Справа № 620/13868/24
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, військова частина НОМЕР_3 , у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просять:
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 20.09.2024 №152 в частині притягнення до повної матеріальної відповідальності без урахування кратності у розмірі незаконно виплачених грошових коштів п`ятьом військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 за період з 24.02.2022 по 31.03.2022 на загальну суму 206 250 (двісті шість тисяч двісті п`ятдесят) гривень, з внесенням до книги грошових стягнень та нарахувань на зазначену суму, ОСОБА_1 за неналежне виконання вимог абз.5, 6 ст.11, ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1 абз.3 ст.3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 16.07.1997 №300, п.2.7.8 розділу І, п.4 розділу XXXIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про підтвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 20.09.2024 №589 в частині притягнення до повної матеріальної відповідальності без урахування кратності у розмірі незаконно виплачених грошових коштів п`ятьом військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 за період з 24.02.2022 по 31.03.2022 на загальну суму 206 250 (двісті шість тисяч двісті п`ятдесят) гривень, з внесенням до книги грошових стягнень та нарахувань на зазначену суму, ОСОБА_2 за неналежне виконання вимог абз.5, 6 ст.11, ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1 абз.3 ст.3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 16.07.1997 №300, п.2.7.8 розділу І, п.4 розділу XXXIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про підтвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.08.2024 №98 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення дисциплінарного стягнення «сувора догана» ОСОБА_1 , за порушення вимог статей 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 №300 та в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення дисциплінарного стягнення «сувора догана» ОСОБА_2 за порушення вимог статей 11, 16, 17, 69 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту 1 розділу IV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608;
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 20.09.2024 №152 в частині притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_2 за неналежне виконання вимог абз.5, 6 ст.11, ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1, абз.3 ст.3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України п.3.1.9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 №300, п.2, 7, 8 розділу І п.4 розділу XXXIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», що призвело до нанесенню збитків державі (фінансових втрат) внаслідок незаконної виплати грошових коштів, притягнути до повної матеріальної відповідальності без урахування кратності у розмірі незаконно виплачених грошових коштів п`ятьом військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 за період з 24.02.2022 по 31.03.2022 на загальну суму 206 250 (двісті шістдесят тисяч двісті п`ятдесят) грн, з внесенням до книги грошових стягнень та нарахувань (форма 35) на зазначену суму.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Визначаючись щодо наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Тобто, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Згідно з нормами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Таким чином, статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Згідно із частиною 2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).
Із системного аналізу вимог наведених статей вбачається, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.
Поряд з цим, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.
Розглядаючи та вирішуючи подану заяву, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може ускладнити або призвести до неможливості виконання судового рішення.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.
Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.
Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Водночас будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Адекватність заходів для забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, існування інституту забезпечення позову обумовлено потребою в ефективному юридичному захисті прав та інтересів людини. Ефективне використання інституту забезпечення позову унеможливить порушення права людини, яке, на думку останньої, є порушеним.
Застосовуючи заходи забезпечення позову, судом не розглядається питання правомірності заявлених позовних вимог і наявності обставин, як підстав для задоволення позову. У даному випадку судом встановлюється саме існування спору між сторонами та обрано адекватні заходи забезпечення позову, які будуть діяти до моменту вступу в законну силу судового рішення у справі.
Так, ОСОБА_1 оскаржує, зокрема наказ командира військової частини НОМЕР_2 в частині притягнення його до матеріальної відповідальності від 20.09.2025 №152. На даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , водночас частина його грошового забезпечення утримується на виконання оскаржуваного наказу.
Стаття 48 Конституції України гарантує кожному право на достатній життєвий рівень для себе та своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг та житло.
Суд бере до уваги, що грошове забезпечення військовослужбовців є основним джерелом їхніх доходів, що включає оклади, надбавки та премії, дозволяючи покривати потреби та утримувати сім`ю. Грошове забезпечення військовослужбовців є одним з найважливіших елементів їх матеріального становища та мотивації на службі.
Суд зауважує, що подальше утримання частини грошового забезпечення заявника призведе до фактичного виконання оскаржуваного наказу про притягнення до матеріальної відповідальності ще до ухвалення рішення суду по справі.
У разі задоволення позову в цій справі, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або призвести до неможливості виконання судового рішення, процедура повернення безпідставно стягнутих коштів з державного бюджету є тривалою та складною, що виключає доцільність існування самого такого позову, оскільки в такому випадку судове провадження не забезпечує ефективний захист потенційно порушеного права, що є неприпустимим.
У той же час, у разі відмови в задоволенні позову, військова частина може невідкладно реалізувати наказ про притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки тимчасова заборона утримання грошового забезпечення не скасовує обов`язок сплатити кошти у разі залишення наказу в силі.
Таким чином, такий захід забезпечення позову як заборона утримання частини грошового забезпечення є співмірним, оскільки він не звільняє від відповідальності, а лише відтерміновує стягнення до встановлення істини у справі, що гарантує баланс між приватним інтересом позивача та публічним інтересом держави.
Під час вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінив чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, та дійшов висновку, що вжиття вказаних заходів забезпечення позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 , на захист яких заявлено позов, стане неможливим або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, в тому числі матеріальних.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд згідно частини 1 статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, з огляду на вищезазначені приписи законодавства, суд вважає, що заявником доведено умову застосування заходів забезпечення позову, а саме: що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При цьому, суд звертає увагу, що вжиття такого заходу забезпечення позову не є вирішенням публічного-правового спору по суті без фактичного його розгляду судом.
Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням співмірності таких заходів, а також виходячи із принципів справедливості та гуманізму, суд доходить висновку, що заяву про забезпечення позову належить задовольнити.
Керуючись статтями 150, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 18 грудня 2025 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО