовані (а.с.16, 17).

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Айкіно, Усть-Вимському районні, Республіка Комі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.14) та відомостями її паспорта громадянина України (а.с.12).

Позивачка 16.07.2025 звернулася до відповідача з заявою, у якій просила здійснити нарахування підвищення пенсії та виплачувати підвищення пенсії у розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г статті 77 Закону №1788-XII (а.с.18).

Листом ГУ ПФУ в Тернопільській області від 01.08.2025 позивачку повідомлено про те, що відповідно до пункту 2.13 Порядку №22-1, за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається посвідчення реабілітованого. Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7 статті 2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Отже, питання встановлення підвищення до пенсії, відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» розглядається з урахуванням вищезазначеного за умови наявності документів, які підтверджують належність до кола осіб, визначених пунктами 5-7 статті 2 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років.

Станом на 01.07.2025 підвищення як реабілітованому чи як члену сім`ї реабілітованого не встановлено.

Ще у відповіді від 01.08.2025 відповідач повідомив заявника, що для встановлення надбавки позивачу необхідно звернутися із заявою до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) територіального органу Пенсійного фонду України та представити документи, що підтверджують особу (паспорт), реєстраційний номер обліком податків (а.с.9).

Не погодившись із діями відповідача щодо відмови у проведенні нарахування підвищення до пенсії, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Нормою статті 1 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні № 962-XII від 17.04.1991 (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами (статтю 1 доповнено частиною третьою згідно із Законом № 2353-ХІІ).

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років № 2325-VIII від 13.03.2018 (далі - Закон № 2235) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, змінено назву закону на Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, а також викладено в новій редакції преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону № 962-ХІІ, визнано такою, що втратила чинність постанову Верховної Ради України Про тлумачення Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні.

Зміни набули чинності 05.05.2018.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом № 962-ХІІ.

За визначеннями, наведеними у статті 1-1 цього Закону:

репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом;

вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР;

заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення;

члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до статті 1-2 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років № 962-XII від 17.04.1991 (зі змінами і доповненнями) реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

За нормами статті 1-3 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років № 962-XII від 17.04.1991 (зі змінами і доповненнями) потерпілими від репресій визнаються: 1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою; 2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена; 3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.

Статтею 4 Закону № 962-XII передбачено поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Суд зазначає, що батьки позивачки відповідно до наданих архівних довідок від 01.06.2022, виданої Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Львівській області щодо матері позивачки ОСОБА_2 , та від 07.04.2022, виданої Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, щодо батька позивачки ОСОБА_3 , як члени сім`ї посібника учасникам ОУН, ІНФОРМАЦІЯ_2 та 11.03.1945 (відповідно) були виселені на спецпоселення в Комі АРСР з конфіскацією майна та у подальшому реабілітовані відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні.

Під час перебування на спецпоселенні у ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_1 , місце народження: село Айкіно, Усть-Вимський районн, Республіка Комі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Отже, відомості довідок від 01.06.2022 та 07.04.2022 та свідоцтва про народження ОСОБА_1 вказують на те, що позивачка є членом сім`ї репресованих осіб та є потерпілою від репресій в розумінні статті 1-3 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

У постанові від 13.05.2024 у справі № 500/5507/23 Верховний Суд у подібних правовідносинах дійшов висновку про належність до членів сімей, яких було примусово переселено, дітей, які народилися на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю та наявність у таких дітей права на підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г статті 77 Закону № 1788-XII.

Щодо посилання відповідача на те, що позивачем не надано необхідних документів, які підтверджують статус реабілітованого чи члена сім`ї реабілітованого, варто зазначити наступне.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок 22-1 ) регулює питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058.

Відповідно до пункту 2.13 Порядку 22-1 за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається посвідчення реабілітованого. Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7 статті 2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є дочкою осіб, які реабілітовані, крім того відомості архівних довідок від 01.06.2022 та від 07.04.2022 свідчить про те, що батьки позивачки перебували на спецпоселені в Комі АРСР, де і народилася ОСОБА_1 . А тому суд вважає, що позивачем надано всі необхідні документи, які підтверджують її статус, як члена сім`ї репресованих осіб, а посилання відповідача на відсутність необхідних документів є безпідставним.

Стосовно розміру доплати (підвищення) особам з таким статусом, який встановлений законом з розрахунку від мінімальної пенсії за віком і, одночасно, постановою Уряду у фіксованому розмірі варто зазначити.

Згідно з пунктом г частини першої статті 77 Закону № 1788-XII призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 6 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян № 654 від 16.07.2008 визначено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Стаття 28 Закону № 1058-IV визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Прожитковий мінімум відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України Про прожитковий мінімум № 966-XIV від 15.07.1999 застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими статтею 28 Закону № 1058-IV, згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України Про пенсійне забезпечення, який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 пункту 4 Постанови № 654, зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 10.10.2018 у справі № 446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі № 446/1515/16-а, від 06.02.2019 у справі № 446/1848/16-а, від 19.09.2019 у справі №446/1514/16-а, від 31.10.2019 у справі №442/6456/17, від 04.03.2020 у справі №446/1566/16-а, та застосовується Восьмим апеляційним адміністративним судом (постанови від 07.11.2023 у справі № 500/4558/23, від 08.04.2024 у справі № 500/5577/23).

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом г статті 77 Закону № 1788-XII із розрахунку 25 відсотків мінімальної пенсії за віком як члену сім`ї репресованої особи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.05.2024 у справі №500/5507/23 у подібних спірних правовідносинах, вказавши, що позивач належить до категорії громадян, членів сім`ї, висланих з постійного місця проживання, позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління, з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями, реабілітованої по статті 3 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні, відтак позивач, як член сім`ї громадянина, який необґрунтовано зазнав політичних репресій та був реабілітований, має право на підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г статті 77 Закону №1788-XII, а також у постанові від 31.05.2024 у справі № 500/3332/23.

Порушене право позивача підлягає захисту у спосіб зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до частини першої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1211,20 грн, сплачений відповідно до квитанції від 15.10.2025 (а.с.11).

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1 за пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII у розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком як члену сім`ї репресованої особи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком, згідно з пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII як члену сім`ї репресованої особи, починаючи з 01.08.2025.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14035769).

Повний текст рішення складено та підписано 22 грудня 2025 року.

Суддя Чепенюк О.В.