Справа № 380/9181/25
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 рокусправа № 380/9181/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Головного управління Національної гвардії України, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду вернулася ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Національної гвардії України (далі відповідач, ГУ НГ України), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної гвардії України у видачі ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, викладену у листі №27/10-5273-2025 від 26.02.2025;

- зобов`язати Головне управління Національної гвардії України встановити статус та видати ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, відповідно до Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379.

Ухвалою суду від 12.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що відповідачем протиправно відмовлено у видачі її малолітній доньці посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, оскільки смерть її чоловік сталася під час проходження служби і при цьому її чоловік не вчиняв жодного адміністративного чи кримінального правопорушення; не перебував у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння та не завдавав собі умисних тілесних ушкоджень.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Вказав, що за результатами опрацювання документів щодо отримання посвідчення, які надійшли на розгляд до Головного управління НГУ від військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено, що відповідно до розділу 3 акта спеціального розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) (форма Н-5) від 11.09.2024 смерть капітана ОСОБА_3 сталася внаслідок тілесних ушкоджень, які останній отримав з власної необережності. Пунктом 11 Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 (зі змінами) «Про посвідчення членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» зазначено, що членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, посвідчення не видається в тому разі, коли військовослужбовець загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби внаслідок учинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або коли загибель (смерть) військовослужбовця сталася внаслідок учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. Разом з цим Головне управління НГУ повідомило позивача, що в разі появи додаткових фактів щодо причин смерті капітана ОСОБА_3 її звернення буде розглянуто повторно.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (частина 2 статті 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, відзиву, а також долучених письмових доказів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 з 2022 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

ОСОБА_1 є колишньою дружиною військовослужбовця ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 є донькою дружиною військовослужбовця ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 24.07.2012.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 від різаних ран верхніх кінцівок з ушкодженням кровоносних судин про що видано лікарське свідоцтво про смерть №2823 від 20.05.2024 та свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 20.05.2024.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №172 від 27.05.2024 ОСОБА_3 виключено із списків особового складу частини у зв`язку із смертю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в наслідок різаних ран верхніх кінцівок з ушкодженням кровоносних судин. Смерть настала в період проходження військової служби і не пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до акту №230/2024 від 11.09.2024 про нещасний випадок невиробничого характеру та акту спецiального розслiдування нещасного випадку (у тому числi поранення), що стався 18.05.2024 об 14 год. 00 хв. від 11.09.2025 в ходi проведення спецiального розслiдування нещасного випадку, комiсiєю встановлено: «з донесення вiйськової частини НОМЕР_1 вiд 18.05.2024 №3/33/2/2-3648 стало відомо, що 18.05.2024 о 14 години 00 хвилин на дачнiй дiлянцi по вул. Блакитнiй м. Запорiжжя капiтан ОСОБА_3 , перебуваючи у звiльненнi, пiд час виконання господарських робiт втратив свiдомiсть, впав на працюючу «болгарку» та отримав травми двох верхніх кінцівок і брючної порожнини. Під час транспортування автомобілем швидкої медичної допомоги до медичного закладу військовослужбовець помер.

За фактом смерті вiйськовослужбовця Вiддiлом полiцiї №3 Запорiзького районного управлiння полiцiї Головного управлiння Національної поліції в Запорiзькiй областi в ЄРДР було зареєстровано кримiнальне провадження під №000767 та розпочато досудове розслiдування.

З витягу з ЄРДР вiд 20.05.2024 щодо кримiнального провадження під №000767 стало вiдомо, що ОСОБА_3 , помер вiд тiлесних ушкоджень, а саме порiзiв на обох руках та подальшої крововтрати, якi отримав з власної необережностi пiд час виконання робiт з кутовою шліфувальною машинкою «Дніпро-М» у себе на дачi у ДК «Авіатор 2». Тiлеснi ушкодження травми у присутностi рiдних на прибудинковiй територiї дачi. Ознак насильницької смерті не виявлено».

Також, вказано, що нещасний випадок (у тому числі поранення) стався в період проходження служби і не пов`язаний із виконанням службових обов`язків.

Відповідно до постанови медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» від 05.12.2024 №293 поранення (травма, контузія, каліцтво) отримане в результаті нещасного випадку (під час виконання господарських робіт втратив свідомість, впав на працюючу «болгарку»), яке спричинило смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 та причина смерті, «ТАК, пов`язане з проходженням військової служби».

Позивач звернулася до ГУ НГ України із заявою, в якій просила видати її доньці посвідчення «Члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження служби».

Відповідач листом від 26.02.2025 повідомив Військову частину НОМЕР_1 , що в пункті 11 Порядку зазначено, що членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, посвідчення не видається в тому разі, коли військовослужбовець загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби адміністративного внаслідок учинення правопорушення або ним кримінального чи коли загибель (смерть) військовослужбовця сталася внаслідок учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. Враховуючи викладене, підстав для отримання громадянками ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 посвідчення немає. У разі появи додаткових фактів щодо причин загибелі (смерті) капітана ОСОБА_3 звернення громадянок ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 буде розглянуто повторно.

Військова частини НОМЕР_1 листом від 07.03.2025 повідомила позивача про відсутність підстав для отримання посвідчення та повернула заяву позивача із долученими документами.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернулася за захистом порушених прав до суду.

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Згідно з статтею 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 2 Закону №2011-XII встановлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно з приписами статті 3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей (абзац 1 частина 1).

Дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження (частина 2).

Відповідно до частини 3 статті 16 Закону №2011-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Частиною 6 статті 18 Закону №2011-XII передбачено, що вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим.

Особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина 13 статті 14 Закону №2011-XII).

Порядок видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 №379 (далі Порядок №379).

Пунктами 2 4 Порядку №379 встановлено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, на підставі якого надаються пільги, гарантії та компенсації, встановлені для таких осіб Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Підставою для видачі посвідчення є:

витяг із наказу про виключення військовослужбовця із списків особового складу у зв`язку із смертю, визнанням його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим або копія такого наказу;

свідоцтво про смерть військовослужбовця або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім;

документ про причини та обставини смерті військовослужбовця (відповідний наказ (витяг із наказу), акт проведення розслідування, довідка про обставини травми (поранення, контузія, каліцтво) тощо), який підтверджує, що військовослужбовець загинув (помер) не внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або що загибель (смерть) сталася не внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження;

постанова військово-лікарської комісії (крім випадків, коли військовослужбовець пропав безвісти).

Посвідчення видаються батькам, дружині (чоловіку) у разі, коли вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, дітям, які не досягли повноліття, або повнолітнім дітям - особам з інвалідністю з дитинства військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти (і за рішенням суду визнані безвісно відсутніми) під час проходження військової служби.

Згідно з пунктом 10 Порядку №379 батьку, матері, дружині, чоловіку, повнолітнім дітям - особам з інвалідністю з дитинства, група інвалідності яким встановлена без зазначення строку повторного огляду, посвідчення видається безстроково за формою згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 р. № 379 (ЗП України, 1993 р., № 10, ст. 220) - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2023 р. № 1366.

Дитині військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби, посвідчення видається до досягнення нею повноліття за формою згідно з додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 р. № 379 (ЗП України, 1993 р., № 10, ст. 220) - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2023 р. № 1366.

Повнолітнім дітям - особам з інвалідністю з дитинства, група інвалідності яким встановлена із зазначенням строку повторного огляду, посвідчення видається за формою згідно з додатком 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 р. № 379 (ЗП України, 1993 р., № 10, ст. 220) - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2023 р. № 1366, із зазначенням строку дії посвідчення - до дати закінчення строку, на який встановлено інвалідність.

Таким чином, норми Закону №2011-XII та Порядку №379 визначають коло осіб, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) під час проходження військової служби, а саме: батька, матір, дружину, чоловіка або дитину.

Законодавець встановлює не лише право на соціальну підтримку, але й чіткі умови, за яких це право може бути реалізоване. Зокрема, дитині посвідчення видається до досягнення нею повноліття. Після досягнення 18-річного віку дітьми військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби відповідне посвідчення підлягає поверненню.

Пунктом 11 Порядку №379 встановлено, що не видається в тому разі, коли військовослужбовець загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або коли загибель (смерть) військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

У разі коли заява та додані до неї документи подані не в повному обсязі, посвідчення не видається, про що заявникові повідомляється письмово із зазначенням підстав. У такому випадку заява та документи повертаються заявникові.

Після усунення причин, які стали підставою для повернення заяви та документів, заявник може повторно звернутися для отримання посвідчення.

Приписами статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Із доказів у справі суд встановив, що військовослужбовець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 під час проходження служби, у зв`язку із чим позивач в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про видачу посвідчення «Члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження служби».

Однак відповідач із покликанням на пункту 11 Порядку №379 відмовив у видачі посвідчення та повернув заяву позивача із долученими документами.

Як вказує відповідач у відзиві за результатами опрацювання документів щодо отримання посвідчення, які надійшли на розгляд до ГУ НГ України від військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що відповідно до розділу 3 акта спеціального розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) (форма Н-5) від 11.09.2024 смерть капітана ОСОБА_3 сталася внаслідок тілесних ушкоджень, які останній отримав з власної необережності.

Суд зазначає, що згідно із викладеними приписами Закону №2011-XII та Порядку №379 їх положення не поширюються, зокрема, на членів сім`ї військовослужбовця, у разі коли він помер під час проходження військової служби внаслідок вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення або коли загибель (смерть) військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Однак під час розгляду справи суд встановив, що смерть військовослужбовця ОСОБА_3 18.05.2024 в наслідок різаних ран верхніх кінцівок з ушкодженням кровоносних судин.

Відповідно до акту №230/2024 від 11.09.2024 про нещасний випадок невиробничого характеру та акту спецiального розслiдування нещасного випадку (у тому числi поранення), що стався 18.05.2024 об 14 год. 00 хв. від 11.09.2025 під час розслідування встановлено, що тiлесні ушкодження ОСОБА_3 отримав з власної необережностi пiд час виконання робiт з кутовою шліфувальною машинкою «Дніпро-М» у себе на дачi у ДК «Авіатор 2».

Згідно з постановою медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» від 05.12.2024 №293 поранення (травма, контузія, каліцтво) отримане в результаті нещасного випадку (під час виконання господарських робіт втратив свідомість, впав на працюючу «болгарку»), яке спричинило смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 та причина смерті, «ТАК, пов`язане з проходженням військової служби».

Отже, вказаною постановою встановлено, що поранення, яка спричинили смерть ОСОБА_3 , отримані в результаті нещасного випадку (під час виконання господарських робіт у зв`язку із втратою свідомості та падінням на працюючу «болгарку»).

Суд зазначає, що згідно з Положенням про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженим наказом МВС України від 03.04.2017 №285 (далі Положення №285), основними завданнями М(ВЛ)К є, зокрема, визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв), що спричинили смерть (загибель) поліцейських, військовослужбовців, колишніх поліцейських, осіб, звільнених з військової служби, колишніх осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до пункту 13 розділу IX Положення №285 рішення (постанови) М(ВЛ)К про причинний зв`язок захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців приймаються в таких формулюваннях: «Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) отримане, в разі виконання службових обов`язків під час проходження військової служби, крім поранень (контузій, травм, каліцтв), отриманих за обставин фактичного виконання службових обов`язків, передбачених у підпункті 1 цього пункту.

При ураженнях, зумовлених дією ДІВ, КРП, джерел ЕМП, ЛВ, мікроорганізмів I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами, а також токсичних речовин, які виникають у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, приймається постанова - «Травма (зазначити фактор), ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби».

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною четвертою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Рішення (постанова) М(ВЛ)К у формулюванні «Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» не приймається, якщо поранення (травма, контузія, каліцтво), у тому числі, яке призвело до смерті військовослужбовця, є наслідком:

вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;

вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом)

«Поранення (травма, контузія, каліцтво), отримане в результаті нещасного випадку (зазначається вид події, що призвела до нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно отримане військовослужбовцем у результаті нещасного випадку за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або отримане внаслідок вчинення ним правопорушення.

У такому самому формулюванні приймаються постанови щодо поранень (травм, контузій, каліцтв), отриманих за обставин, передбачених Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 року № 1346, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31 січня 2003 року за № 83/7404 (далі - Порядок).

Тобто, М(ВЛ)К встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень (контузій, травм, каліцтв), яке призвело до смерті військовослужбовця, у тому числі у результаті нещасного випадку.

Відповідачем не надано до суду жодних доказів скасування або внесення змін до постанови медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» від 05.12.2024 №293.

Також, суд зауважує, що відповідачем не доведений факт вчинення військовослужбовцем кримінального чи адміністративного правопорушення або факт вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

При цьому, суд звертає увагу, що як під час службового розслідування та встановлення причинного зв`язку отриманих військовослужбовцем поранень, так і під час розгляду справи встановлено, що військовослужбовець отримав поранення з власної необережностi пiд час виконання робiт з кутовою шліфувальною машинкою «Дніпро-М» у зв`язку із втратою свідомості та падінням на працюючу «болгарку».

Однак відповідачем не доведено факту того, що такі поранення отримані військовослужбовцем внаслідок його умисних дій.

Отже, покликання відповідача на приписи пункту 11 Порядку №379, як на підставу для відмови ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 у видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, є безпідставними.

Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

З огляду на викладене суд висновує, що належним та ефективним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язати відповідача встановити статус та видати ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження служби згідно з з постановою Кабінету Міністрів України «Про посвідчення членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» від 28.05.1993 №379.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Щодо відшкодування судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Приписами частини 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 2, 3 статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Згідно з частина 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд також враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові 21.01.2021 №280/2635/20, відповідно до якого КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Разом з тим, суд враховує, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

На обґрунтування вимог про стягнення правничої допомоги позивачем долучено:

- договір про надання правничої допомоги від 05.05.2025;

- додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги від 05.05.2025;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АР №1182841.

Відповідно до умов додаткової угоди за надану правничу допомогу клієнт сплачує адвокату 5000 грн.

Водночас оцінюючи подані документи, якими представник позивача обґрунтовує фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу, заперечення відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг доказів, суд висновує, що дана справа є справою незначної складності та сума, зазначена в договорі про надання правової допомоги є неспівмірною з часом, який може бути витрачено адвокатом на виконання відповідних послуг.

Також, судом враховано відомості Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та аналогічними мотивами тим, що приведені у адміністративному позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову.

З врахуванням встановлених обставин суд висновує про наявність підстав для часткового стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 8-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Національної гвардії України щодо відмови ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , у видачі посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.

3. Зобов`язати Головне управління Національної гвардії України (03151, вул. Святослава Хороброго, 9А, м. Київ; ) видати ОСОБА_2 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження служби згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про посвідчення членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» від 28.05.1993 №379.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної гвардії України (03151, вул. Святослава Хороброго, 9А, м. Київ; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної гвардії України (03151, вул. Святослава Хороброго, 9А, м. Київ; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців Олег Романович