Справа № 160/24680/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
28 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в якій просить:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області переглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспорт: серія НОМЕР_2 , виданий Солонянським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 11.01.1996р.; адреса: АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком від 04.08.2025р. з урахуванням спірних періодів роботи, а саме: в колгоспі ім.. Петровського протягом 1982-1987 років, 1990-1993 років, 1997-1998 років, згідно з архівною довідкою від 17.08.2022 №Б-28; протягом 1982 року - квітня 2002 року, отримання допомоги по безробіттю з 16.11.1999 по 13.05.2000, 07.05.2002 по 01.08.2002, отримання матеріальної допомоги з 06.06.2001 по 02.12.2001; протягом вересня 1983 року - грудня 1996 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 09.09.1983; з 16.01.2003 по 31.12.2003, отримання допомоги по безробіттю з 14.11.2005 по 15.12.2005, згідно з вкладишем до трудової книжки НОМЕР_4 від 16.01.2003.
В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що вона 04.08.2025 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просила призначити їй пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надавши необхідний пакет документів.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №52 від 12.08.2025 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 32 роки.

Додатково повідомлено, які періоди роботи не зараховані їй до страхового стажу.

ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №52 від 12.08.2025 року щодо незарахування спірних періодів до страхового стажу та відмови їй в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з цим позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 серпня 2025 року для розгляду адміністративної справи №160/24680/25 визначено суддю Олійника В.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

02.09.2025 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.

03.09.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.

08.09.2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву вх.№47284/25, в якому представник відповідача-1 з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 та 12.08.2025 року прийнято рішення №52, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

На день подання заяви про призначення пенсії вік ОСОБА_1 становить 59 років 11 місяців.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058 починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявністю страхового стажу: починаючи з 01.01.2028 - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 01.01.2019 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 роки мають особи за наявністю страхового стажу: починаючи з 01.01.2028 - від 15 до 25 років.

За результатами розгляду заяви про призначення пенсії Позивача встановлено, що не прийнято до уваги дані свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 від 28.01.1984 щодо зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », оскільки зазначено ім`я російською мовою « ОСОБА_4 », що не відповідає паспортним даним особи « ОСОБА_4 ».

До страхового стажу не зараховано періоди роботи:

в колгоспі протягом періодів з 1982-1987 років, 1990-1993 років, 1997-1998 років, згідно з архівною довідкою від 17.08.2022 № Б-28, оскільки за періоди роботи протягом: 1982 , 1983 років зазначено прізвище « ОСОБА_2 » та скорочено по батькові особи « ОСОБА_5 », 1984-1987 років, 1990-1993 років, 1997-1998 - скорочено по батькові « ОСОБА_5 »; протягом 1982 року - квітня 2002 року, отримання допомоги по безробіттю з 16.11.1999 по 13.05.2000, 07.05.2002 по 01.08.2002, отримання матеріальної допомоги з 06.06.2001 по 02.12.2001, згідно з трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_6 від 01.10.1982, оскільки на титульному аркуші трудової книжки зазначено прізвище « ОСОБА_2 » та не зазначено повну дату народження особи.

За період отримання допомоги по безробіттю з 16.11.1999 по 13.05.2000 в підставах внесення записів про початок та припинення виплати допомоги зазначено один наказ.

За період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 06.06.2001 по 02.12.2001 в підставах внесення записів про початок та припинення виплати матеріальної допомоги зазначено один наказ та не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації;

протягом вересня 1983 року - грудня 1996 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 09.09.1983, оскільки зазначено прізвище та ім`я особи « ОСОБА_6 »;

з 16.01.2003 по 31.12.2003, отримання допомоги по безробіттю з 14.11.2005 по 15.12.2005, згідно з вкладишем до трудової книжки НОМЕР_4 від 16.01.2003, оскільки на титульному аркуші відсутня печатка підприємства, яке заповнювало вкладиш до трудової книжки, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58;

страховий стаж обчислено періодами: догляду за дітьми, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними 3-річного віку; роботи за даними реєстру застрахованих осіб про трудові відносини протягом грудня 2001 року - грудня 2003 року та з 01.01.2004 - про нарахування доходу та сплату страхових внесків;

наявна інформація про державну реєстрацію на ведення підприємницької діяльності з 22.11.2023 по 30.04.2024 року.

Страховий стаж за період ведення підприємницької діяльності обчислено за даними наявними в реєстрі застрахованих осіб про нарахування доходу та сплату страхових внесків, в тому числі за період роботи на іншому підприємстві.

Отже, правові підстави для зарахування спірних періодів роботи Позивача до страхового стажу у Головного управління відсутні.

Відтак, страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 06 місяців 18 днів.

З урахуванням викладеного позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком за заявою від 04.08.2025, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 12.08.2025 року №52 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком прийняте в межах, у спосіб та в відповідності до чинного законодавства.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2025 року залучено до участі в справі №160/24680/25 у якості відповідача-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд. 26, місто Дніпро, 49094) та розгляд адміністративної справи №160/24680/25 розпочато спочатку.

Протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження, відповідач-2 відзиву на позовну заяву не надав, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.

Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 28.01.1984 року позивачем змінено прізвище з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_7 ".

Періоди роботи в колгоспі ім.Петровського з 1982-1987 року, з 1990-1993 року, з 1997-1998 року, періоди отримання допомоги по безробіттю з 16.11.1999 по 13.05.2000, 07.05.2002 по 01.08.2002, з 06.06.2001 по 02.12.2001, з 14.11.2005 року по 15.12.2005 року підтверджено записами трудової книжки серії НОМЕР_3 від 09.09.1983 року, записами трудової книжки колгоспника № НОМЕР_6 від 01.10.1982 року, вкладишем до трудової книжки № НОМЕР_6 від 16.01.2003 року та архівними довідками №Б-28 від 17.08.2022 року та №117 від 17.08.2022 року, що містяться в матеріалах справи.

04.08.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просила призначити їй пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надавши необхідний пакет документів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №52 від 12.08.2025 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки.

В рішенні зазначено: «На день подання заяви про призначення пенсії вік ОСОБА_1 становить 59 років 11 місяців.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058 починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявністю страхового стажу: починаючи з 01.01.2028 - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 01.01.2019 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 роки мають особи за наявністю страхового стажу: починаючи з 01.01.2028 - від 15 до 25 років.

За результатами розгляду заяви про призначення пенсії встановлено, що не прийнято до уваги дані свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 від 28.01.1984 щодо зміни прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », оскільки зазначено ім`я російською мовою « ОСОБА_4 », що не відповідає паспортним даним особи « ОСОБА_4 ».

До страхового стажу не зараховано періоди роботи:

в колгоспі протягом періодів з 1982-1987 років, 1990-1993 років, 1997-1998 років, згідно з архівною довідкою від 17.08.2022 №Б-28, оскільки за періоди роботи протягом: 1982 - 1983 років зазначено прізвище « ОСОБА_2 » та скорочено по батькові особи « ОСОБА_5 », 1984-1987 років, 1990- 1993 років, 1997-1998 - скорочено по батькові « ОСОБА_5 »;

протягом 1982 року - квітня 2002 року, отримання допомоги по безробіттю з 16.11.1999 по 13.05.2000, 07.05.2002 по 01.08.2002, отримання матеріальної допомоги з 06.06.2001 по 02.12.2001, згідно з трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_6 від 01.10.1982, оскільки на титульному аркуші трудової книжки зазначено прізвище « ОСОБА_2 » та не зазначено повну дату народження особи.

За період отримання допомоги по безробіттю з 16.11.1999 по 13.05.2000 в підставах внесення записів про початок та припинення виплати допомоги зазначено один наказ.

За період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 06.06.2001 по 02.12.2001 в підставах внесення записів про початок та припинення виплати матеріальної допомоги зазначено один наказ та не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації;

протягом вересня 1983 року - грудня 1996 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 09.09.1983, оскільки зазначено прізвище та ім`я особи « ОСОБА_6 »;

з 16.01.2003 по 31.12.2003, отримання допомоги по безробіттю з 14.11.2005 по 15.12.2005, згідно з вкладишем до трудової книжки НОМЕР_4 від 16.01.2003, оскільки на титульному аркуші відсутня печатка підприємства, яке заповнювало вкладиш до трудової книжки, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58;

страховий стаж обчислено періодами: догляду за дітьми, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними 3-річного віку; роботи за даними реєстру застрахованих про трудові відносини протягом грудня 2001 року - грудня 2003 року та з 01.01.2004 - про нарахування доходу та сплату страхових внесків;

наявна інформація про державну реєстрацію на ведення підприємницької діяльності з 22.11.2023 по 30.04.2024 року.

Заявниця не працює.

Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 04.09.2030».

ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №52 від 12.08.2025 року щодо незарахування спірних періодів до страхового стажу та відмови їй в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058 починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявністю страхового стажу: починаючи з 01.01.2028 - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 01.01.2019 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 роки мають особи за наявністю страхового стажу: починаючи з 01.01.2028 - від 15 до 25 років.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1 до заяви для призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року №637.

За період роботи, починаючи з 01.01.2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 18.06.2014 року №10-1, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 цього Положення.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України від 04.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до підпункту 2.2 Інструкції до трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до підпункту 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до підпункту 2.4 Інструкції всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162.2.10.

Окрім того, відповідно до вимог пункту 2.10 цієї Інструкції зазначено, що у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний".

Відповідності до пункту 2.4 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Таким чином, обов`язок по здійсненню записів у трудовій книжці покладено на керівників підприємств, власників або уповноважені ним органи, а не на працівника, а отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису, відсутність на печатці коду ЄДРПОУ, нечіткість на печатці назви підприємства чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку №22-1 відповідач-1 наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала.

Відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним.

Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, неточності у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що не зарахування спірних періодів роботи позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Судом встановлено, що періоди роботи в колгоспі ім.Петровського з 1982-1987 року, з 1990-1993 року, з 1997-1998 року, періоди отримання допомоги по безробіттю з 16.11.1999 по 13.05.2000, 07.05.2002 по 01.08.2002, з 06.06.2001 по 02.12.2001, з 14.11.2005 року по 15.12.2005 року підтверджено записами трудової книжки серії НОМЕР_3 від 09.09.1983 року, записами трудової книжки колгоспника № НОМЕР_6 від 01.10.1982 року, вкладишем до трудової книжки № НОМЕР_6 від 16.01.2003 року та архівними довідками №Б-28 від 17.08.2022 року та №117 від 17.08.2022 року, що містяться в матеріалах справи.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем-1 протиправно відмовлено позивачеві в зарахуванні до її страхового стажу роботи: періодів роботи в колгоспі ім.Петровського з 1982-1987 року, з 1990-1993 року, з 1997-1998 року та періодів отримання допомоги по безробіттю з 16.11.1999 по 13.05.2000, 07.05.2002 по 01.08.2002, з 06.06.2001 по 02.12.2001, з 14.11.2005 року по 15.12.2005 року, оскільки стаж роботи позивача підтверджено відповідними доказами, наявними в матеріалах справи.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо незарахування до страхового стажу роботи спірних періодів ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до її страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи в колгоспі ім.Петровського з 1982-1987 року, з 1990-1993 року, з 1997-1998 року та періоди отримання допомоги по безробіттю з 16.11.1999 по 13.05.2000, 07.05.2002 по 01.08.2002, з 06.06.2001 по 02.12.2001, з 14.11.2005 року по 15.12.2005 року.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 04.08.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням зарахованих періодів до страхового стажу та правової позиції викладеної у рішенні.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду з позовною заявою сплачено суму судового збору в розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується квитанцією АТ КБ "Приватбанк" від 27.08.2025 року.

А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №52 від 12.08.2025 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до її страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи в колгоспі ім.Петровського з 1982-1987 року, з 1990-1993 року, з 1997-1998 року та періоди отримання допомоги по безробіттю з 16.11.1999 по 13.05.2000, з 07.05.2002 по 01.08.2002, з 06.06.2001 по 02.12.2001, з 14.11.2005 року по 15.12.2005 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 04.08.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням зарахованих періодів до її страхового стажу, та правової позиції викладеної у рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник