Справа № 380/13535/25
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/13535/25 пров. № А/857/41153/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання: Вербінець Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кропивницької Уляни Миколаївни на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року, ухвалене суддею Костецьким Н.В. у м. Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 380/13535/25 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2025 року позивач - Головне управління ДПС у Львівській області звернувся в суд з позовною заявою про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 222785,85 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаними рішенням суду, відповідач через свого представника - адвоката Кропивницьку Уляну Миколаївну оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у 2023 році ОСОБА_1 перебував на обліку на єдиному податку (3 група), з 01 липня 2023 року був переведений на 2 групу. Обсяг доходу платника податків, який перебуває на обліку на єдиному податку (2 група) не має перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Водночас із урахуванням змін у законодавстві на той період часу, а також у зв`язку з переходом на 2 групу максимально допустимий обсяг доходу складав 2 793 900,00 грн. 29 лютого 2024 року платником податків була подана податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік із обсягом доходу за звітний період у сумі 2 690 545,69 грн. Згідно з квитанцією № 2 вказана податкова декларація була прийнята податковим органом 29.02.2024 року о 09:28:25 год. Разом із цим, у спірний період виявилося, що платником податків перевищено обсяг доходу на 365455,30 грн. А тому, відповідачем була подана уточнена податкова декларація за 2023 рік, у якій було зазначено, що обсяг доходу за звітний період становить 2 793 900,00 грн. При цьому задля унеможливлення будь-яких дій та прийняття рішень із боку податкового органу платником податків було оподатковано обсяг доходу (262 101,00 грн, що фактично є різницею між доходом, указаним платником податків у поданих ним податкових деклараціях) за ставкою 15 % та був сплачений податок у сумі 28 538,18 грн. Зазначає, що жодні рішення суб`єктів владних повноважень у порядку та строки визначені податковим законодавством відповідач не отримував. Відтак, відповідач не був і не міг бути обізнаним про наявність податкового боргу. Доказів отримання податкової вимоги матеріали справи не містять. Ба більше, ОСОБА_1 не мав жодних очікувань на отримання будь-яких рішень суб`єктів владних повноважень, оскільки порушень податкового законодавства не вчиняв. Також апеляційна скарга містить доводи про те, що ні позовна заява, ані оскаржуване рішення суду не містить жодного обґрунтування наявності податкового боргу та його розрахунку.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки ГУ ДПС у Львівській області від 26.05.2025 №5819/5/13-01-13-07-08, у відповідача станом на 26.05.2025 наявний податковий борг у розмірі 222785,85 грн (основний платіж) по єдиному податку.

Податковий борг відповідача виник на підставі самостійно нарахованих сум коштів, які зазначені у декларації № від 20.12.2024.

У зв`язку з несплатою відповідачем грошових зобов`язань, ГУ ДПС у Львівській області 24.01.2025 винесено податкову вимогу форми «Ф» №0-1301 на суму 251324,03 грн, яку надіслано платникові податків.

Несплата відповідачем податкового боргу слугувала підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду справи судом борг перед бюджетом на загальну суму 222785,85 грн відповідачем не погашено. Водночас суд вказав на узгодженість такої заборгованості.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країни.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковим кодексом України(далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

В розумінні підпунктів 14.1.39, 14.11.56, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України:

-грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності;

-податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк);

-податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 57.1, 57.3 статті 57 ПК України, якими визначені строки сплати податкового зобов`язання, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з пп.е п.176.1 ст.176 ПК України платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Аналіз зазначених норм закону свідчить на користь висновку, що у платника податку виникає безумовний обов`язок зі сплати грошового зобов`язання після його узгодження. Несплачена сума грошового зобов`язання у встановлений законом строк є податковим боргом.

Відповідно до пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючий орган має право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п. 95.1. ст.95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95).

Пунктом 87.1 ст. 87 ПК України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами (пункт 87.2).

Відповідно до п.87.11 ст. 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що податковим законодавством регламентовано обов`язок платників податків сплачувати узгоджені суми податкових зобов`язань.

Звідси, лише факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

При цьому, ПК України визначено чітку процедуру звернення контролюючих податкових органів до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника.

Разом з тим, обов`язкові умови (обставини), наявність яких у своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із таким позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку; платнику надсилалась податковим органом податкова вимога і з моменту її направлення пройшло 60 днів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 826/9711/17.

Таким чином, норми ПК України не вказують на обов`язок суду прийняти без перевірки та дослідження суму боргу, що визначена контролюючим органом.

Суд у межах своїх повноважень та при прийнятті рішення перевіряє підстави виникнення податкового боргу, вірність нарахування суми боргу та факт не погашення суми боргу. У свою чергу у податкового органу наявний обов`язок довести суду підстави виникнення та правильність суми розрахунку податкового боргу.

У спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу насамперед встановленню та дослідженню судами підлягає факт узгодженості грошового зобов`язання, зокрема факт доведеності підстав виникнення боргу, узгодження суми боргу з платником.

Щоб певну суму назвати податковим боргом, така сума повинна бути безперечно доведена до боржника, про наявність суми несплаченого податку, платник податків повинен бути повідомлений.

Як вже зазначалось вище, стягнення коштів з платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п.59.5 ст. 59 ПК України).

Згідно із обліковою карткою відповідача, довідкою про наявність заборгованості з податків і зборів (обов`язковизх платежів), що контролюються ГУ ДПС у Львівській області, заборгованість відповідача по податковому боргу станом на 26 травня 2025 року складає 222785,85 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання вказаних положень ПК України позивачем надіслано на адресу відповідача податкову вимогу форми Ф від 24.01.2025 №0-1301. Докази оскарження відповідачем податкової вимоги в матеріалах справи відсутні.

Звідси, зважаючи на положення пункту 59.5 статті 59 ПК України, суд першої інстанції констатував правомірність дій контролюючого органу щодо ненадсилання додаткової податкової вимоги платнику податків.

Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишились обставини надсилання податкової вимоги за адресою: вул. Відкрита, 1, м. Львів, 79026.

Так, скерована контролюючим органом вимога поштовим відправленням із штрихкодовим ідентифікатором «026» згідно з довідкою відділення поштового зв`язку ф.20 повернулась на адресу позивача без вручення адресату із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Наказом Міністерства доходів і зборів № 610 від 30.06.2017 затверджено Порядок направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 610), який визначає механізм формування, надсилання (вручення) та відкликання податкових вимог контролюючими органами.

Розділ IV Порядку № 610 регулює надсилання (вручення) контролюючими органами податкових вимог платникам податків, зокрема, відповідно до абзацу першого пункту 6 податкова вимога вважається належним чином надісланою (врученою) платнику податків, якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою, а для фізичної особи (її законного чи уповноваженого представника) - місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків (його законному чи уповноваженому представникові), або надіслана в електронний кабінет засобами ІТС з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

При цьому відповідно до пункту 45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Взяття на облік фізичних осіб - підприємців (крім тих, що набули статусу електронного резидента (е-резидента) у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців (крім тих, що набули статусу електронного резидента (е-резидента) та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (пункт 65.1 статті 65 Податкового кодексу України).

Взяття на облік самозайнятої особи здійснюється контролюючим органом у день отримання відповідних відомостей від державного реєстратора (для фізичних осіб - підприємців) або прийняття заяви (для осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність), (пункт 65.5 статті 65 Податкового кодексу України).

Технічний адміністратор Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у день проведення реєстраційної дії повинен передати до інформаційних систем контролюючих органів відомості, документи, запити, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (пункт 68.1 статті 68).

Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу - підприємця, зокрема місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).

Згідно наданого позивачем витягу про ідентифікаційні та облікові дані ФОП ОСОБА_1 (а.с.7-8), адресою позивача значиться: АДРЕСА_1 ; ДПІ обслуговування ФОП ОСОБА_1 є 1333 - Головне управління ДПС у Львівській області, Яворівська Державна податкова інспекція.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що контролюючий орган не надав пояснень та належних обґрунтувань щодо причин і підстав направлення відповідачу податкової вимоги саме за адресою: АДРЕСА_2 , а не за останнім відомим місцезнаходженням платника податків: АДРЕСА_3 .

Таким чином, оскільки контролюючим органом сформовано та надіслано податкову вимогу форми «Ф» №0-1301 на суму 251324,03 грн (а.с.11) не за адресою (місцезнаходженням) платника податків, вказане рішення контролюючого органу вважається не врученим, а відповідно передчасним є і звернення контролюючого органу до суду з цим позовом, з огляду на не дотримання однієї з обов`язкових передумов - надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Окремо колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу, що пунктом 65.10 статті 65 Податкового кодексу України визначено, що Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених Головним управлінням ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу вимог.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи постанову, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом апеляційної інстанції були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення даного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кропивницької Уляни Миколаївни задовольнити, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі № 380/13535/25 скасувати.

В задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. С. Затолочний
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 18.12.25