Справа № 520/24791/25
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 грудня 2025 року № 520/24791/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі, збільшеному до 100 000,00 гривень за період перебування останнього на стаціонарному лікуванні в період з 29.04.2025 року по 01.05.2025 року, з 01.05.2025 року по 06.06.2025 року, з 07.06.2025 року по 13.06.2025 року та у відпустці за станом здоров`я (30 днів), рекомендованих довідкою: ВЛК №2025-0612- 2341-0506-0 від 13.06.2025 року;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, у розмірі, збільшеному до 100 000,00 гривень за період перебування останнього на стаціонарному лікуванні в період з 29.04.2025 року по 01.05.2025 року, з 01.05.2025 року по 06.06.2025 року, з 07.06.2025 року по 13.06.2025 року та у відпустці за станом здоров`я (30 днів), рекомендованих довідкою: ВЛК №2025-0612- 2341-0506-0 від 13.06.2025 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження у справі.

Дослідивши надані матеріали справи, судом встановлено наступне.

16 квітня 2025 року ОСОБА_1 під час виконання обов`язків військової служби та бойового завдання, пов`язаного із захистом незалежності та територіальної цілісності держави, під час бойових дій з російськими збройними формуваннями (НЗФ російсько-терористичних військ) отримав поранення: ВОС Правої скроневої та завушної ділянки, в/з лівого плеча з гнійними ранами. Проникаюче поранення правого очного яблука.

Після отриманого поранення проходив стаціонарне лікування за наступний період:

29.04.2025 року - 01.05.2025 року - виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 8419 від 01 травня 2025 року (3 дні);

01.05.2025 року - 06.06.2025 року - виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3000298 від 06.06.2025 року (37 днів);

07.06.2025 року - 13.06.2025 року - виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 10016/25 від 13.06.2025 року (7 днів);

30 днів відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), згідно довідки військово-лікарської комісії №2025-0612-2341-0506-0 від 13.06.2025 року.

26 червня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Трунілов Ярослав Олександрович надіслав засобами поштового зв`язку через Міністерство Оборони України до військової частини НОМЕР_2 заяву про виплату додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім' ям під час дії воєнного стану», за період стаціонарного лікування після поранення, отриманого під час захисту Батьківщини за період стаціонарного лікування та відпустки. Відповідач повинен був здійснити з Позивачем повний розрахунок та виплату додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких додаткової винагороди виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я.

В свою чергу, Військова частина НОМЕР_2 повністю не розрахувалась із ОСОБА_1 за період перебування в відпустці та за час стаціонарного лікування.

ОСОБА_1 мав законні підстави на отримання додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн. розмірі, визначеного постановою КМУ № 168, за період перебування на стаціонарному лікуванні з29.04.2025 року по 01.05.2025 року, з 01.05.2025 року по 06.06.2025 року, з07.06.2025 року по 13.06.2025 року, та відпустки для лікування після поранення терміном 30 календарних днів.

Натомість, при виключенні та за час проходження служби ОСОБА_1 не було сплачено додаткову винагороду у збільшеному розмірі, визначену постановою КМУ № 168, за період перебуванні останнього на стаціонарному лікуванні, Військова частина НОМЕР_2 не сплатила ОСОБА_1 вказану винагороду у повному обсязі, чим допущено протиправну бездіяльність, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Суспільні відносини з приводу одержання військовослужбовцем органів системи Збройних Сил України винагороди за працю (службу) додатково до ст.43 Конституції України деталізовані приписами ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ), а також нормами постанови КМУ від 30.08.2017р. №704 (з 01.03.2018р.), Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260).

Так, згідно з ч.2 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За правилом ч.4 ст.9 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2022р. №168, якою було первісно запроваджено виплату додаткової винагороди у розмірі 30.000,00грн. та до 100.000,00грн.

Так, у п.1 первісної редакції постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 Уряд України визначив, що умовами призначення додаткової винагороди у фіксованому розмірі 30.000,00грн. щомісячно є одночасна сукупність таких обставин як: 1) тривання/продовження дії правового режиму воєнного стану; 2) належність громадянина до окреслених у постанові КМУ від 28.02.2022р. №168 категорій осіб (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України); 3) несення особою служби у правовому режимі воєнного стану; 4) видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди.

Також у п.1 первісної редакції постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 Уряд України визначив, що умовами призначення додаткової винагороди у розмірі понад 30.000,00грн. і до 100.000,00грн. є одночасна сукупність таких обставин як: 1) тривання/продовження дії правового режиму воєнного стану; 2) належність громадянина до окреслених у постанові КМУ від 28.02.2022р. №168 категорій осіб (зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України); 3) несення особою служби в правовому режимі воєнного стану; 4) видання командиром (начальником) наказу про призначення додаткової винагороди; 5) особиста та безпосередня участь особи або у бойових діях, або у заходах з національної безпеки, заходах з оборони, заходах з відсічі і стримуванні збройної агресії на території ведення бойових дій (далі за текстом - Заходи); 6) фізичне перебування особи у районах бойових дій чи районах забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони або районах забезпечення здійснення заходів з відсічі і стримуванні збройної агресії.

Отже, у цілях виплати підвищеної до 100.000,00грн. додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 усі військовослужбовці були розмежовані законодавцем на дві категорії, а саме: 1) військовослужбовці, які брали особисту та безпосередню участь у бойових діях; 2) військовослужбовці, які брали особисту та безпосередню участь у Заходах на території ведення бойових дій.

За одночасної відповідності усім переліченим кваліфікаційним умовам військовослужбовець набуває право на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у підвищеному до 100.000,00грн. розмірі у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях чи Заходах на території ведення бойових дій.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 установлено (в редакції від 20.01.2023): що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом МОУ 07.06.2018 №260 доповнено новим розділом XXXIV «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» та застосовується з 01.02.2023.

Пунктом 2 розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах: 100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Суд вказує, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено: район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Матеріалами справи підтверджено, що солдат ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом про надання йому відпустки на 30 діб за станом здоров`я, та надав довідку військово-лікарської комісії № 2025-0612-2341-0506-0 від 13.06.2025 року, відповідно якої «потребує відпустки для лікування після травми 30 (тридцять) календарних днів».

Вказаний вище рапорт було задоволено та надано ОСОБА_1 відпустку терміном на ЗО (тридцять) діб, з 14.06.2025 року по 13.07. 2025 року.

Судом також встановлено, що у відповідності до рапорту командира 3 штурмової роти НОМЕР_4 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , лейтенанта ОСОБА_2 , від 14.07.2024 року № 50199, зазначено, що 14.07.2025 року солдат ОСОБА_1 , зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 наказом № 89-РС від 28.04.2025 року, після закінчення відпустки (період з 14.06.2025 року по 13.07.2025 року, згідно з відпускним квитком № 886 від 13.06.2025 року) не повернувся до району зосередження підрозділу в районі населеного пункту Стеньківка Сумської області.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 3267 від 14.07.2025 року, призначалося службове розслідування стосовно самовільного залишення військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_1 .

Військовою частиною НОМЕР_2 скеровано доповідь від 14.07.2024 року за № 1687/2/13954, про факт самовільного залишення частини військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , солдатом ОСОБА_1 , командувачу УВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 ; Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві; Сумській спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони.

18.07.2025 року до Територіального управління Державного бюро розслідувань ТВО командира Військової частини НОМЕР_2 , у порядку положень статті 214 КПК України, скеровано повідомлення про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення.

21.07.2025 року о 15:30 год. від командира 3 штурмової роти НОМЕР_4 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , лейтенанта ОСОБА_2 , надійшов рапорт № 52451 про факт повернення із СЗЧ солдата ОСОБА_1 .

Також, 21.07.2025 року ТВО командира в/ч НОМЕР_2 скеровано командувачу УВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 доповідь про факт повернення з СЗЧ військовослужбовця ОСОБА_1

27.07.2025 року командиром Військової частини НОМЕР_2 видано наказ з основної діяльності № 2153 про результати службового розслідування стосовно самовільного залишення Позивачем військової частини, відповідно до якого:

- вважається встановленим, що солдат ОСОБА_1 , зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , в умовах воєнного стану,14.07.2025 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , а саме: після закінчення відпустки за станом здоров`я (з 14.06.2025 року по 13.07.2025 року, згідно з відпускним квитком № 886 від 13.06.2025 року), не повернувся до району зосередження підрозділу в районі Стецьківка Сумської області, чим порушив військову дисципліну, не виконав вимог та службових обов`язків військовослужбовця, встановлених статутами Збройних Сил України та вчинив дії з ознаками кримінального правопорушення.

21.07.2025 року солдат ОСОБА_1 повернувся із СЗЧ, військовослужбовця було доставлено до пункту тимчасової дислокації підрозділу в Харківській області.

Таким чином Позивач безпідставно був відсутній на військовій службі у період часу з 14.06.2025 року по 20.06.2025 року (7 діб).

Крім того, командиром військової частини наказано начальнику відділення персоналу та стройового штабу не включати ОСОБА_1 до наказів про виплату премій та додаткових грошових винагород за липень 2025 року, начальнику фінансово-економічної служби наказано не проводити нарахувань Позивачу премій, додаткових винагород за липень 2025 року.

Командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ з адміністративно-господарської діяльності № 4071 від 05.08.2025 року.

У відповідності до наказу № 4071 наказано виплатити додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн 00 коп. військовослужбовцям, за час лікування, у зв`язку з отриманням поранення (контузією, травмою, каліцтвом) відповідно до додатку 4 до цього наказу.

Згідно з додатком 4 до наказу ОСОБА_1 нараховано та виплачено додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн за час лікування, у зв`язку з отриманням поранення (контузією, травмою, каліцтвом) за періоди з 29.04.2025 року по 30.04.2025 року; з01.05.2025 року по 31.05.2025 року; з 01.06.2025 року по 30.06.2025 року - підстави виплат: довідка про обставини травми № 1687/3/6646 від 04.05.2025 року, виписка із мед, карти стац. хворого № 8419 від 01.05.2025 року; № 3000298 від 06.06.2025 року; № 10016/25 від 13.06.2025 року; довідка ВЛК № 2025-0612-2341-0506-0 від 13.06.2025 року.

Вказані виплати Позивачу додаткової винагороди підтверджуються Довідкою про виконання реєстру зарахування коштів на рахунок одержувачів від 22.09.2025 .

Разом із тим, суд зауважує, що згідно з пунктом 2 розділу XXXIV Порядку № 260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року N 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах: 100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Відповідно до пункту 15 розділу XXXIV Порядку № 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено попущення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Докази факту самовільного залишення ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_2 підтверджуються наданими до матеріалів справи документами, а саме: витягом із наказу (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_2 № 88 від 27.04.2025 року; витягом із наказу (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_2 N2 136 від 14.06.2025 року; відпускним квитком ОСОБА_1 від 13.06.2025 року; рапортом командира 3 штурмової роти НОМЕР_4 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , лейтенанта ОСОБА_3 , № 50199 від 14.07.2025 року; витягом із наказу (з адміністративно-господарської діяльності) командира військової частини НОМЕР_2 № 3267 від 14.07.2025 року «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини військовослужбовцем» стосовно ОСОБА_1 ; актом службового розслідування по факту самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини; витягом з наказу (з основної діяльності) командира військової частини НОМЕР_2 № 2153 від 27.07.2025 року «Про результати службового розслідування про самовільне залишення військової частини» стосовно ОСОБА_1 .

Таким чином, за липень 2025 року, зважаючи на факт самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини за період з 14.07.2025 року по 20.07.2025 року, військовослужбовцю додаткова винагорода не виплачувалась.

Згідно з частиною першою та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суди застосовують позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов' язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Стосовно реально вчиненого у спірних правовідносинах управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина,її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.