Справа № 160/8835/25
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/8835/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року (суддя Рянська В.В.) в адміністративній справі №160/8835/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження з 26.01.2024 пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром у сумі 23610,00 грн;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 26.01.2024 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з індексацією, без обмеження її максимальним розміром.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що при виплаті пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно застосовано обмеження та пенсія виплачується в розмірі десяти прожиткових мінімумів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при призначенні пенсії правомірно застосував обмеження максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Такі висновки суд обгрунтував тим, що вказані обмеження передбачені, зокрема, ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин справи, невідповідність висновкам обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що обмеження пенсії максимальним розміром порушують конституційній права та свободи громадян. За позицією позивача суд першої інстанції не повинен був застосовувати положення пенсійного законодавства, якими обмежено виплату пенсії максимальним розміром. Позивач звертає увагу на те, що з 20.03.2024 обмеження максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, є протиправним з огляду на рішення Конституційного Суду України від 20.03.3034 №2-р(ІІ)

2024. Позивач зазначає, що обмеження пенсії максимальним розміром є дискримінаційним проявом по відношенню до пенсіонерів, що прямо заборонено ст.24Конституції України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, призначену на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Згідно з листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 26.02.2025 пенсію позивачу обчислено відповідно до статей 27 і 28 Закону №1058-IV. Основний розмір пенсії після обчислення становить 37 835,70грн., а пенсія по інвалідності 90% від цієї суми, тобто 34115,88грн.

Втім, відповідач обмежує фактичну виплату максимальним розміром 23 610грн, посилаючись на ст.2 Закону №3668-IV, якою передбачено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо обмеження його розміру пенсії в десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, позивач звернувся з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058 пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

У спірному випадку позивачу призначено пенсію по інвалідності.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI визначено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону № 1058 (у редакції Закону України від 08 липня 2011 року №3668-VI) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вказане положення частини третьої статті 27 Закону № 1058 є чинним та неконституційним не визнавалося.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про правомірність застосування відповідачем обмежень розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 20.03.2024 року у справі №2-р(ІІ)/2024 суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки Конституційний Суд в цьому рішенні зазначив про неконституційність застосування статей Закону №3668 щодо осіб, яким пенсія призначена за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII, проте в спірному випадку позивачу пенсія призначена на підставі Закону №1058.

Стосовно аргументів позивача про прояви дискримінації суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що дискримінація у будь-якій формі заборонена, але встановлені обставини у цій справі не дають підстав для висновку про те, що у спірному випадку із позивачем поводились інакше, ніж з іншими особами, яким призначено пенсію на умовах Закону №1058.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року в адміністративній справі №160/8835/25 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова складена у повному обсязі 18.12.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров