Справа № 640/23476/21
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Штульман І.В.

суддів: Кобаля М.І.,

Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва з адміністративним позов до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дії щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 вересня 1978 року по 22 червня 1985 року;

- зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 вересня 1978 року по 22 червня 1985 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві прийнято до провадження та відкрито провадження в адміністративній справі.

Відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року №399, справу №640/23476/21 передано Львівському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року суддею Брильовським Р.М. прийнято до провадження адміністративну справу №640/23476/21 та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01 вересня 1978 року по 22 червня 1985 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01 вересня 1978 року по 22 червня 1985 року. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві 1816,00 гривень сплаченого судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції врахував диплом серії НОМЕР_1 від 22 червня 1985 року, яким підтверджено, що позивач ОСОБА_1 в 1978 році вступив до Ворошиловградського машинобудівного інституту та в 1985 році закінчив повний курс, дійшовши висновку, що до страхового стажу позивача слід зарахувати період навчання з 01 вересня 1978 року по 22 червня 1985 року в Ворошиловградському машинобудівному інституті.

Не погоджуючись рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - апелянт) звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 . Апелянт вважає, що відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років. До страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01 вересня 1978 року по 22 червня 1985 року, оскільки термін навчання перевищує 6 (шість) років та потребує уточнення. Враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, представник відповідача вважає, що страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення складає 26 років 08 місяців 25 днів.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з пунктом 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом частини першої статті 309 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 КАС України, у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що апеляційна відповідача підлягає частковому задоволенню, мотивуючи це наступним.

З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду поданих позивачем документів, Головне управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві відмовило у призначенні пенсії, не зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01 вересня 1978 року по 22 червня 1985 року, оскільки термін навчання перевищує 6 (шість) років та потребує уточнення.

Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1978 року по 22 червня 1985 року, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 24 Закону №1058-IV встановлено, зокрема, наступне: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Нормативно-правовим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Відповідно до пункту "д" частини третьої статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктами 109 та 117 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590, було передбачено, що навчання в училищах та школах системи державних трудових резервів та системи професійно-технічної освіти (у ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах та училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищ) та в інших училищах, школах та на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації зараховується в стаж роботи, доказом стажу роботи може бути, зокрема, трудова книжка, довідка.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Тобто, надання інших документів для підтвердження трудового стажу необхідне лише за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу не зараховано до трудового стажу період навчання з 01 вересня 1978 року по 22 червня 1985 року, оскільки термін навчання перевищує 6 років та потребує уточнення.

Водночас, копією диплому серії НОМЕР_1 від 22 червня 1985 року підтверджено, що ОСОБА_1 в 1978 році вступив до Ворошиловградського машинобудівного інституту та в 1985 році закінчив повний курс навчання.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що до страхового стажу позивача ОСОБА_1 підлягає зарахуванню весь період його навчання з 01 вересня 1978 року по 22 червня 1985 року в Ворошиловградському машинобудівному інституті.

Колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно наказом декана машинобудівного факультету №280-02 від 24 серпня 1978 року зарахований студентом першого курсу денного відділення з 24 серпня 1978 року до Ворошиловградського машинобудівного інституту (а.с.15).

Відповідно до наказу декана факультету №122-02 від 20 квітня 1982 року, у зв`язку з академічною заборгованістю, позивача ОСОБА_1 з 01 квітня 1982 року відраховано з Ворошиловградського машинобудівного інституту (а.с.19).

З архівної довідки від 25 вересня 2020 року вих.№107-115-1853/115 вбачається наступне:

- наказом №122-оч від 20 квітня 1983 року позивача ОСОБА_1 відраховано із Ворошиловградського машинобудівного інституту за академічну заборгованість1982 року;

- наказом №431-02 від 31 серпня 1983 року позивача ОСОБА_1 зараховано студентом на вечірнє відділення Ворошиловградського машинобудівного інституту з 31 серпня 1983 року;

- наказом №274-02 від 29 червня 1985 року позивача ОСОБА_1 відраховано із інституту в зв`язку з закінченням терміну навчання у Ворошиловградському машинобудівному інституті з 01 липня 1985 року (а.с.27,28).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду встановила, що в період з 02 квітня 1982 року по 30 серпня 1983 року ОСОБА_1 не проходив навчання у Ворошиловградському машинобудівному інституті, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

З трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 (дата заповнення 25 січня 1983 року), яка міститься в матеріалах справи (а.с.72-81) вбачається наступне:

- запис під №1 від 25 листопада 1982 року - позивач прийнятий на посаду майстра виробництва навчання групи електромонтерів «Ворошиловградское СГПТУ 100»;

- запис під №2 від 22 грудня 1982 року - позивач переведений на посаду слюсаря по ремонту обладнання «Ворошилооградское СГПТУ 100»;

- запис під №3 від 15 вересня 1983 року позивач звільнений з займаної посади згідно пункту 1 статті 36 (за згодою сторін) Кодексу законів про працю Української Радянської Соціалістичної Республіки «Ворошилооградское СГПТУ 100»;

- запис під №4 від 14 жовтня 1983 року - позивач прийнятий в цех 7 слюсарем ремонтником в Ворошиловградському домобудівному комбінаті.

Відповідно до Закону №1788-XII, навчання за денною формою у вищих і середніх навчальних закладах, а також на курсах із підготовки кадрів підвищення кваліфікації та перекваліфікації, зараховувалося до трудового стажу лише до 1 січня 2004 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що позивачу ОСОБА_1 підлягає зарахуванню до страхового стажу лише період навчання на денному відділенні Ворошиловградського машинобудівного інституту з 01 вересня 1978 року по 01 квітня 1982 року (відрахування з денного відділення інституту), оскільки матеріалами справи підтверджується виключення з денної форми навчання з 01 квітня 1982 року, а трудовою книжкою НОМЕР_2 підтверджується, що вже з з 25 листопада 1982 року позивач працював на різних посадах і відповідно отримував заробітну плату, що виключає можливість навчання на денній формі навчання. Згідно наказу №431-02 від 31 серпня 1983 року по Ворошиловградському машинобудівному інституту позивача з вказаної дати зараховано студентом на вечірнє відділення.

Проаналізувавши норми права та дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з викладенням резолютивною частини в новій редакції, а саме: «Визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01 вересня 1978 року по 01 квітня 1982 року на денному відділенні Ворошиловградського машинобудівного інституту. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01 вересня 1978 року по 01 квітня 1982 року на денному відділенні Ворошиловградського машинобудівного інституту.».

Згідно статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи пункту 4 частини першої статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підлягає частковому задоволенню, а рішення суду Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року підлягає зміні, шляхом викладення пунктів 2, 3 резолютивної частини в новій редакції.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі № 640/23476/21 - змінити, виклавши пункти другий та третій резолютивної частини в новій редакції:

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01 вересня 1978 року по 01 квітня 1982 року на денному відділенні у Ворошиловградському машинобудівному інституті.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01 вересня 1978 року по 01 квітня 1982 року на денному відділенні у Ворошиловградському машинобудівному інституті.

В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі №640/23476/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: М.І. Кобаль

Ю.К. Черпак