Справа № 380/11459/24
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 рокусправа № 380/11459/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Яськів В.Ю.,

представників позивача Матушека В.В., Рісної Ю.Б.Ю.,

представника відповідача Гнатушок І.Т.,

представника третьої особи-1 Петрівської М.М.,

представника третьої особи-2 Качабульського І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департаменту природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради та Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.04.2024 №568 «Про демонтаж зблокованих тимчасових споруд на АДРЕСА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.04.2024 №569 «Про демонтаж зблокованих тимчасових споруд на АДРЕСА_2 »;

- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.04.2024 №570 «Про демонтаж зблокованих тимчасових споруд на АДРЕСА_3 »;

- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.04.2024 №571 «Про демонтаж зблокованих тимчасових споруд на АДРЕСА_4 (споруди № 4)».

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржуваними рішеннями Виконавчого комітету Львівської міської ради вирішено здійснити демонтаж зблокованих тимчасових споруд на АДРЕСА_4 , а саме: споруди №1, споруди №2, споруди №3 та споруди №4. У рішеннях відповідач зобов`язує суб`єкта господарювання демонтувати тимчасові споруди, розміщені по АДРЕСА_4 .

Позивач зазначає, що виступає власником об`єктів, які відповідач зобов`язує демонтувати. Даний факт позивач підтверджує договором № 05/07 про будівництво від 16.10.2007 та акту приймання-передачі.

Оскаржувані рішення позивач уважає протиправними, такими, що порушують право володіння, користування та розпорядження майном з огляду на те, що виконавчим комітетом Львівської міської ради ряду тимчасових споруд присвоєно відповідну поштову адресу. Водночас, згідно з п. 9 Положення про порядок присвоєння поштових номерів на об`єкти нерухомого майна, затвердженим рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 26.12.2008 №1380, не присвоюються поштові номери на об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані об`єкти (реконструйовані, переплановані), на тимчасові споруди, які не пов`язані фундаментом із землею, та підземні та металеві споруди.

Позивач зазначає, що спірні рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради прийняті на підставі ухвали Львівської міської ради №6107 від 26.12.2019. Водночас рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/2335/20 від 30.11.2020 (залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020), серед іншого, визнано протиправним та нечинним підпункт 7.8 пункту 7 Ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах території м. Львова».

Таким чином, рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №№ 568, 569, 570, 571 від 19.04.2024 прийняті безпосередньо на підставі ухвали Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019, підпункт 7.8 пункту 7 якої визнаний протиправним та нечинним, а наведене свідчить про їх очевидну протиправність, оскільки такі рішення прийняті не на підставі, що передбачена законодавством України.

Позивач стверджує, що Виконавчий комітет Львівської міської ради не уповноважений на вирішення питання про демонтаж тимчасових споруд, що свідчить про протиправність спірних рішень, які були прийняті відповідачем з перевищенням повноважень.

З огляду на наведене адміністративний позов просить задовольнити у повному обсязі.

У додаткових поясненнях позивач пояснив, що приміщення позивача знаходяться в цілісному комплексі торгових приміщень і не є самостійним об`єктом. Це обумовлено тим, що приміщення позивача не встановлювалося ним самостійно, а будувалося у комплексі ринку. Дані питання відповідачем не вирішувалися при прийнятті рішень та не перевірялися.

Також позивач покликається на Закон України «Про благоустрій населених пунктів», який визначає, що тимчасова споруда (ТС) не є елементом благоустрою, а використовується для підприємницької діяльності.

Крім цього, позивач зазначив, що відповідач при прийнятті спірних рішень керувався Ухвалою Львівської міської ради від 08.07.2021 №1081 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради». Даною ухвалою затверджено Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, згідно п.37 Розділу ІІ, якого до повноважень виконавчого комітету належить прийняття рішень щодо тимчасових споруд, які розміщені з порушеннями вимог законодавства України та актів міської ради. При цьому, конкретизації яких саме рішень даний пункт не містить, як і інші пункти цього розділу.

Позивач стверджує, що повноважним органом з прийняття рішень, у формі розпоряджень, про демонтаж тимчасових споруд є відповідна районна адміністрація, у відповідності до чинних нормативно-правових актів локальної дії.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач проти позову заперечує повністю. Зазначає, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів» за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, норм і правил.

Львівською міською радою прийнято Правила благоустрою Львівської міської територіальної громади, які затверджені Ухвалою Львівської міської ради №376 від 21.04.2011. Пункт 12.2.6 Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади, які затверджені Ухвалою Львівської міської ради №376 від 21.04.2011 вказує, що самочинно встановлені малі архітектурні форми (далі - МАФ) підлягають демонтажу без попереднього судового розгляду.

Відповідач покликається на норми п.2.30. Наказу №244 від 21.10.2011 Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності».

Зазначає, що Ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 №4526 затверджено Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові (далі - Положення).

Посилається на пункт 1.3 Положення, згідно якого самовільно встановлена тимчасова споруда це тимчасова споруда, яка встановлена за відсутності одного із документів, передбачених цим Положенням: ухвали міської ради, договору оренди земельної ділянки чи договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, паспорту прив`язки тимчасової споруди.

Пунктами 2.1, 2.2 Положення передбачено, що розміщення тимчасових споруд здійснюється замовником відповідно до паспорту прив`язки, плану земельної ділянки та договору окремих конструктивних елементів благоустрою. Місце встановлення тимчасових споруд повинно відповідати адресі, вказаній у паспорті прив`язки, та плану земельної ділянки або схемі прив`язки.

Як підтверджується матеріалами справи у позивача відсутній паспорт прив`язки тимчасових споруд, договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою та будь-які документи, які б підтверджували факт розміщення тимчасових споруд за вказаною адресою позивачем.

Відповідач наголошує, що ухвалою Львівської міської ради №6107 від 26.12.2019 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» затверджено Перелік тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові. Але дані тимчасові споруди не входять до вказаної схеми, отже у позивача немає права на їх розміщення.

Стосовно повноважень Виконавчого комітету Львівської міської ради щодо прийняття рішень про демонтаж тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, відповідач вказав, що пунктом 37 Розділу ІІ «Повноваження виконавчого комітету» Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого Ухвалою № 1081 від 08.07.2021 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» передбачено можливість прийняття рішень щодо тимчасових споруд, які розміщені з порушеннями вимог законодавства України та актів міської ради. При цьому покликається на практику Верховного Суду щодо повноважень у органів місцевого самоврядування для вирішення питань про демонтаж тимчасових споруд.

З огляду на вищенаведене просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позиція третьої особи-1 висвітлена у письмових поясненнях, в яких зазначено, що позивачем не надано доказів, яким чином оскаржувані рішення порушують його права, свободи та інтереси. Наголошено, що ухвала Львівської міської ради від 26.12.2019 №6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» скасована тільки частково, проте є і інші норми законодавства і ухвали Львівської міської ради, що передбачають правові підстави для демонтажу тимчасових споруд та прийняття рішення виконавчого комітету Львівської міської ради про демонтаж. Так як, виконавчі органи сільських, селищних міських рад відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» мають право реалізовувати свої повноваження стосовно здійснення заходів з благоустрою населених пунктів. Стверджує, що рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.04.2024 №568, №569, №570, №571 прийняті уповноваженим на це органом та є обов`язковими до виконання, не можуть бути протиправними і порушувати законні права та інтереси позивача, оскільки його ці рішення не стосуються та у нього відсутні дозвільні документи, які б підтверджували правомірність використання земельної ділянки комунальної власності для розміщення тимчасових споруд.

Позиція третьої особи-2 висвітлена у письмових поясненнях, яка є тотожною позиції відповідача та третьої особи-1. Додатково наголошують, що оскаржувані рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.04.2024 №568, №569, №570, №571 не було прийнято на підставі підпункту 7.8. пункту 7 ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107, а на підставі пунктів 2.1., 2.20., 2.29., 2.30. Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 № 244, п. 36 розділу ІІ Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою міської ради № 1081 від 08.07.2021 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» та п. 12.2.6 Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади затверджених ухвалою Львівської міської ради №376 від 21.04.2011 «Про Правила благоустрою Львівської міської територіальної громади».

Вважають, що спірні рішення виконавчого комітету Львівської міської ради прийняті уповноваженим на це органом та є обов`язковим до виконання, не можуть бути протиправними і порушувати законні права та інтереси позивача, оскільки у нього відсутні дозвільні документи, які б підтверджували правомірність використання земельної ділянки комунальної власності для розміщення тимчасових споруд.

Відносно процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити наступне.

Ухвалою судді від 03.06.2024 позовну заяву залишено без руху та надано 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою судді від 01.07.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 05.08.2024, яка залишена без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2024, заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено.

Ухвалою від 03.09.2024 суд перейшов до розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.12.2024 суд залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департамент природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради (місцезнаходження: пл. Ринок, 1, м. Львів, 79008; ).

Ухвалою суду від 06.02.2025 суд відмовив в задоволенні клопотання представника позивача про призначення комплексної судової будівельно-технічної експертизи у цій справі.

Суд здійснив заміну найменування третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департаменту природних ресурів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради на Департамент природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради.

Ухвалою суду від 10.04.2025 суд відмовив в задоволенні клопотання представника позивача про призначення комплексної судової будівельно-технічної експертизи у цій справі.

10.04.2025 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 18.09.2025 суд залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради (місцезнаходження: вул. Генерала Чупринки,85, м. Львів, 79057).

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача та третіх осіб в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, наведених у відзиві та поясненнях, просили у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритому судовому засіданні 18.12.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши вступне слово сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

20.09.2023 виконавчий комітет Львівської міської ради скерував до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради лист № 4-24-41530 для з`ясування підстав перебування тимчасових споруд на земельній ділянці комунальної власності та вжиті заходи у випадку перебування даних тимчасових споруд без правових підстав.

За наслідком отримання вказаного листа Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради з метою забезпечення належного благоустрою на території Франківського району було обстежено тимчасові споруди на вул. Володимира Великого, 59-В вул. Княгині Ольги, 106.

За результатами обстеження Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради складено акти обстеження зблокованих споруд для здійснення підприємницької діяльності за адресою: вул. Володимира Великого, 59-В Княгині Ольги, 106, від 25.03.2024.

Згідно змісту актів обстеження зблокованих споруд для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_4 встановлено відсутність наявності споруд в Комплексній схемі розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові.

Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради складено Вимоги:

- №35-вих-40172 від 26.03.2024 «Щодо демонтажу споруди на вул. Володимира Великого 59-В Княгині Ольги, 106», яка адресована Анатолію Гриншпуну;

- №35-вих-40391 від 26.03.2024 «Щодо демонтажу споруди на вул. Володимира Великого 59-В Княгині Ольги, 106», яка адресована керівнику ТзОВ «Біля універмагу» Юлії Гриншпун;

- №35-вих-40390 від 26.03.2024 «Щодо демонтажу споруди на вул. Володимира Великого 59-В Княгині Ольги, 106», яка адресована керівнику ТзОВ «Біля універмагу» Юлії Гриншпун;

- №35-вих-40164 від 26.03.2024 «Щодо демонтажу споруди на вул. Володимира Великого 59-В Княгині Ольги, 106», яка адресована Анатолію Гриншпуну;

- №35-вих-40389 від 26.03.2024 «Щодо демонтажу споруди на вул. Володимира Великого 59-В Княгині Ольги, 106», яка адресована керівнику ТзОВ «Біля універмагу» Юлії Гриншпун;

- №35-вих-40165 від 26.03.2024 «Щодо демонтажу споруди на вул. Володимира Великого 59-В Княгині Ольги, 106», яка адресована Анатолію Гриншпуну;

- №35-вих-40170 від 26.03.2024 «Щодо демонтажу споруди на вул. Володимира Великого 59-В Княгині Ольги, 106», яка адресована Анатолію Гриншпуну;

- №35-вих-40388 від 26.03.2024 «Щодо демонтажу споруди на вул. Володимира Великого 59-В Княгині Ольги, 106», яка адресована керівнику ТзОВ «Біля універмагу» Юлії Гриншпун.

Акти обстеження зблокованих споруд для здійснення підприємницької діяльності направлені листами на адресу заступника міського голови з містобудування Любомиру Зубачу для прийняття рішення виконавчим комітетом про демонтаж таких споруд.

Так, Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.04.2024 №568 вирішено демонтувати самовільно встановлені зблоковані тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності на вул. Володимира Великого, 59-В вул. Княгині Ольги, 106 (споруда № 1).

Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.04.2024 №569 вирішено демонтувати самовільно встановлені зблоковані тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності на вул. Володимира Великого, 59-В вул. Княгині Ольги, 106 (споруда № 2).

Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.04.2024 №570 вирішено демонтувати самовільно встановлені зблоковані тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності на вул. Володимира Великого, 59-В вул. Княгині Ольги, 106 (споруда № 3).

Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.04.2024 №571 вирішено демонтувати самовільно встановлені зблоковані тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності на вул. Володимира Великого, 59-В вул. Княгині Ольги, 106 (споруда № 4).

При прийнятті спірних рішень Виконавчий комітет Львівської міської ради керувався Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про благоустрій населених пунктів», «Про місцеве самоврядування в Україні», наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року №244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», ухвалами міської ради від 21.04.2011 року №376 «Про правила благоустрою Львівської міської територіальної громади», від 26.12.2019 №6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова», від 08.07.2021 №1081 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» і від 06.12.2022 №2679 «Про окремі питання здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території Львівської міської територіальної громади у зв`язку із введенням воєнного стану».

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не погоджується із прийнятими рішеннями відповідача від 19.04.2024 №№568, 569, 570, 571, що зумовило його звернення із цим позовом до суду про визнання таких рішень протиправними та їх скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з пунктом 44 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання про встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів».

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» система благоустрою населених пунктів включає:

1) управління у сфері благоустрою населених пунктів; 2) визначення суб`єктів та об`єктів у сфері благоустрою населених пунктів; 3) організацію благоустрою населених пунктів; 4) нормування у сфері благоустрою населених пунктів; 5) фінансове забезпечення благоустрою населених пунктів; 6) здійснення державного, самоврядного і громадського контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 7) встановлення відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів.

Стаття 5 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів у розумінні частини першої статті 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Режим використання об`єктів благоустрою визначено статтею 14 згаданого Закону, яка передбачає, що такі об`єкти використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

Згідно з частиною другою статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до згаданого Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. ТС для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Наведені норми у системному їх аналізі вказують на те, що законодавець розрізняє поняття малої архітектурної форми та тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, а також визначає різні нормативно-правові акти, які урегульовують їх розміщення.

Механізм розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності визначений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 (далі - Порядок № 244).

Згідно з пунктом 1.3 Порядку № 244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

У пункті 1.4 Порядку № 244 визначено, що схема розміщення ТС - графічні матеріали, виконані на топографо-геодезичній основі М 1 : 500 суб`єктом господарювання, який має у своєму складі архітектора, що має кваліфікаційний сертифікат, або архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, які відображають розміщення ТС із прив`язкою до місцевості (будівлі, споруди, інженерні мережі тощо), планувальними обмеженнями та зазначенням заходів щодо благоустрою та озеленення прилеглої території (розташування квітників, під`їздів, урн, влаштування дорожнього покриття або мощення фігурними елементами тощо);

Згідно з пунктами 2.1, 2.10, 2.17, 2.18, 2.20, 2.23, 2.29 Порядку № 244 підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС. Встановлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив`язки. 2.10. Паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку. Строк дії паспорта прив`язки ТС визначається органом з питань містобудування та архітектури відповідної ради або районної державної адміністрації з урахуванням строків реалізації положень містобудівної документації на місцевому рівні. Продовження строку дії паспорта прив`язки ТС здійснюється за заявою замовника, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у паспорті прив`язки ТС органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації. Після розміщення ТС замовник подає до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або відповідної районної державної адміністрації письмову заяву за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку, у якій зазначає, що він виконав вимоги паспорта прив`язки ТС. У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки ТС, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу.

Відповідно до п.2.2 Порядку № 244 замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.

Пункт 2.4 Порядку № 244 передбачає, що для визначення відповідності намірів щодо місця розташування ТС містобудівній документації, будівельним нормам відповідний комплект документів направляється до органу з питань містобудування та архітектури сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації.

Зі змісту наведених норм права слідує, що система благоустрою населених пунктів включає, зокрема організацію, нормування та здійснення контролю, у тому числі самоврядного, у сфері благоустрою населених пунктів. У свою чергу, правове регулювання у сфері благоустрою передбачає, зокрема затвердження правил благоустрою населених пунктів, а також затвердження місцевих програм, технічної документації з питань благоустрою територій населених пунктів (проекти, схеми, карти, атласи тощо). За своєю юридичною природою перелік тимчасових споруд, призначених для здійснення підприємницької діяльності, комплексні схеми розміщення тимчасових споруд є актами нормування у сфері благоустрою, розробка та затвердження яких входить до повноважень відповідної місцевої ради на підставі пункту 44 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України».

Вирішуючи питання повноваження Виконавчого комітету Львівської міської ради щодо прийняття спірних рішень про демонтаж тимчасових споруд, суд зазначає наступне.

Законодавчо закріплена процедура прийняття рішень суб`єктами публічного права має на меті створення гарантій для суб`єкта приватного права та встановлення меж реалізації повноважень органами публічного права і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження до суду таких рішень (дій) особою, чиї інтереси вони зачіпають. Установлена законом процедура є важливою гарантією недопущення зловживань з боку суб`єктів владних повноважень під час прийняття рішень та вчинення дій, яка повинна забезпечувати, передусім, справедливе ставлення до особи, а також дотримання загального принципу юридичної визначеності, складовою якого є принцип легітимних очікувань.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 826/382/18, від 13 березня 2019 року у справі № 826/11708/17, від 8 липня 2021 року у справі № 160/674/19 та від 20 травня 2022 року у справі № 340/370/21.

Матеріалами справи підтверджено, що оскаржувані рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.04.2024 №568, №569, №570, №571 про демонтаж зблокованих тимчасових споруд на вул. Володимира Великого, 59-В вул. Княгині Ольги, 106 прийнято у зв`язку із відсутністю на такі споруди будь-яких дозвільних документів на їх розміщення.

Підставою для прийняття таких рішень слугували акти обстеження тимчасових споруд Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 25.03.2024, які згодом направлені заступнику міського голови з містобудування Любомиру Зубачу для прийняття рішення виконавчим комітетом про демонтаж таких споруд.

При цьому, як на підставу прийняття спірних рішень відповідач посилається на Закони України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про благоустрій населених пунктів», «Про місцеве самоврядування в Україні», наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», ухвали міської ради від 21.04.2011 №376 «Про правила благоустрою Львівської міської територіальної громади», від 26.12.2019 №6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова», від 08.07.2021 №1081 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» і від 06.12.2022 №2679 «Про окремі питання здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території Львівської міської територіальної громади у зв`язку із введенням воєнного стану».

Так, Ухвалою Львівської міської ради №4526 від 23.04.2015 затверджено Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові (далі Положення №4526).

Розділом 7 цього Положення передбачений порядок демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності.

Пунктом 7.1 Положення №4526 визначено перелік тимчасових споруд, які підлягають демонтажу згідно з цим порядком. Зокрема, демонтажу підлягають тимчасові споруди:

- для встановлення яких закінчився термін дії договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою або термін дії договору оренди земельної ділянки і суб`єкту господарювання відмовлено у його продовженні.

- самовільно встановлені.

- зовнішній вигляд яких не відповідає виданому паспорту прив`язки або погодженому проекту та суб`єкту господарювання мотивовано відмовлено у внесенні змін до паспорту прив`язки чи проекту.

- розміщені з порушенням вимог пунктів 2.5 та 2.6 цих Правил.

Згідно з пунктами 7.3 7.8 Положення №4526 (в первинній редакції) було передбачено, що при виявленні ТС, зазначених у пунктах 7.1.1-7.1.4, складається акт довільної форми та районна адміністрація, на території якої розташована ТС, приймає рішення про її демонтаж у 10-денний термін.

Акт обстеження підписують представники районної адміністрації, комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» та власник ТС.

У разі, якщо власник відмовляється від підписання або від участі в обстеженні копія акта скеровується йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Розпорядження районної адміністрації про демонтаж ТС надсилається суб`єкту господарювання протягом 2 днів з дати набрання ним чинності з наданням терміну для добровільного виконання демонтажу ТС у термін до 1 місяця.

Відключення ТС від інженерних мереж проводять експлуатуючі організації цих мереж протягом 10 робочих днів з моменту отримання рішення відповідної районної адміністрації про демонтаж ТС після розірвання угод з вилученням приладів обліку.

У разі невиконання власником ТС вимог пункту 7.6 районна адміністрація звертається до відповідного суду з позовом про примусовий демонтаж ТС, встановленої з порушенням цих Правил.

Таким чином, Розділом 7 Положення №4526 визначено, що демонтаж тимчасових споруд здійснюється за розпорядженнями районних адміністрацій власниками таких тимчасових споруд. У разі добровільного невиконання таких розпоряджень районних адміністрацій, примусовий демонтаж тимчасових споруд проводиться за рішенням суду.

Згодом ухвалою Львівської міської ради №6107 від 26.12.2019 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» (далі ухвала №6107) внесено зміни до Положення №4526.

Зокрема, згідно з пунктом 7.8 ухвали №6107 замінено пункти 7.3 7.8 Положення №4526 пунктами 7.3 7.7 та викладено їх у такій редакції:

7.3. При виявленні ТС, зазначених у підпунктах 7.1.1 7.1.4, уповноважена особа районної адміністрації, на території якої розташована ТС, за участю представників комунального підприємства Адміністративно-технічне управління, власника ТС, у разі наявності відомостей щодо такої особи, складають акт про дотримання вимог законодавства при розміщенні тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності (надалі акт про дотримання вимог) у чотирьох примірниках та протокол про адміністративне правопорушення.

Уповноважена особа районної адміністрації на підставі оформленого акта про дотримання вимог надає особисто (або надсилає цінним листом) власнику (користувачу) ТС, у разі наявності відомостей щодо такої особи, вимогу про демонтаж незаконно встановленої ТС у 10-денний термін разом з примірником акта про дотримання вимог.

Один примірник акта та вимоги про демонтаж із зазначенням наслідків її невиконання наклеюється на ТС та здійснюється фотофіксація ТС. На фотографії має бути чітко і розбірливо видно інформацію про номер і дату складання вимоги про демонтаж та акта про дотримання вимог.

Вимога про демонтаж та матеріали фотофіксації оприлюднюються на сайті Львівської міської ради.

7.4. Якщо власника не встановлено, або якщо власник (користувач) відмовився добровільно демонтувати ТС, районна адміністрація скеровує примірник акта, вимоги про демонтаж, матеріали фотофіксації в управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування для підготовки рішення виконавчого комітету про демонтаж.

7.5. У рішенні виконавчого комітету визначається:

7.5.1. Уповноважена особа на виконання демонтажу ТС.

7.5.2. Терміни демонтажу ТС та місце зберігання демонтованої ТС.

7.5.3. Призначення відповідальних осіб за відновлення благоустрою з визначенням термінів виконання робіт з відновлення благоустрою.

7.6. Проведення робіт з демонтажу ТС здійснюється у такому порядку:

7.6.1. До початку здійснення робіт з демонтажу уповноважена особа для відключення ТС від інженерних мереж доводить до відома відповідні експлуатуючі організації вищезазначене рішення виконавчого комітету про демонтаж.

7.6.2. Демонтаж ТС уповноважена особа здійснює у присутності представників районної адміністрації. У разі необхідності уповноважена особа залучає представників державних органів, міських служб та організацій, Львівського комунального підприємства «Львівсвітло», Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта», правоохоронних органів тощо.

7.6.3. Під час демонтажу ТС складаються такі документи:

7.6.3.1. Акт проведення демонтажу, де зазначаються дата, час, підстава демонтажу, присутні під час демонтажу особи, відмітка про присутність власника/користувача ТС під час процедури демонтажу, а також опис ТС, що демонтується (зноситься): геометричні розміри, матеріал, наявність підключення до мереж електро- та водопостачання і перелік візуально виявлених недоліків, пошкоджень.

7.6.3.2. Фото місця розташування ТС до та після проведення демонтажу з прив`язкою до місцевості.

7.6.3.3. Акт опису майна, що знаходиться у ТС на момент демонтажу або акт про відсутність такого майна.

Акт проведення демонтажу та акт опису майна складається у 3-х примірниках та підписується особами, які брали участь у демонтажу.

7.6.4. Якщо розмір, вага, конфігурація тощо тимчасових споруд не дозволяє провести демонтаж та евакуацію у цілісному стані, уповноважена на виконання демонтажу особа проводить розділення тимчасової споруди на конструктивні елементи, про що зазначається в акті проведення демонтажу.

7.6.5. Один примірник акта проведення демонтажу залишається в уповноваженої особи, другий примірник уповноважена особа надсилає в управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування. Третій примірник вручається власнику ТС (у разі його встановлення) або надсилається йому поштою цінним листом.

7.6.6. Після складання акта проведення демонтажу, ТС демонтується і перевозиться на майданчик тимчасового зберігання та передається відповідальній особі під розписку.

7.7. Власник ТС має право повернути ТС та майно, що знаходилось в ній на момент демонтажу. Для цього він повинен надати такі документи:

7.7.1. Заяву про повернення ТС з описом майна, що було в ній на момент демонтажу.

7.7.2. Квитанцію про сплату вартості проведених робіт з демонтажу, витрат, пов`язаних зі зберіганням ТС та майна, що перебувало в ній на момент демонтажу, а також витрат з відновлення об`єкта благоустрою.

Суд встановив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі №380/2335/20, серед іншого, визнано протиправним та нечинним підпункт 7.8 пункту 7 ухвали Львівської міської ради №6107.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020 апеляційну скаргу Львівської міської ради залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі №380/2335/20 без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.01.2022 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі №380/2335/20.

Відтак, в Положенні №4526 передбачено порядок демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд. Зокрема, при виявлені самовільно встановленої тимчасової споруди складається акт довільної форми та районна адміністрація, на території якої розташована тимчасова споруда приймає рішення про її демонтаж у 10-денний термін. Акт обстеження підписують представники районної адміністрації, комунального підприємства Адміністративно-технічне управління та власник тимчасової споруди. У разі, якщо власник відмовляється від підписання або від участі в обстеженні копія акта скеровується йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У разі невиконання власником тимчасової споруди вимог п. 7.6 районна адміністрація звертається до відповідного суду з позовом про примусовий демонтаж тимчасової споруди, встановленої з порушенням цих Правил (пункти 7.4, 7.5, 7.8. Положення №4526).

Слід зазначити, що оскільки ухвала Львівської міської ради від 26 грудня 2019 року № 6107 визначає перелік ТС для здійснення підприємницької діяльності на території міста Львова, суд констатує, що така ухвала є регуляторним актом.

Аналогічний висновок у подібних спірних правовідносинах міститься у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №310/6300/16-а та від 16 травня 2023 року у справі №380/3195/22.

З огляду на це суд зазначає, що відповідно до статті 4 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» під час розробки та прийняття органом місцевого самоврядування або іншим уповноваженим суб`єктом акта регуляторного характеру, мають бути дотримані такі вимоги: враховані інтереси суб`єктів господарювання, суспільні інтереси (територіальної громади) та інтереси держави у такій мірі, щоб це забезпечувало їх збалансованість; обґрунтовано необхідність нормативного регулювання саме у запропонованому у відповідному регуляторному акті формі та порядку; відповідне нормативне регулювання має бути передбачуваним для суб`єктів господарювання у достатній мірі; якщо такі суб`єкти добросовісно та з дотримання усіх вимог законодавства здійснюють свою господарську діяльність, то нові регуляторні норми (правила, заходи) не повинні перешкоджати такій діяльності, крім випадків об`єктивної та мотивованої необхідності дотримання законодавства, захисту національної безпеки та суспільних інтересів тощо.

Відтак, виходячи з системного аналізу наведених норм законодавства та обставин справи, суд уважає обґрунтованими доводи позивача, що у Виконавчого комітету Львівської міської ради були відсутні повноваження на прийняття оскаржуваних рішень, оскільки вказані дії відносяться до повноважень Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Адже, повноваження щодо прийняття розпорядження про демонтаж тимчасової споруди повернулись до районних адміністрацій у відповідності до Положення №4526 у попередній редакції.

Більше того, у відповідності до п. 7.8 Розділу 7 Положення № 4526 , у редакції чинній після згаданого вище рішення суду у справі №380/2335/20, у разі невиконання власником ТС вимог пункту 7.6 районна адміністрація звертається до відповідного суду з позовом про примусовий демонтаж ТС, встановленої з порушенням цих Правил.

Суд враховує, що відповідач при прийнятті спірних рішень керувався ухвалою міської ради від 08.07.2021 №1081, якою затверджено Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, згідно п. 37 Розділу ІІ, якого до повноважень виконавчого комітету належить прийняття рішень щодо тимчасових споруд, які розміщені з порушеннями вимог законодавства України та актів міської ради. При цьому, вказане положення не містить конкретизації щодо яких саме рішень.

Щодо аргументів відповідача про наявність у нього повноважень щодо прийняття рішень про демонтаж тимчасових споруд на підставі пункту 12.2.6 Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 року №376, якою також керувався при прийнятті спірних рішень, то дана норма стосується малих архітектурних форм, а не тимчасових споруд, правовий статус яких різниться, про що зазначено судом вище. Як наслідок, такий аргумент суд відхиляє, як помилковий.

Щодо покликань відповідача та третьої особи-1 на численну практику Верховного Суду щодо контролю органів місцевого самоврядування за благоустроєм населеного пункту, суд не заперечує таке право, втім наголошує, що у межах спірних правовідносин судом встановлюються обставини наявності повноважень у відповідача на прийняття рішень про демонтаж тимчасових споруд саме на підставі норм нормативно-правових актів локальної дії.

У свою чергу правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, на які посилається відповідач та третя особа-2, не стосувались застосування нормативно-правових актів Львівської міської ради, а тому не є релевантними до обставин даної справи.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі №990/324/23 «усталена судова практика з цього питання зводиться до того, що право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується».

У позовній заяві позивач стверджує, що спірні рішення безпосередньо стосуються його прав та законних інтересів, зазначає, що є власником тимчасових споруд, про демонтаж яких зобов`язує відповідач згідно спірних рішень. На підтвердження чого позивач долучив договори №05/07 від 16.10.2007, №05/08 від 04.05.2008, №04/08 від 03.04.2008, №03/08 від 01.03.2008, №06/08 від 20.05.2008, №01/08 від 02.01.2008, №06/07 від 04.12.2007, №02/08 від 01.02.2008, №07/08 від 16.06.2008, №08/08 від 11.07.2008, №09/08 від 02.08.2008, №10/08 від 30.08.2008 про виготовлення конструкцій (кіосків) та акти передачі об`єктів у власність від 03.12.2007, 19.05.2008, від 29.04.2008, від 30.03.2008, від 15.06.2008, від 30.01.2008, від 30.12.2007, від 27.02.2008, від 10.07.2008, від 01.08.2008, від 29.08.2008, від 30.06.2007.

При цьому, в ході судового розгляду представники позивача не заперечували відсутності у позивача дозвільних документів на розміщення спірних тимчасових споруд та й в матеріалах справи такі відсутні.

У пункті 5 актів обстеження зблокованих споруд для здійснення підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_5 Княгині Ольги, 106 від 25.03.2024 зазначено, що тимчасові зблоковані споруди встановлені ОСОБА_2 , при цьому зазначено посилання на лист ТзОВ «Біля Універмагу» від 23.11.2023 №2-22236-35-35.

В ході судового розгляду представник Франківської районної адміністрації пояснив, що зазначений висновок зроблений зокрема із листа ТзОВ «Біля Універмагу» від 23.11.2023 №2-22236-35-35 та витягу із протоколу №149 від 22.12.2009.

Так із листа керівника ТзОВ «Біля Універмагу» від 23.11.2023 №2-22236-35-35, адресованого голові районної адміністрації Франківського району м. Львова, керівник ТзОВ «Біля Універмагу» Ю.К. Гриншпун повідомляє, що на даний момент власником МАФів є приватний підприємець ОСОБА_2 , втім доказів на підтвердження зазначеного не доєднує.

Із витягу з протоколу №149 від 22.12.2009, видно, що із заявами щодо можливості включення кіосків на АДРЕСА_6 до Перспективної схеми розміщення МАФ зверталися не лише ОСОБА_2 , як стверджують відповідач та треті особи, але і приватні підприємці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , втім ідентифікувати із такого протоколу щодо яких конкретно тимчасових споруд і хто із цих підприємців звертався неможливо.

Більше того, як видно із листа №01/25 від 14.07.2025 ОСОБА_2 повідомляє, що не є власником жодних тимчасових споруд, зокрема малих архітектурних форм, на території ринку по АДРЕСА_4 . Також повідомляє, що не подавав жодних заяв про встановлення тимчасових споруд, не укладав договорів на право користування земельними ділянками для розміщення ТС, не має дозвільних документів на такі об`єкти та не здійснює підприємницької діяльності, пов`язаної із їх експлуатацією.

Крім цього, листом №12/25 від 14.07.2025 ОСОБА_3 повідомляє, що не є власником тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_4 . Окрім того, ТОВ «Біля Універмагу» зверталося із позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради про скасування рішень у справі №380/9293/24, проте дійшло висновку, що такі рішення не стосуються прав ТОВ «Біля Універмагу» і сам позов поданий помилково.

Наведене спростовує доводи відповідача та третіх осіб, що спірні тимчасові споруди встановлені ОСОБА_2 та/або ОСОБА_3 , яким власне і скеровувалися вимоги про демонтаж таких споруд. Відтак, докази, які б свідчили, що спірні тимчасові споруди встановлені ОСОБА_2 та/або ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Резюмуючи наведене, суд доходить висновку, що відповідачем при прийнятті спірних рішень не дотримано приписів ч.2 ст.2 КАС України, а тому оскаржувані рішення слід визнати протиправними та скасувати.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

На думку суду, позивач надав належні та допустимі докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, в той час як відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, не виконав, а тому, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до КАС України, суд виходить з наступного.

Приписами ч.1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією про сплату судового збору від 21.06.2024 позивачем сплачено судовий збір в сумі 12112,00 грн, який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Львівської міської ради (79008, м.Львів, пл.Ринок, 1; ), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департаменту природних ресурсів та будівництва Львівської міської ради (79008, м.Львів, пл.Ринок, 1; ) та Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (79057, м.Львів, вул.Генерала Т.Чупринки, 85; ), про визнання протиправними та скасування рішень, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №568 від 19 квітня 2024 року «Про демонтаж зблокованих тимчасових споруд на вул. Володимира Великого, 59-В вул. Княгині Ольги, 106 (споруда №1).

Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №569 від 19 квітня 2024 року «Про демонтаж зблокованих тимчасових споруд на АДРЕСА_4 (споруда №2).

Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №570 від 19 квітня 2024 року «Про демонтаж зблокованих тимчасових споруд на АДРЕСА_4 (споруда №3).

Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №571 від 19 квітня 2024 року «Про демонтаж зблокованих тимчасових споруд на АДРЕСА_4 (споруда №4).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 12 112 (дванадцять тисяч сто дванадцять) гривень 00 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.12.2025.

Суддя Сидор Н.Т.