Справа № 140/13311/25
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року ЛуцькСправа № 140/13311/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Дах Плюс Україна до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Дах Плюс Україна (далі ТОВ Дах Плюс Україна, товариство, позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі митниця, митний орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 16.10.2025 №UA205140/2025/000271/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що декларантом позивача 15.10.2025 було подано до Волинської митниці митну декларацію №25UA08U2 для митного оформлення товарів, ввезених на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного договору (контракту) №15/09/2025 від 15.09.2025, укладеного з компанією TORGGLER POLSKA Sp. z o.o. Митну вартість товарів визначено за першим методом, передбаченим статтями 49, 52-54 Митного кодексу України (далі МК України, тобто за ціною договору, що фактично сплачена за товар.

Позивач вказує, що разом із митною декларацією до митного органу було подано повний пакет документів, передбачений статтею 53 МК України, які містять об`єктивні, документально підтверджені дані щодо числових значень складових митної вартості, зокрема: інвойс, платіжні документи, транспортні документи, сертифікат походження, зовнішньоекономічні контракти та договори на перевезення. Додатково, на письмову вимогу митного органу, позивачем у встановлений строк подано пояснення та додаткові документи, які, на думку позивача, повністю усували сумніви митниці щодо заявленої митної вартості.

На переконання позивача, оскаржуване рішення про коригування митної вартості прийняте з порушенням вимог статей 54 та 55 МК України, оскільки не містить належного мотивування неприйняття поданих пояснень і документів, не визначає, які саме складові митної вартості не підтверджені, та фактично ґрунтується на припущеннях. Такі дії, на думку позивача, суперечать принципу верховенства права, закріпленому у статті 8 Конституції України, та принципу належного урядування, сформульованому у практиці Європейського суду з прав людини.

На підставі наведеного просить визнати протиправним та скасувати оскаржуване рішення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

Відповідач, заперечуючи проти позову, у відзиві зазначає, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митниця діяла в межах повноважень, передбачених МК України, зокрема статтями 54, 55 та 337, а також з урахуванням Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631, та Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затверджених наказом Державної митної служби України від 01.07.2021 №476.

Відповідач посилається на те, що під час перевірки поданих документів було виявлено розбіжності та відсутність окремих відомостей, зокрема щодо ідентифікації платежу, транспортних витрат та документів, передбачених умовами контракту, що унеможливило підтвердження митної вартості за основним методом. З огляду на це митним органом, з урахуванням спрацювання системи управління ризиками, було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів.

На підставі наведеного просить у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідачем, усупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, не доведено правомірність прийнятого рішення. Позивач наголошує, що всі зауваження митного органу були спростовані поданими поясненнями та додатковими документами, зокрема фактурою-проформою, довідкою банку, специфікацією, митною декларацією країни відправлення та довідкою про транспортні витрати.

Позивач також вказує, що чинне законодавство, зокрема Митний кодекс України, Цивільний кодекс України та Господарський кодекс України, не встановлює обмежень щодо структури чи розміру транспортних тарифів, а тому посилання митного органу на невідповідність вартості перевезення не може бути самостійною підставою для коригування митної вартості. Крім того, у відповіді на відзив наведено посилання на усталену практику Верховного Суду, відповідно до якої формальні сумніви митного органу без належного доказового підтвердження не можуть бути підставою для відмови у застосуванні першого методу визначення митної вартості.

Ухвалою суду від 26.11.2025 відмовлено у задоволенні клопотання Волинської митниці про розгляд справи із викликом (повідомленням) сторін.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

15.09.2025 р. між ТОВ Дах Плюс Україна (отримувач) та компанією TORGGLER POLSKA Sp. z o.o. (постачальник) укладено договір про співпрацю №15/09/2025, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити продукцію за кожним замовленням отримувача, а отримувач зобов`язується прийняті її, сплатити узгоджену ціну.

Відповідно до п. 1. параграфу 7 цього договору сторони встановлюють ціни на продукцію індивідуально для кожного замовлення.

Сторонами погоджено рахунок-фактуру (інвойс) №FS/25/10/0034 від 03.10.2025, згідно з якою узгоджено сторонами вартість партії товару в розмірі 43 735,00 польських злотих.

З метою здійснення митного оформлення в режимі імпорту 15.10.2025 декларантом позивача в порядку електронного декларування до Волинської митниці подано митну декларацію (далі також МД) №25UA08U2 з описом товару: Невогнетривкі суміші для будівництва, герметики, монтажні піни, засоби для підготовки стін ….

У вказаній декларації митна вартість товару визначена за основним - першим методом, а саме за ціною товару 43 735,00 польських злотих. З урахуванням витрат, які позивач поніс під час переміщення товару до митного кордону України (25 000,00 грн), митна вартість становить 45 943,54 польських злотих.

Для підтвердження митної вартості декларантом надано: пакувальний лист (Packing list) від 09.10.2025; рахунок-фактура (інвойс) №FS/25/10/0034 від 03.10.2025; міжнародна товарно-транспортна накладна (Road consignment note) від 09.10.2025; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR.1) №PL/MF/AT 0101471 від 14.10.2025; банківський платіжний документ №101 від 02.10.2025; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №0081 від 15.10.2025; зовнішньоекономічний договір (контракт) №15/09/2025 від 15.09.2025; договір про надання послуг митного брокера №3 від 01.05.2025; договір (контракт) про перевезення №б/н від 06.10.2025; заява декларанта про незастосування обмежень щодо випуску товарів, встановлених Законом України Про зовнішньоекономічну діяльність від 15.10.2025.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митним органом в електронному повідомленні від 15.10.2025 вказано на те, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, та містять наступні розбіжності.

Так, оплата за товар, згідно банківського платіжного документа №101, була здійснена 02.10.2025, що передує виставленому рахунку-фактурі №FS/25/10/0034, який датується 03.10.2025. В призначенні платежу банківського платіжного документа від 02.10.2025 №101 зазначено, що оплата здійснюється відповідно контракту від 15.09.2025 №15/09/2025 (далі -Контракт). Згідно п. 1 Контракту предметом договору є асортимент продукції. Враховуючи вищезазначене, віднести надану оплату до оцінюваної поставки товару неможливо через відсутність ідентифікації товару, за яким була здійснена проплата.

Відповідно до п. 3 ч. 4.2 Контракту серед товаросупровідних документів передбачені копія митної декларації та специфікація, проте вказані документи не подано до митного оформлення.

Згідно п. 1 ч. 1.1 предметом договору... є асортимент продукції, що міститься в комерційній пропозиції, проте комерційної пропозиції не подано до митного оформлення.

Згідно рахунка від 15.10.2025 №0081 витрати на транспортування по маршруту ZGIEZ (Польща) - п/п Ягодин становлять 25 000 грн. Відстань даного маршруту орієнтовно 500 км, що в перерахунку транспортні витрати становлять 50 грн/км (25 000/500). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту п/п Ягодин - Луцьк становить також 25 000 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 134 км, що становить 186,6 грн/км (25 000/134). Незрозуміло, яким критерієм керувалися під час саме такого поділу понесених витрат за транспортні послуги. Вказане свідчить про заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості. Також, для підтвердження заявлених транспортних витрат не надано банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортних послуг.

З огляду на умови поставки FCA та відсутність інших зобов`язань зі сторони продавця товару, організація вантажно-розвантажувальних робіт лежить на покупцю. При цьому, вартість таких витрат не зазначена в графі 21 ДМВ, що свідчить про невключення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості.

У зв`язку з тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів, не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також містять розбіжності декларанту запропоновано згідно з ст. 53 та ст. 54 МК України в 10-ти денний термін надати: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) транспортні (перевізні) документи; б) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) банківські платіжні документи; 8) копію митної декларації країни відправлення; 9) специфікацію; 10) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини. Відповідно до ч. 6 ст. 53 МК України декларанту також запропоновано за власним бажанням подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару на вимогу митниці надано: 1) проформу-інвойс від 01.10.2025 №25OR003460; 2) довідку про транспортні витрати від 15.10.2025; 3) прайс-лист від 28.08.2025; 4) копію митної декларації країни відправлення від 10.10.2025 №25PL361010006DP1B0; 5) довідку банку від 16.10.2025 №61-1-04/281; 6) специфікацію від 15.09.2025 №1; 7) відповідь від 16.10.2025.

Листом від 16.10.2025 митний орган повідомлено про відсутність інших додаткових документів.

Як зауважує митниця, в довідці про транспортні витрати від 15.10.2025 зазначено про наявність навантажувально-розвантажувальних робіт, проте в рахунку від 15.10.2025 №0081 серед наданих послуг відсутня інформація щодо суми навантажувально-розвантажувальних послуг; дані витрати не зазначені в гр. 21 ДМВ. Також, розрахункові рахунки надавача послуг, зазначені в довідці та в рахунку суперечать один одному; банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортних послуг для підтвердження заявлених витрат не подано до митного оформлення.

Внаслідок цього митний орган ставить під сумнів достовірність розподілу транспортних витрат, які є складовими митної вартості товару, адже вартість перевезення товару за межами митної території України однакова з вартістю перевезення товару на території України. Дане свідчить про заниження транспортних витрат до кордону України, враховуючи вищу вартість пально-мастильних, інших експлуатаційних матеріалів та додатково понесених витрат навантажувально-розвантажувальних робіт від місця завантаження до митного переходу.

Документ під кодом документа 3014 від 28.08.2025 № Б/н не може бути прийнятий до уваги, адже, відповідно до VII статті ГАТТ документ повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу.

Відповідно до копії митної декларації країни відправлення від 10.10.2025 №25PL361010006DP1B0 (далі - експортна декларація) вартість товару становить 45 335 євро, в документі зазначений рахунок [N380] FS/25/10/0034, що суперечить вартості товару, зазначеній в поданому до митного оформлення рахунку-фактурі від 03.10.2025 №FS/25/10/0034 43 735 злотих.

Вага товару згідно експортної декларації становить 22 351 кг брутто, що суперечить вазі, зазначеній в пакувальному листі від 09.10.2025 №Б/н 22 217 кг брутто.

Також, умови поставки, вказані в гр. 20 МД FCA PL Zgierz різняться, з умовами поставки, зазначеними в експортній декларації - FCA PL ROVANTSI. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів, на думку митниці, є підставою для коригування митної вартості, адже подані документи є недостатніми та такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації та унеможливлюють перевірку заявлених витрат.

У зв`язку з тим, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять вищевказані розбіжності, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСУР, митницею відповідно до положень ст. 55 та ст.57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару.

У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б (ст.60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення Інспектор, а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Внаслідок цього Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 16.10.2025 №UA205140/2025/000271/2 та сформувала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/002567.

У графі 33 оскаржуваного рішення від 16.10.2025 №UA205140/2025/000271/2 зазначено, що митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, а саме: товар 1 - на рівні 1,87 дол. США/кг (6,8988 злотих/кг на дату заявленого декларантом курсу валют) за ЕМД від 29.09.2025 №UA100430/2025/587154.

За основу для коригування митної вартості взято вартість товару Суміші для підготовки поверхні не в аерозольній упаковці: -герметик... , країна походження - EU, імпорт товару якого здійснено згідно зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів на умовах поставки FCA. Коригування на умови поставки та обсяг партії не здійснювалося.

Додатково зазначено, що декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу Х Митного кодексу. Декларант має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 Митного кодексу або в судовому порядку.

Товар випущено у вільний обіг згідно з МД №25UA49U1 від 16.10.2025 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України.

Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У даному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із МД документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Так, до МД від 15.10.2025 №25UA08U2 декларант позивача подав наступні документи: пакувальний лист (Packing list) від 09.10.2025; рахунок-фактура (інвойс) №FS/25/10/0034 від 03.10.2025; міжнародна товарно-транспортна накладна (Road consignment note) від 09.10.2025; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR.1) №PL/MF/AT 0101471 від 14.10.2025; банківський платіжний документ №101 від 02.10.2025; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №0081 від 15.10.2025; зовнішньоекономічний договір (контракт) №15/09/2025 від 15.09.2025; договір про надання послуг митного брокера №3 від 01.05.2025; договір (контракт) про перевезення №б/н від 06.10.2025; заява декларанта про незастосування обмежень щодо випуску товарів, встановлених Законом України Про зовнішньоекономічну діяльність від 15.10.2025.

Також декларантом на вимогу митниці додатково було надано: 1) проформу-інвойс від 01.10.2025 №25OR003460; 2) довідку про транспортні витрати від 15.10.2025; 3) прайс-лист від 28.08.2025; 4) копію митної декларації країни відправлення від 10.10.2025 №25PL361010006DP1B0; 5) довідку банку від 16.10.2025 №61-1-04/281; 6) специфікацію від 15.09.2025 №1; 7) відповідь від 16.10.2025.

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Так, рахунком-фактурою (інвойсом) №FS/25/10/0034 від 03.10.2025 підтверджено ціну товару на суму 43 735,00 польських злотих, яка відображена у графі 22 МД від 15.10.2025 №25UA08U2.

Вказана ціна товару також підтверджується додатково наданими специфікацією від 15.09.2025 №1 до договору №15/09/2025 від 15.09.2025, проформою-інвойсом від 01.10.2025 №25OR003460, а також платіжною інструкцією в іноземній валюті або банківських металах №101 від 02.10.2025. Ціна товару у вказаних документах не містить розбіжностей.

До складу митної вартості декларантом включено вартість транспортування товару до митного кордону України у сумі 25 000,00 грн, що підтверджується рахунком №0081 від 15.10.2025 згідно договору-заявки від 06.10.2025 про надання транспортно-експедиційних послуг, а також додатково наданою довідкою про транспортні витрати від 15.10.2025.

Відтак, подані документи жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару та вартості його транспортування не містять.

Щодо відображених у повідомленні-вимозі від 15.10.2025 та в оскаржуваному рішенні Волинської митниці від 16.10.2025 №UA205140/2025/000271/2 розбіжностей у поданих документах, суд зазначає наступне.

З приводу зауваження митного органу до платіжного документу та дати інвойсу, митниця вказала, що оплата за платіжним документом №101 від 02.10.2025 передує даті інвойсу №FS/25/10/0034 від 03.10.2025, що унеможливлює ідентифікацію товару.

Суд встановив, що така оплата була здійснена на підставі проформи-інвойсу №25OR003460 від 01.10.2025, яка є допустимим комерційним документом та передує виставленню остаточного інвойсу. Така практика є звичайною у зовнішньоекономічній діяльності та не заборонена законодавством.

Більше того, довідка АТ Укрсиббанк банку від 16.10.2025 №61-1-04/281, додаткового надана митниці, підтверджує, що платіж на суму 43 735,00 польських злотих був здійснений саме за відповідною поставкою товару, як оплата по контракту №15/09/2025 від 15.09.2025, відповідно до фактури-проформи №25OR003460 від 01.10.2025, що спростовує твердження митниці про неможливість ідентифікації платежу.

Отже, такі зауваження відповідача є необґрунтованими.

Як убачається з матеріалів справи, специфікація №1 від 15.09.2025 та копія митної декларації країни відправлення №25PL361010006DP1B0 від 10.10.2025 були надані декларантом на вимогу митниці у встановлений строк.

Митний орган не заперечує факту їх подання, однак формально зазначає, що переліку документів не надано, не конкретизуючи, які саме документи відсутні, чим порушує вимоги статті 55 МК України щодо мотивованості рішення.

Щодо непропорційного розподілу та розміру транспортних витрат відносно відстані до митного кордону України та на території України, митниця поставила під сумнів достовірність транспортних витрат.

Суд зазначає, що жодна норма Митного кодексу України, Цивільного кодексу України або Господарського кодексу України не встановлює обмежень чи формул щодо тарифоутворення на транспортні послуги.

Відповідно до статей 626, 627, 632 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, а ціна договору визначається за домовленістю сторін.

Сам по собі суб`єктивний сумнів митного органу щодо економічної доцільності вартості перевезення не є доказом недостовірності митної вартості.

Крім того, суд звертає увагу, що стаття 53 МК не вимагає обов`язкового підтвердження оплати транспортних послуг саме на момент митного оформлення, якщо витрати підтверджуються рахунком та довідкою перевізника.

Відповідно до договору-заявки від 06.10.2025 про надання транспортно-експедиційних послуг оплата за такі послуги проводиться під час розвантаження, відтак очевидним є те, що до завершення митних формальностей і розвантаження товару оплата ще не здійснювалась, відтак і надати підтвердження оплати декларант був позбавлений можливості у зв`язку із їх відсутністю на законних підставах на момент митного оформлення.

Додатково наданою довідкою про транспортні витрати від 15.10.2025 підтверджено, що навантажно-розвантажувальні роботи входять в суму перевезення, що відповідає умовам поставки FCA, а страхування вантажу не проводилося.

Відсутність в рахунку №0081 від 15.10.2025 серед наданих послуг інформації щодо суми навантажувально-розвантажувальних послуг не свідчить про заниження митної вартості, оскільки перевізник вільний у формі відображення складових вартості транспортних послуг.

Митним органом не доведено, що такі витрати фактично не включені до митної вартості або що їх включення призводить до заниження митної вартості.

Твердження митниці про те, що розрахункові рахунки надавача послуг, зазначені в довідці та в рахунку суперечать один одному є безпідставними, оскільки така інформація жодним чином не впливає на вартість транспортних послуг, яка чітко відображена в таких документах та не є суперечливою.

Також митниця зазначає, що документ під кодом 3014 від 28.08.2025 №Б/н не може бути прийнятий до уваги, адже, відповідно до VII статті ГАТТ документ повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу.

З цього приводу суд зазначає, що прайс-лист від 28.08.2025 був додатково наданий на вимогу митниці, однак прайс-лист не є тим документом, що підтверджує ціну задекларованого товару, яка відображається, зокрема, в інвойсі.

Як зауважує митниця, відповідно до копії митної декларації країни відправлення від 10.10.2025 №25PL361010006DP1B0 вартість товару становить 45 335 євро, в документі зазначений рахунок [N380] FS/25/10/0034, що суперечить вартості товару, зазначеній в поданому до митного оформлення рахунку-фактурі від 03.10.2025 №FS/25/10/0034 43 735 злотих.

Вага товару згідно експортної декларації становить 22 351 кг брутто, що суперечить вазі, зазначеній в пакувальному листі від 09.10.2025 №Б/н 22 217 кг брутто.

Також, умови поставки, вказані в гр. 20 МД FCA PL Zgierz різняться, з умовами поставки, зазначеними в експортній декларації - FCA PL ROVANTSI.

З приводу цього суд зазначає, що експортна декларація країни відправлення не є первинним документом для визначення митної вартості відповідно до статті 53 МК України, а може мати лише допоміжний характер.

Наявні розбіжності у вазі та валюті не спростовують ціну договору та не доводять її недостовірність, оскільки митна вартість визначається на підставі комерційних документів сторін угоди.

Внаслідок того, що митна декларація країни відправлення формувалась експортером (продавцем), тому будь-які можливі порушення законодавства чи помилки експортера, в т.ч. помилки, описки щодо відображення валюти, ваги чи умов поставки, не свідчать і не можуть свідчити про порушення декларантом будь-якого законодавства, а відтак і не може бути підставою для коригування митної вартості.

З урахуванням наведеного відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості самого товару та вони містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за оцінювані товари.

Суд також не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування окремих додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано, які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

Суд зазначає, що відсутність договірних відносин із третіми особами вже само по собі робить невиконуваною вимогу митного органу надати договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов`язаними з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, а також рахунки про здійснення платежів третім особам. Тому митний орган не може покликатися на ненадання декларантом таких документів, яких у нього не було і не могло бути. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Крім того, ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості.

Суд наголошує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару також не визначають ціну товару для конкретно визначеного покупця, а тому не підтверджують ціну задекларованого товару.

З урахуванням наведеного висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Із тексту спірного рішення слідує, що митним органом коригування митної вартості товару було здійснено за резервним методом на підставі інформації, наявної в автоматизованій системі митного оформлення Інспектор.

Митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, а саме: товар 1 - на рівні 1,87 дол. США/кг (6,8988 злотих/кг на дату заявленого декларантом курсу валют) за ЕМД від 29.09.2025 №UA100430/2025/587154.

За основу для коригування митної вартості взято вартість товару Суміші для підготовки поверхні не в аерозольній упаковці: -герметик... , країна походження - EU, імпорт товару якого здійснено згідно зовнішньоекономічного договору (контракту) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів на умовах поставки FCA. Коригування на умови поставки та обсяг партії не здійснювалося.

На вимогу суду в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі від 12.11.2025 митниця не надала усіх документів, на підставі яких здійснила коригування митної вартості товару, зокрема не надала МД від 29.09.2025 №UA100430/2025/587154, яку взяла за основу для збільшення митної вартості. В той же час, частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

При вирішенні спору суд також враховує, що за усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в Автоматизованій системі аналізу та управління ризиками (АСАУР), повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в АСАУР інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Тому формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за обраним декларантом методом.

Між тим принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №300/784/24).

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю товару. Тому підстави вважати, що рішення відповідача від 16.10.2025 №UA205140/2025/000271/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні, а отже це рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Таким чином, позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 2 859,97 грн, сплачений відповідно до платіжної інструкції від 23.10.2025 №1696.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 3 500,00 грн, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі № 540/2307/21.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви надано договір про надання правової допомоги №23/02-10/25 від 23.10.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським об`єднанням Бона Фіде, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги за договором про надання правової допомоги №23/02-10/25 від 23.10.2025 станом на 10.11.2025, рахунок на оплату №39 від 23.10.2025, платіжну інструкцію №1697 від 23.10.2025, акт надання послуг №145 від 23.10.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ №1186 та ордер про надання правничої (правової допомоги) серії АС №1163192.

Як передбачено п.1.1 договору про надання правової допомоги №23/02-10/25 від 23.10.2025 Адвокатське об`єднання Бона Фіде приймає на себе доручення замовника про надання останньому комплексу юридичних послуг по оскарження рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 16.10.2025 №UA205140/2025/000271/2.

Пунктом 1.2. визначено перелік комплексу юридичних послуг, передбачених договором, а саме: аналіз наданого замовником пакету документів; надання усної консультації з правових питань за результатами розгляду пакету документів, наданих замовником; складання та оформлення позовної заяви; супровід адміністративної справи у адміністративному суді; юридичні послуги щодо реалізації судового рішення, яке прийняте на користь замовника; у разі необхідності підготовка та подача до відповідних осіб (фізичних та юридичних) запитів (в т.ч. адвокатських); здійснення інших дій, передбачених законодавством щодо виконання умов даного договору (пп. 1.2.1.-1.2.4. п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. за надання комплексу послуг, передбачених підпунктами 1.2.1.-1.2.4. договором, замовник сплачує гонорар. Розмір гонорару за надані послуги, передбачені даними підпунктами договору становить фіксовану суму - 3 500,00 грн. Гонорар сплачується замовником на підставі акту про надання правничої допомоги, впродовж 5 (п`яти) банківських днів, з моменту отримання остаточного рішення суду у справі щодо оскарження рішення комісії.

Таким чином, розмір гонорару адвокатського об`єднання встановлений договором у фіксованому розмірі, отже є визначеним, та не потребує детального опису робіт, визначеного частиною четвертою статті 134 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, від 10.11.2022 у справі №640/24023/21, від 18.08.2022 у справі №340/323/21.

Як уже зазначалося судом, на підтвердження оплати таких послуг стороною позивача надано платіжну інструкцію №1697 від 23.10.2025 на суму 3 500,00 грн, що відповідає фіксованій сумі, яка вказана у наведеному договорі. Відтак, позивач на даний час здійснив оплату правничих послуг у повному обсязі, що підтверджується відміткою банку на платіжній інструкції, незалежно від отримання остаточного рішення суду у цій справі.

Оцінюючи доводи відповідача про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу з мотивів забезпечення балансу між правами позивача та інтересами відповідача, суд зазначає таке.

За загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

При визначенні суми відшкодування, суд, з урахуванням вимог заперечення представника позивача на клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат, виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд в постановах від 22.12.2020 у справі №520/8489/19, від 07.05.2020 у справі №320/3271/19, від 10.03.2020 у справі №520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

У постанові від 20.06.2023 у справі №280/5922/21 Верховний Суд зазначив, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Суд звертає увагу, що право сторони на професійну правничу допомогу є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а залучення адвоката до участі у справі саме по собі не може розцінюватися як обставина, що покладає на іншу сторону надмірний тягар.

Як установлено судом, заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 500,00 грн є помірним, відповідає середньому рівню вартості правничих послуг у справах зазначеної категорії та не виходить за межі ринкових цін. Вказаний розмір витрат також є істотно меншим за суми, які зазвичай заявляються у справах щодо оскарження рішень про коригування митної вартості.

При цьому відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження тверджень про неринковість вартості правничих послуг, зокрема: порівняльних розрахунків, відомостей про середні ринкові тарифи, експертних висновків чи інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про неспівмірність заявлених витрат саме з урахуванням складності цієї справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та значення спору для позивача.

Більш того, заявлена ціна позову у сумі 238 331,10 грн є значно вищою, ніж вартість правничих послуг.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що доводи відповідача про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, а підстави для застосування частини шостої статті 134 КАС України у цій справі відсутні.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу у сумі 3 500,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі, оскільки відповідач не довів неспівмірності заявлених витрат із складністю справи, ціною позову, обсягом наданих адвокатом послуг та витраченим часом на їх надання.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в загальному розмірі 6 359,97 грн (з них: судовий збір у сумі 2 859,97 грн; витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 500,00 грн).

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 16.10.2025 №UA205140/2025/000271/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дах Плюс Україна судові витрати у сумі 6 359,97 грн (шість тисяч триста п`ятдесят дев`ять гривень 97 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Дах Плюс Україна (45606, Волинська область, Луцький район, село Рованці, вулиця Дружби, будинок 56; ідентифікаційний код 43937370).

Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385).

Суддя Н. В. Стецик