Справа № 640/26001/20
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

18 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 640/26001/20

адміністративне провадження № К/990/50204/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Канарським Володимиром Сергійовичем, на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі №640/26001/20, за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Тернопільської обласної прокуратури, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Тернопільської обласної прокуратури, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 16 вересня 2020 року № 313к про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Тернопільської обласної прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді, яку він займав станом на 15 вересня 2020 року;

- зобов`язати Тернопільську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року, позов задоволено частково:

- змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади керівника Тернопільської обласної прокуратури у зв`язку з переведенням до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 Закону України "Про прокуратуру" з 17 вересня 2020 року на 30 вересня 2020 року;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Канарським Володимиром Сергійовичем, на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі №640/26001/20 повернуто особі, яка її подала.

03 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Суду надійшла повторна касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подано її представником - адвокатом Канарським Володимиром Сергійовичем, на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі №640/26001/20.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій при винесенні оскаржуваних судових рішень:

- протиправно не застосували висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, викладені у постановах: від 05 жовтня 2022 року у справі №521/6288/19 (провадження №61-4432св22); від 04 листопада 2019 року у справі №761/19141/16-ц (провадження 61-26651св18), від 23 грудня 2019 року у справі №233/1563/18 (провадження №61-47560св18, від 24 березня 2020 року у справі №553/629/18 (провадження №61-48739св18), від 31 жовтня 2019 року у справі №1340/6082/18, постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі №404/3049/15-ц;

- не врахували висновки, викладені у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року;

- не застосували висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №661/1601/20 (провадження №61-14982св20), від 29 вересня 2021 року у справі №279/3334/17;

- не застосували висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі №6-1269цс16;

- неправильно застосували висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми під час касаційного розгляду конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Водночас скаржником указаних вимог не дотримано, оскільки не систематизовано, який висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування конкретної норми права суперечить позиції Верховного Суду щодо застосування цієї норми, а також не обґрунтовано, що ця правова позиція Верховного Суду зберігає юридичну силу до спірних правовідносин, тобто має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.

З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що скаржником не обґрунтовано наявності правових підстав для оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Решта доводів касаційної скарги щодо наявності підстав касаційного оскарження наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

З огляду на зазначене, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Канарським Володимиром Сергійовичем, на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі №640/26001/20 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська