Справа № 640/39648/21
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року Справа№640/39648/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Національного агентства з питань запобігання корупції

про визнання протиправним та скасування довідки

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправною та скасування Довідки № 222/21 від 23.07.2021 року про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік, поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра оборони України.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем складено та підписано довідку № 222/21 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування щорічної за 2020 рік, поданої ОСОБА_1 , відповідно до якої зазначено, що ним при складанні та поданні декларації вказано недостовірні відомості, про що зазначено у п.п. 1-2 розділу 3.1. Довідки, чим не дотримано вимоги пп. 2, 6 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції». Позивач вважає довідку такою, що складена в результаті не повного з`ясування відповідачем обставин справи, з грубим порушенням норм антикорупційного законодавства, які регулюють умови та порядку проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим довідка є протиправною та підлягає скасуванню.

Позивач наголошує, що відповідач не повідомив його про включення поданої ним декларації до черги декларацій, відібраних для проведення їх повної перевірки, що є порушенням вимог Закону України «Про запобігання корупції». Також, позивач звертає увагу суду на те, що не отримував вказану довідку, що є також порушення його прав.

Крім того, на думку позивача, відповідачем при розгляді поданої декларації не були враховані надані ним додаткові пояснення.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач вказує, що згідно з протоколом автоматизованого розподілу обов`язків з проведення перевірок від 02.04.2021 року Національне агентство 05.04.2021 року розпочало перевірку щорічної декларації за 2020 рік, поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра оборони України. Вказана перевірка проводилась Національним агентством на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» та п.п. 1 п. 2 розділу ІІ Порядку проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 29.01.2021 року № 26/21. 23.07.2021 року за результатами проведення вищезазначеної перевірки Національне агентство склало Довідку № 222/21, зі змісту якої вбачається, що суб`єкт декларування при складенні та поданні відповідної декларації за 2020 рік вказав недостовірні відомості, чим не дотримав вимог пп. 2, 6 ч. 1 ст. 46 Закону.

Щодо доводів позивача про неповідомлення суб`єкта декларування про включення його декларації до черги декларацій відібраних для проведення перевірок відповідач зазначає, що відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про запобігання корупції» від 15.12.2020 №1079-ІХ зміни до Закону в частині забезпечення Національним агентством ведення за допомогою програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, черги декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відібраних для проведення їх повної перевірки, а також інформування суб`єкта декларування про включення поданої ним декларації до черги декларацій, відібраних для проведення їх повної перевірки, вводяться в дію з дня початку функціонування відповідної системи. Рішення про день початку функціонування відповідної системи приймає Голова Національного агентства та забезпечує його оприлюднення на офіційному веб-сайті Національного агентства не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття. Отже, на момент виникнення спірних правовідносин рішення про день початку функціонування у Національному агентстві відповідної системи прийнято не було, у зв`язку з чим повідомлення про включення поданої ОСОБА_1 декларації до черги декларацій, які підлягають повній перевірці позивачу не надсилалось.

Відповідач зауважує, що неприйняття рішення про день початку функціонування відповідної системи не звільняє агентство, яке забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, від виконання покладених на нього положеннями Закону обов`язків щодо проведення заходів фінансового контролю та відповідно не може бути правовою підставою для скасування складеної Національним агентством за результатами проведення перевірки Довідки. Відповідно позивач у 2020 році був службовою особою, яка займала відповідальне та особливо відповідальне становище, а отже, відповідно до приписів абз. 2 ч. 1 ст. 51-3 Закону проведення обов`язкової повної перевірки декларації, поданої ОСОБА_1 , є прямою вимогою Закону, а тому твердження Позивача про те, що у Національного агентства не було правових підстав для проведення такої перевірки суперечить нормам чинного законодавства.

Щодо тверджень позивача про неотримання Довідки Національного агентства відповідач зазначає, що спірна довідка була направлена на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням, який у подальшому повернувся на адресу агентства з відміткою « із закінченням терміну їх зберігання».

Щодо доводів позивача про порушення процедури проведення повної перевірки декларації та зазначення у Довідці недоведеної інформації відповідач посилається на те, що довідка, яка є предметом розгляду вказаної справи не є актом індивідуальної дії в розумінні положень КАС України та відповідно не порушує жодних прав Позивача, які б підлягали судовому захисту.

Щодо відомостей, вказаних у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» відповідач вказує, що посилання ОСОБА_1 на недоведеність під час перевірки його обізнаності з інформацією про власника квартири, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, а позиція викладена у Довідці підтверджена достатніми доказами, на підставі яких чітко вбачається, що інформація про власника квартири повинна була бути відомою суб`єкту декларування.

Щодо відомостей вказаних у розділі 10 «Нематеріальні активи» відповідач вказує, що навіть за умови придбання віртуального активу за готівкові кошти через посередництво третьої особи (посередника), в будь-якому разі відбувається відображення трансакцій в розподіленому реєстрі на користь особи, що користується послугами посередника, зокрема створення гаманця, який містить публічну адресу криптовалюти, придбання криптовалюти тощо. Отже, ненадання суб`єктом декларування інформації про публічну адресу задекларованої ним криптовалюти безумовно свідчить про відсутність належних доказів, що підтверджують факт набуття у власність на певну дату та наявності станом на кінець звітного періоду у суб`єкта декларування 50 біткоінів (Bitcoin). Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 10 декларації зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на загальну суму 13892 грн, чим не дотримав вимоги п. 6 ч. 1 ст. 46 Закону.

Щодо доводів позивача з приводу того, що Національне агентство не врахувало його письмові пояснення стосовно недостовірних відомостей не відповідають дійсності, оскільки в Довідці чітко вказано, що під час здійснення перевірки Національне агентство використовувало, в тому числі й інформацію, викладену в поясненнях суб`єкта декларування та наданих ним копій документів, що надійшли на адресу Національного агентства 07.05.2021 за вх. № 09/34385/21, 31.05.2021 за вх. № 09/43435/21, 14.06.2021 за вх. № 09/48438/21, 16.06.2021 за вх. № 09/49468/21, 06.07.2021 за вх. № 09/54602/21, 06.07.2021 за вх. № 09/54606/21 та 14.07.2021 за вх. № 09/56867/21. Водночас оскільки надані суб`єктом декларування письмові пояснення не спростовували встановлених відповідачем обставин, відповідно вони й не могли вплинути на зміст складеної за наслідками проведення перевірки Довідки.

Щодо відсутності порушеного права Позивача та невірно обраного способу захисту відповідач наголошує, що Довідка не стосується прав або інтересів позивача, не встановлює жодних обов`язків та не містить строку виконання, тому у відносинах між Національним агентством та ОСОБА_1 не виникло обставин, що призвели до порушення його прав, які у свою чергу, підлягали б поновленню в судовому порядку. Навпаки складена Національним агентством Довідка надає можливість Позивачу узгодити свої дії та орієнтуватися в подальшому на певний результат, а саме зазначати у деклараціях достовірні відомості. Більш того, на виконання вимог ст. 45 Закону Позивач 15.08.2021 подав до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, виправлену декларацію за 2020 рік. Посилання ОСОБА_1 у позовній на те, що Довідка є підставою для притягнення його до відповідальності, не відповідає дійсності, оскільки за результатами перевірки ознак правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст. 366-2 Кримінального кодексу України, не виявлено. В даному випадку суб`єкт декларування не може бути притягнутий до адміністративної чи кримінальної відповідальності, зважаючи на те, що грошовий еквівалент недостовірних відомостей не перевищує межі, встановленої законодавством для настання наслідків у вигляді притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

З огляду на вказані обставини відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

13 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі Закон № 2825-ІХ), який набрав чинності 15 грудня 2022 року.

На підставі ст. 1 Закону № 2825-ІХ Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідований.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа передана на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2025 року справу передано на розгляд судді Олішевській В.В.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року адміністративну справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дана ухвала була отримана позивачем та відповідачем в електронному кабінеті системи «Електронний суд» 05.05.2025 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , РНОКПП.

12.06.2020 Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 662-р «Про призначення Халімона І.С. заступником Міністра оборони України» Халімона Ігоря Сергійовича призначено на посаду заступника Міністра оборони України.

15.06.2020 Наказом Міністра оборони України № 97КП «Про вступ до виконання обов`язків за посадою заступника Міністра оборони України» ОСОБА_1 визначено таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою з 13.06.2020.

Судом встановлено, що на виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» позивач, як заступник Міністра оборони України, 21.03.2021 подав щорічну декларацію за 2020 рік, унікальний ідентифікатор документа ееа0336b-67bf-4962-a980-cd842ca92c0e.

З 05.04.2021 по 23.07.2021 Національним агентством з питань запобігання корупції проводилась повна перевірка Декларації позивача за 2020 рік.

Вказана перевірка проводилась Національним агентством на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» та пп. 2 п. 1 розділу V Порядку проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 29.01.2021 № 26/21.

23.07.2021, за результатами проведення зазначеної перевірки, Національним агентством з питань запобігання корупції було складено довідку № 222/21 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік, поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра оборони України.

У розділу IV спірної довідки «Висновки» вказано, що:

4.1. За результатами повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік(унікальний номер документа - ееа0336b-67bf-4962-a980-cd842ca92c0e), поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра оборони України, встановлено, що суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації зазначив недостовірні відомості, про що вказано у пп. 1 2 розділу 3.1 цієї довідки, чим не дотримав вимог пп. 2, 6 ч. 1 ст. 46 Закону.

Недостовірні відомості, зазначені у декларації (п. 2 розділу 3.1 цієї Довідки), відрізняються від достовірних на суму 13 892,00 грн, що не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації.

Ознак правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст. 366-2 КК України, не виявлено.

4.2. Точність оцінки задекларованих активів відповідає даним, отриманим з наявних джерел.

4.3. Наявність конфлікту інтересів не встановлено.

4.4. Ознак незаконного збагачення не встановлено.

4.5. Ознак необґрунтованості активів не встановлено.

4.6. Повідомити суб`єкта декларування про результати проведення повної перевірки декларації.

4.7. Уповноваженій особі Національного агентства вжити заходів для створення в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, можливості подання суб`єктом декларування декларації з достовірними відомостями.

Позивач не погодившись з висновками викладеними у довідці, звернувся до суду з даним адміністративним позовом та просив суд його скасувати.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначено Законом України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відносини, що виникають у сфері запобігання корупції, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цим та іншими законами, а також прийнятими на їх виконання іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 2 Закону № 1700-VII).

За правилами частини 1 статті 4 Закону № 1700-VII Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

У свою чергу, частиною 4 статті 4 Закону № 1700-VII регламентовано, що правову основу діяльності Національного агентства становлять Конституція України, міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цей та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти.

Закон України «Про центральні органи виконавчої влади» та інші нормативно-правові акти, що регулюють діяльність органів виконавчої влади, а також Закон України «Про державну службу» застосовуються до Національного агентства, службовців та працівників його апарату, а також до його повноважень стосовно уповноважених підрозділів (уповноважених осіб) з питань запобігання та виявлення корупції в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 7-1 частини 1 статті 11 Закону № 1700-VII до повноважень Національного агентства належать здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єкти декларування - це особи, зазначені у пункті 1, підпунктах а і в пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Відповідно до підпункту «а» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону відносяться, зокрема, заступник міністра.

Частиною 1 ст. 45 зазначеного Закону встановлено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 46 цього Закону у декларації зазначаються відомості про: об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають:

а) дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування;

б) у разі якщо нерухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо нерухоме майно перебуває в оренді або на іншому праві користування, про власника такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до ч.2 цієї статті відомості, зазначені у частині першій цієї статті, подаються незалежно від того, знаходиться об`єкт декларування на території України чи за її межами.

Дані про об`єкт декларування, що перебував у володінні або користуванні суб`єкта декларування або членів його сім`ї, зазначаються в декларації, якщо такий об`єкт перебував у володінні або користуванні станом на останній день звітного періоду або протягом не менше половини днів протягом звітного періоду.

Відповідно до частини п`ятої статті 46 вказаного Закону відображення доходів і видатків суб`єктів декларування здійснюється у грошовій одиниці України. Вартість майна, майнових прав, активів, інших об`єктів декларування, передбачених частиною першою цієї статті, зазначається у грошовій одиниці України на момент їх набуття у власність або останньої грошової оцінки. Вартість майна, майнових прав, активів, інших об`єктів декларування, що перебувають у володінні чи користуванні суб`єкта декларування, зазначається у випадку, якщо вона відома суб`єкту декларування або повинна була стати відомою внаслідок вчинення відповідного правочину.

Згідно із частинами 1, 2 статті 51-1 Закону № 1700-VII національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: 1) щодо своєчасності подання; 2) щодо правильності та повноти заповнення; 3) логічний та арифметичний контроль.

Національне агентство проводить повну перевірку декларацій відповідно до цього Закону.

Абзацами 1 та 2 ч. 1 ст. 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності. Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Згідно примітки до вказаної статті під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються в тому числі й заступник міністра.

Приписами абзаців 3-7 ч. 1 ст. 51-3 Закону № 1700-VII обов`язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім`ї суб`єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Національне агентство визначає порядок відбору декларацій для проведення обов`язкової повної перевірки та черговість такої перевірки на підставі оцінки ризиків, а також порядок автоматизованого розподілу обов`язків з проведення повної перевірки між уповноваженими особами Національного агентства.

Національне агентство за допомогою програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, забезпечує ведення черги декларацій, відібраних для проведення їх повної перевірки, та інформує суб`єкта декларування про включення поданої ним декларації до зазначеної черги декларацій.

Наказом Національного агентства від 29.01.2021 затверджено Порядок № 26/21, який визначає процедуру проведення Національним агентством повної перевірки декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Порядок проведення повної перевірки декларації визначає, розділу ІІ Порядку № 26/21 яким визначено наступне

1. Складовими предмета повної перевірки декларації є:

1) з`ясування достовірності задекларованих відомостей;

2) з`ясування точності оцінки задекларованих активів;

3) перевірка на наявність конфлікту інтересів;

4) перевірка на наявність ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів.

2. Повна перевірка проводиться щодо декларацій, відібраних Національним агентством у порядку черговості на підставі оцінки ризиків, у тому числі з таких підстав, визначених Законом:

1) декларація подана службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище, або займає посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків;

2) у поданій декларації виявлено невідповідності за результатами логічного та арифметичного контролю;

3) подана суб`єктом декларування декларація містить поле (поля), у якому (яких) суб`єкт декларування обрав позначку «Член сім`ї не надав інформацію» (у випадку, передбаченому частиною сьомою статті 46 Закону);

4) отримано інформацію від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел про можливе відображення недостовірних відомостей у декларації. Розгляд отриманої інформації здійснюється відповідно до вимог законодавства;

5) Національне агентство встановило невідповідність рівня життя суб`єкта декларування задекларованим ним майну і доходам за результатами моніторингу способу життя такого суб`єкта декларування.

3. У разі наявності однієї з підстав для проведення повної перевірки відібрані Національним агентством у порядку черговості на підставі оцінки ризиків декларації для обов`язкової повної перевірки розподіляються автоматизовано уповноваженим особам для проведення такої перевірки.

Якщо повна перевірка стосується декларації суб`єкта декларування, щодо інших декларацій якого у цей час проводиться повна перевірка, то нова перевірка розподіляється уповноваженій особі, яка проводить перевірку інших декларацій такого суб`єкта декларування.

4. Національне агентство під час проведення повної перевірки декларації проводить перевірку всіх відомостей, які зазначені або повинні бути зазначені в декларації відповідно до статті 46 Закону, з урахуванням всіх складових предмета повної перевірки, що визначені в пункті 1 цього розділу.

5. Повна перевірка декларації передбачає такі дії:

1) аналіз відомостей про об`єкти декларування, які зазначені або повинні бути зазначені в декларації відповідно до статті 46 Закону, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, банків даних, інших інформаційно-телекомунікаційних та довідкових систем, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, з судових рішень, які набрали законної сили, індивідуально-правових актів, інших джерел, що можуть містити інформацію про об`єкти декларування, які зазначені або повинні бути зазначені в декларації;

2) створення, збирання, одержання, використання та інша обробка документів чи інформації, у тому числі з обмеженим доступом, у тому числі за допомогою автоматизованих засобів, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених у цьому Порядку;

3) звернення у разі необхідності до посадових та службових осіб державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань для отримання письмових пояснень, їх розгляд і врахування з урахуванням іншої отриманої інформації під час проведення повної перевірки декларації відповідно до цього Порядку;

4) звернення у разі необхідності до суб`єкта декларування для отримання пояснень та копій підтвердних документів, їх розгляд і врахування з урахуванням іншої отриманої інформації під час проведення повної перевірки декларації відповідно до цього Порядку.

6. Під час повної перевірки декларації Національне агентство використовує такі джерела інформації:

1) відомості, отримані з інформаційно-телекомунікаційних і довідкових систем, реєстрів, банків даних, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи або органи місцевого самоврядування, а також відомості з реєстрів, відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, судових рішень, які набрали законної сили, індивідуально-правових актів, інших джерел, що можуть містити інформацію, яка має відображатись у декларації;

2) документи та/або інформація, надані суб`єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом Національного агентства щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей, а також законності джерел отриманих доходів;

3) документи та/або інформація, у тому числі з обмеженим доступом, що надходять (отримані) від державних органів, органів місцевого самоврядування, нотаріусів, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, спеціалістів, експертів, громадян та їх об`єднань, а також від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав;

4) відомості із засобів масової інформації, мережі Інтернет, інших джерел інформації, які стосуються конкретного суб`єкта декларування та/або членів його сім`ї та містять фактичні дані, що можуть бути перевірені;

5) всі наявні в Національному агентстві відомості, у тому числі:

отримані Національним агентством під час здійснення попередніх перевірок декларацій, поданих суб`єктом декларування та/або членами його сім`ї, іншими особами;

зібрані під час здійснення контролю декларацій за допомогою засобів програмного забезпечення інформаційно-телекомунікаційної системи проведення логічного та арифметичного контролю декларацій, моніторингу способу життя суб`єкта декларування;

зібрані в результаті розгляду повідомлень викривачів, інших суб`єктів звернення;

отримані під час реалізації повноважень щодо моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, а також контролю за дотриманням вказаними особами обмежень щодо запобігання корупції;

6) інформація та/або документи, отримані від правоохоронних органів, у тому числі з матеріалів кримінальних проваджень, дозвіл на використання яких та посилання у документах Національного агентства на які наданий слідчим, детективом або прокурором відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

7. У разі неможливості встановлення вартості незадекларованих активів з джерел, визначених у підпунктах 1-3, 5, 6 пункту 6 цього розділу, Національне агентство відповідно до законодавства може залучити спеціалістів та експертів.

8. У разі неможливості одержання у межах строку проведення повної перевірки відомостей, необхідних для проведення повної перевірки декларації, Національне агентство проводить повну перевірку декларації відповідно до наявних у нього відомостей, про що зазначається у довідці про результати проведення повної перевірки декларації.

У разі одержання нової інформації після завершення повної перевірки декларації Національне агентство вживає заходів за наявності відповідних підстав щодо проведення повторної повної перевірки декларації в частині отриманої нової інформації.

9. З метою здійснення повної перевірки декларації уповноважена особа Національного агентства має право направляти запити про надання документів чи інформації, у тому числі з обмеженим доступом, до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, нотаріусів, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, спеціалістів, експертів, громадян та їх об`єднань. Зазначені суб`єкти зобов`язані надати запитувані Національним агентством документи (копії документів) чи інформацію упродовж 10 робочих днів з дня одержання запиту.

Під час здійснення повної перевірки уповноважена особа Національного агентства має право вимагати та одержувати документи (копії документів) та інформацію щодо відомостей, які зазначені або повинні бути зазначені суб`єктом декларування у відповідних розділах декларації відповідно до Закону та необхідні для проведення повної перевірки декларації, у тому числі для з`ясування дотримання суб`єктом декларування вимог статей 23, 25, 26, 36 Закону, а також перевірки на незаконне збагачення чи необґрунтованість активів.

10. Повна перевірка декларації проводиться в частині об`єктів декларування, які не були охоплені повною перевіркою декларацій цього суб`єкта декларування попередніх періодів, крім випадку, коли Національне агентство отримало нову інформацію щодо об`єкта, який перевірявся, або якщо наявні нові джерела інформації, що не були доступні під час проведення попередньої перевірки.

11. Інформацію, що містить банківську таємницю та необхідна для повної перевірки, уповноважена особа отримує в порядку, визначеному законодавством.

12. Національне агентство має право направляти запити на отримання від державних та інших органів влади іноземних держав інформації, що необхідна для проведення повної перевірки декларації. Такий запит направляється за підписом Голови Національного агентства чи заступника Голови Національного агентства.

З метою проведення повної перевірки уповноважена особа має право отримувати інформацію з відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав.

13. Достовірність задекларованих відомостей перевіряється шляхом порівняння зазначених у декларації відомостей з даними, отриманими Національним агентством під час проведення контролю та повної перевірки декларації.

14. При встановленні точності оцінки задекларованих суб`єктом декларування активів Національне агентство аналізує та порівнює відомості щодо вартості задекларованих активів з ринковою вартістю (ціною) таких або аналогічних активів на дату їх набуття.

У разі неможливості самостійного встановлення ринкової вартості (ціни) задекларованих активів на дату їх набуття за наявності обґрунтованих сумнівів щодо точності задекларованих активів, у тому числі з урахуванням отриманої інформації, Національне агентство відповідно до законодавства може залучати спеціалістів та експертів.

Перевірка на точність оцінки здійснюється щодо задекларованих активів, що належать:

суб`єкту декларування на праві власності;

іншим юридичним чи фізичним особам, якщо Національне агентство встановило ознаки того, що набуття цих активів відбулось за дорученням суб`єкта декларування або суб`єкт декларування може прямо чи опосередковано вчиняти щодо такого активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження.

15. Перевірка на наявність конфлікту інтересів полягає у встановленні на підставі даних, що зазначені або повинні бути зазначені в декларації, дотримання суб`єктом декларування обмежень щодо одержання подарунків, обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, обмежень після припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, та обов`язку щодо передачі в управління належних суб`єкту декларування підприємств чи корпоративних прав, передбачених статтями 23, 25, 26, 36 Закону.

Уразі виявлення під час повної перевірки реального чи потенційного конфлікту інтересів суб`єкта декларування уповноважена особа інформує про це структурний підрозділ апарату Національного агентства, що здійснює функції контролю за дотриманням законодавства з питань запобігання та врегулювання конфлікту інтересів.

16. Ознаки незаконного збагачення або необґрунтованості активів під час повної перевірки декларації встановлюються шляхом визначення вартості активів, що набуті суб`єктом декларування, та порівняння її з інформацією про отримані таким суб`єктом декларування та членами його сім`ї законні доходи відповідно до декларацій такого суб`єкта декларування та інших відомостей, отриманих під час повної перевірки.

При цьому враховується вартість активів, набутих після набрання чинності Законом України від 31 жовтня 2019 року № 263-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів», а також визначення термінів, що наведені в Кримінальному кодексі України та Цивільному процесуальному кодексі України.

Встановлення ознак незаконного збагачення або необґрунтованості активів здійснюється щодо декларацій, поданих особами, які зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 Закону.

17. У разі виявлення Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації можливих недостовірних відомостей у декларації, неточної оцінки задекларованих активів, порушення вимог статей 23, 25, 26, 36 Закону, ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів, уповноважена особа направляє відповідному суб`єкту декларування запит з пропозицією надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів відповідно до Закону. Такий запит направляється суб`єкту декларування за допомогою програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр), чи електронного зв`язку або на поштову адресу у строк не пізніше 15 робочих днів до дня завершення основного або продовженого строку проведення повної перевірки.

Суб`єкт декларування має право надати або надіслати за допомогою програмних засобів Реєстру чи електронного зв`язку пояснення, копії документів не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання відповідного запиту Національного агентства.

Надані суб`єктом декларування письмові пояснення, копії підтвердних документів є обов`язковими до розгляду Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації.

У разі ненадання суб`єктом декларування письмових пояснень, копій підтвердних документів Національне агентство проводить повну перевірку на підставі наявних відомостей.

Надання суб`єктом декларування пояснень, копій підтвердних документів, іншої інформації після завершення строку повної перевірки не є підставою для проведення повторної повної перевірки декларації.

18. Днем початку строку проведення повної перевірки декларації вважається наступний робочий день за днем автоматизованого розподілу обов`язку щодо її проведення на уповноважену особу.

Повна перевірка повинна бути завершена у строк не більше ніж 120 календарних днів з дня початку строку перевірки.

За наявності підстав, визначених в цьому Порядку, керівник структурного підрозділу за погодженням із заступником Голови Національного агентства може продовжити строк проведення повної перевірки на підставі обґрунтованої доповідної записки уповноваженої особи, яка здійснює повну перевірку декларації, на загальний сукупний строк не більше ніж 60 календарних днів.

У разі продовження строку повної перевірки його перебіг розпочинається наступного календарного дня після спливу строку.

19. Повторна повна перевірка проводиться в частині інформації, яка може бути перевірена і раніше не перевірялася та/або перевірка якої не була завершена. Повторна повна перевірка проводиться відповідно до всіх складових предмета повної перевірки.

Днем початку строку проведення повторної повної перевірки вважається наступний робочий день за днем автоматизованого розподілу обов`язку щодо її проведення на уповноважену особу.

Повторна повна перевірка проводиться за процедурою та в строки, визначені для повної перевірки.

У разі виявлення за результатами повторної повної перевірки недостовірних відомостей у декларації, ознак незаконного збагачення або необґрунтованості активів, уповноважена особа зазначає у довідці, складеній за її результатами, висновки з урахуванням сукупності результатів проведених повної і повторної повної перевірки декларації.

20. Строк проведення повної перевірки може бути продовжено у таких випадках:

1) якщо не отримано документів або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки декларації, на запит Національного агентства до:

державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, нотаріусів, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань;

суб`єкта декларування з пропозицією надати пояснення, підтвердні документи;

2) якщо до завершення строку перевірки суд не ухвалив рішення щодо розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, на підставі звернення Національного агентства до суду з метою отримання інформації стосовно наявності та стану рахунків, операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи, фізичної особи - підприємця;

3) якщо до завершення строку повної перевірки уповноважена особа, яка здійснює повну перевірку не отримала від банківської установи інформацію про розкриття банківської таємниці;

4) якщо не одержано відповіді на запит про отримання від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав інформації, що необхідна для проведення повної перевірки декларації, або у зв`язку з необхідністю перекладу українською мовою отриманих документів, інформації;

5) якщо не отримано висновку щодо вартості активів, у тому числі ринкової;

6) у разі неможливості проведення повної перевірки уповноваженою особою, на яку було розподілено обов`язок проведення такої перевірки, у таких випадках:

тимчасова непрацездатність уповноваженої особи у зв`язку з хворобою, її відрядження або відпустка упродовж більше ніж 24 календарних днів;

звільнення, переведення на іншу посаду уповноваженої особи;

наявність в уповноваженої особи потенційного або реального конфлікту інтересів у зв`язку з проведенням повної перевірки, що з`ясувалось під час її проведення.

У разі продовження строку проведення повної перевірки з підстави, визначеної в підпункті 6 цього пункту, керівник самостійного структурного підрозділу ініціює проведення повторного автоматизованого розподілу обов`язку з проведення повної перевірки. Рішення щодо проведення повторного автоматизованого розподілу приймає Голова Національного агентства або за його дорученням заступник Голови Національного агентства.

Виходячи з наведеного в сукупності вбачається, що НАЗК під час повної перевірки декларацій суб`єктів декларування може використовувати лише достовірну інформацію (документи), отриману, зокрема від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань за запитами, направленими вказаним суб`єктам в межах такої перевірки відносно конкретно визначеного суб`єкта декларування, декларація (декларації) якого перевіряється.

Приписами абз. 6 ч. 1 ст. 51-3 Закону встановлено, що Національне агентство визначає порядок відбору декларацій для проведення обов`язкової повної перевірки та черговість такої перевірки на підставі оцінки ризиків, а також порядок автоматизованого розподілу обов`язків з проведення повної перевірки між уповноваженими особами Національного агентства.

У зв`язку з цим, Національне агентство наказом від 03.03.2021 № 144/21 затвердило «Порядок відбору декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, для проведення їх повної перевірки та визначення черговості такої перевірки (далі - Порядок № 144/21).

Цей Порядок визначає технічні правила процесу відбору та рекомендований алгоритм взаємодії самостійних структурних підрозділів апарату Національного агентства при відборі декларацій для проведення повної перевірки, рекомендовану черговість такої перевірки.

Згідно п. 4 Порядку № 144/21 Національне агентство першочергово для проведення повної перевірки відбирає декларації щодо яких відповідно складено обґрунтовану доповідну записку про наявність підстав для проведення повторної повної перевірки а також декларація, що подана службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктом декларування, який займає посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків, за черговістю, визначеною у додатку до цього Порядку.

Так, згідно із п. 4 Порядку № 144/21 Національне агентство відбирає декларації для проведення повної перевірки згідно з такими рівнями черговості:

- декларація, щодо якої відповідно до абзацу четвертого пункту 3 цього Порядку складено обґрунтовану доповідну записку про наявність підстав для проведення повторної повної перевірки;

- декларація, що подана службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктом декларування, який займає посаду, пов`язану з високим рівнем корупційних ризиків, за черговістю, визначеною у додатку до цього Порядку.

- декларація, що має найвище значення показника рейтингу ризику декларації, за результатами логічного та арифметичного контролю.

- декларація, щодо якої відповідно до абзацу другого пункту 3 цього Порядку складено обґрунтовану доповідну записку про наявність підстав для проведення повної перевірки на підставі інформації, отриманої від фізичних чи юридичних осіб, із засобів масової інформації, інших джерел інформації про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей, якщо такі 5 відомості стосуються майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, і можуть відрізнятися від достовірних на суму понад 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на день подання декларації, або можливих ознак незаконного збагачення або необґрунтованості активів;

- декларація, щодо якої відповідно до абзацу другого пункту 3 цього Порядку складено обґрунтовану доповідну записку про наявність підстав для проведення повної перевірки на підставі інформації, отриманої від фізичних чи юридичних осіб, із засобів масової інформації, інших джерел інформації про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей, якщо такі відомості стосуються майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, і можуть відрізнятися від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на день подання декларації;

- декларація, щодо якої встановлено невідповідність рівня життя суб`єкта декларування задекларованим ним майну і доходам за результатами моніторингу способу життя.

При цьому, якщо кілька декларацій належать до одного рівня черговості, визначеного у пп. 2, 3 п. 4 Порядку № 144/21, декларація для проведення повної перевірки відбирається серед них відповідно до часу подання декларації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, починаючи з декларації, що була подана найпізніше (абз. 1 п. 6 Порядку № 144/21).

Так, декларація, подана суб`єктом декларування відібрана відповідно до пп. 2 п. 4 Порядку № 144/21.

Водночас використання системи логічного та арифметичного контролю оцінки ризиків декларацій виявляє невідповідності за результатами логічного та арифметичного контролю, що є окремою підставою для перевірки декларації.

У ст. 51-3 Закону визначено, що під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються також особи, які є заступниками міністрів.

Судом встановлено, що Позивач у 2020 році був службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище, оскільки виконував обов`язки заступника Міністра оборони України, що підтверджується матеріалами справи.

Приписами абз. 2 ч. 1 ст. 51-3 Закону визначено, що обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків.

Отже, проведення обов`язкової повної перевірки декларації, поданої ОСОБА_1 , є прямою вимогою Закону. При цьому, як вказано вище, відбір декларації здійснено у відповідності до встановленого порядку.

Окрім цього, у позовній заяві позивач зазначає, що Національним агентством не дотримано вимог Закону, оскільки його не було повідомлено про включення поданої ним декларації до черги декларацій, відібраних для проведення їх повної перевірки.

З цього приводу суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про запобігання корупції» щодо відновлення інституційного механізму запобігання корупції» № 1079-ІХ від 15.12.2020 (далі - Закону № 1079-ІХ), серед іншого, Закон також доповнено ст. 51-3 такого змісту: «Національне агентство за допомогою програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, забезпечує ведення черги декларацій, відібраних для проведення їх повної перевірки, та інформує суб`єкта декларування про включення поданої ним декларації до зазначеної черги декларацій...».

Проте, у ч. 2 p. II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1079-ІХ визначено, що «...зміни до Закону України «Про запобігання корупції» в частині забезпечення Національним агентством з питань запобігання корупції ведення за допомогою програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, черги декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відібраних для проведення їх повної перевірки, а також інформування суб`єкта декларування про включення поданої ним декларації до черги декларацій, відібраних для проведення їх повної перевірки, вводяться в дію з дня початку функціонування відповідної системи.

Рішення про день початку функціонування відповідної системи приймає Голова Національного агентства з питань запобігання корупції та забезпечує його оприлюднення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття...».

Оскільки, на момент відбору декларації ОСОБА_1 для проведення повної перевірки, рішення про день початку функціонування відповідної системи прийняте не було, приписи даної статті не набрали чинності, у зв`язку з цим, твердження Позивача про невиконання Відповідачем абз. 7 ч. 1 ст. 51-3 Закону суд вважає необґрунтованим, оскільки суперечить положенням чинного законодавства та фактичним обставинам у справі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене у сукупності, у спірних правовідносинах, суд вважає, що Національне агентство діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, Законом, а також Порядком 144/21.

Незгода Позивача з фактом проведення щодо його декларації повної перевірки не може бути правовою підставою для визнання таких дій протиправними.

Також суд не приймає доводи позивача стосовно того, що він не отримував спірну довідку № 222/21 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, оскільки зазначені обставини спростовується матеріалами справи. А саме згідно долучених відповідачем до відзиву на позовну заяву документів встановлено, що останній направив рекомендованим листом з повідомленням на адресу позивача ( АДРЕСА_1 ) супровідний лист № 403-01/55844/21 від 26.07.2021 року «Про направлення Довідки про результати проведеної повної перевірки декларації» та примірник Довідки про результати проведення повної перевірки від 23.07.2021 № 222/21 на 10 арк. в 1 прим. Однак зазначене поштове відправлення повернуто на адресу відповідача з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Враховуючи зазначені обставини суд наголошує, що відповідачем були вчинені заходи щодо повідомлення позивача про прийняття довідки про результати повної перевірки декларації.

Щодо виявлених у ході перевірки порушень, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що у ході здійснення проведення повної перевірки декларації позивача уповноваженою особою НАЗК на адресу позивача був направлений лист «Про надання пояснень та додаткових документів»№ 403-01/26794/21 від 26.04.2021 року, відповідно до якого відповідач просив надати позивача пояснення, підтвердні документи або їх завірені копії щодо встановлення розбіжностей у декларації, зокрема: у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» зазначені відомості про квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка вказана місцем проживання члена сім`ї (доньки) з 01.01.2018 року. Запропоновано повідомити причини незазначення відомостей про власника квартири у декларації та надати копії документів, які містять відомості про підставу, дату та набуття права, співвласників, їх часток, характеристики майна, його реєстраційний номер, вартість на дату набуття права та за останньою оцінкою (за наявності); про криптовалюту Bitcoin у кількості 50, вартістю на дату набуття 13892,00 грн, що належить на праві власності з 14.02.2013 року, відомості про які зазначено у розділі 10 «Не матеріальні активи» декларації. Запропоновано надати копії документів, які містять відомості про підставу, дату набуття права, вартість на дату набуття криптовалюти, її ідентифікатору відповідній мережі блокчейн (електронну адресу гаманця криптовалюти), найменування криптобірж (електронного майданчика, посередника), через яку відбулося придбання криптовалюти, відомості про перерахунок коштів на придбання криптовалюти, а саме, копії платіжних документів (банківськи виписки, тощо), що підтверджують грошовий переказ здійснений з метою придбання криптовалюти.

Позивачем надано відповідачу пояснення, відповідно до яких ОСОБА_1 повідомив, що вся відома йому інформація про зазначений об`єкт нерухомості відображено у розділі 3 декларації. Загальна площа, реєстраційний номер, власник цієї квартири йому невідомі. Скористатися можливістю отримання конфіденційної та персональної інформації з Реєстру речових прав на нерухому майно і передати Національному агентству з питань запобігання корупції під час заповнення декларації, він не міг у зв`язку із обмеженнями встановленими Законом України «Про захист персональних даних», Кримінальним кодексом України та відсутності згоди від цієї особи. Згідно з нормами ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» ним відображено всю відому інформацію, визначену пунктами 1-12 частини першої статті. Також, зазначено, що копій документів, які містять відомості про підставу, дату набуття права, вартість на дату набуття криптовалюти, її ідентифікатор у відповідній мережі блокчейн (електронного майданчика, посередника) через яку відбулося придбання криптовалюти у нього немає, у зв`язку з тим, що оригіналів цих документів не існує фізично та фактично. 14.02.2013 року третьою особою за усним договором про послуги з купівлі криптовалюти для нього було придбано 50 Bitcoin за 13892,00 грн розрахунок відбувся у готівковій формі.

04.06.2021 року відповідачем був направлений лист «Про надання пояснень та документів» № 403-01/40660/21, відповідно до якого останній просив позивача надати пояснення, підтвердні документи або їх завірені копії щодо встановлення розбіжностей у декларації: у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації зазначені відомості про квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка вказана місцем проживання члена сім`ї (доньки) з 01.01.2018, проте, за наявними у Національному агентстві відомостями вказана квартира у звітному періоді також належала позивачу на праві користування в вказана ним як фактичне місце проживання в особовій картці державного службовця при призначенні та вступі на посаду заступника Міністерства оборони України; запропоновано повідомити причини незазначення у декларації відомостей про право користування зазначеною квартирою.

Позивачем надано відповідачу пояснення, відповідно до яких зазначив, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 була зазначена як фактичне місце користування у Особовій картці державного службовця при призначенні та вступі на посаду заступника Міністра оборони України, що на момент заповнення Особової картки він фактично там проживав деякий час. Також право користування зазначеною квартирою, було ним відображено у декларації за 2019 рік, як особи яка претендує на зайняття посади. Разом з тим у декларації за 2020 рік це право користування не відображалось відповідно до вимог абз. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції». Квартира за адресою АДРЕСА_2 не перебувала у його користуванні станом на останній день звітного періоду, у зв`язку з чим відсутній обов`язок відображення такого права користування у декларації за 2020 рік.

Судом встановлено, що відповідачем на адресу позивача були спрямовані листи «Про надання пояснень та документів» № 403-01/45798/21 від 18.06.2021, та отримано пояснення від позивача на зазначений запит; № 403-01/49004/21 від 30.06.2021, та отримано пояснення від позивача на зазначений запит.

06.07.2021 року відповідач направив лист № 403-01/50229/21 «Про надання пояснень та документів», відповідно до якого просив надати публічну адресу (ідентифікатор) криптовалюти розміщеної на гаманці (крипто кошику) будь якого типу, що засвідчує наявність у позивача власності (володіння) з 14.02.2013 року 50 Bitkoin.

Позивачем були надані пояснення на зазначений вище запит, відповідно до якого позивач вказує, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» у нього відсутні правові підстави надавати відомості про публічну адресу (ідентифікатор) криптовалюти розміщеної у гаманці (крипто кошику).

Також судом встановлено, що відповідачем була отримана Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.04.2021, відповідно до якої встановлено, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 .

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що відповідач звернувся до ОСОБА_2 з листом «Про надання інформації» від 03.06.2021 року № 403-01/40288/21 стосовно надання у користування ОСОБА_1 та його донці ОСОБА_3 у користування квартири або його частки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . На зазначене звернення відповідач отримав письмові пояснення ОСОБА_2 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження відповідачем було встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю колишньої дружини позивача ОСОБА_4 , шлюб з якою був розірваний на підставі рішення Солом`яського районного суду м. Києва від 03.10.2017 у справі №760/17375/17-ц.

З огляду на зазначене, суд наголошує, що відповідачем були вчинені передбачені законом дії щодо перевірки достовірності інформації вказаній у декларації та відповідно на підставі аналізу пояснень позивача, та отриманих документів, відповідач дійшов висновку, що позивач у розділі 3 декларації зазначив недостовірні відомості, яким не дотримав вимоги п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону; позивач у розділі 10 декларації зазначив недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на загальну суму 13892 грн, чим не дотримався вимог п. 6 ч. 1 ст. 46 Закону.

Суд звертає увагу на те, що у наданих відповідачу пояснення позивач зазначав про не можливість отримати конфіденційну та персональну інформацію з Реєстру речових прав на нерухоме майно і передати її Національному агентству під час заповнення декларації він не мав можливості у зв`язку із обмеженнями, встановленими Законом України «Про захист персональних даних», Кримінальним кодексом України, та відсутністю згоди від власника квартири. Разом з тим вказані твердження Позивача не узгоджуються із положеннями чинного

Однак, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом. Для фізичних та юридичних осіб інформація за об`єктом нерухомого майна та суб`єктом речового права надається в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України, за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, або в паперовій формі.

Отже відомості про власника квартири є доступними для суб`єкта декларування.

Крім того матеріали справи спростовують твердження позивача про те, що він не знайомий з власником квартири, та відповідно його посилання на неможливість вказати усю необхідні інформацію про об`єкт нерухомості у декларації.

Суд приймає до уваги ті обставини, що позивач не надав відповідачу будь яких доказів, які б свідчили проте, що останнім вчинялись дії щодо отримання інформації щодо власника квартири при заповненні декларації, або на вимогу Національного агентства під час перевірки його декларації.

Також у вказаному випадку посилання позивача на обмеження, встановлені Законом України «Про захист персональних даних» та Кримінальним кодексом України є безпідставним, оскільки, положеннями Закону, який є спеціальним по відношенню до суб`єкта декларування та його дій при заповненні і поданні декларації, встановлена чітка вимога зазначати інформацію (визначено вичерпний перелік відомостей, що підлягають декларуванню) про власника нерухомості.

Щодо твердження позивача у поясненнях наданих Національному агентству про те, що 14.03.2013 третьою особою за усним договором про послуги з купівлі, для нього було придбано вказану у декларації криптовалюту, розрахунок відбувся у готівковій формі. Оригінали документів, які містять відомості про підставу, дату набуття права, вартість на дату набуття криптовалюти, її ідентифікатор у відповідній мережі блокчейн (електронного майданчика, посередника), через яку відбулося придбання криптовалюти, у Позивача відсутні, оскільки їх фізично та фактично не існує. А також, що Порядком No 26/21 і Законом не передбачено декларування інформації про джерело отримання криптовалюти, форми і місця її зберігання, у зв`язку із чим у нього відсутні підстави надавати такі відомості Національному агентству. При цьому на підтвердження наявності у нього задекларованої криптовалюти Позивач надав скрін-копію сторінок гаманця та сторінки з мережі блокчейн і повідомив, що правові підстави надавати відомості про публічну адресу (ідентифікатор) криптовалюти у нього відсутні.

Суд наголошує, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) у редакції від 19.01.2013, що діяла на дату придбання криптовалюти (14.02.2013), у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України, тобто на суму понад 340 гривень.

Таким чином, у разі придбання за готівкові кошти 50 одиниць біткоінів суб`єкт декларування зобов`язаний був укласти зазначений правочин у письмовій формі.

Натомість у вказаному випадку позивач обмежився лише загальними поясненнями щодо придбання криптовалюти у неідентифікованої фізичної особи, без надання жодних доказів, які засвідчують факти придбання (набуття у власність) та наявності у власності криптовалюти (віртуальних активів) у кількості 50 біткоінів (Bitcoin) станом на кінець звітного періоду.

У вказаному конкретному випадку докази, які містять інформацію, що засвідчує достовірність (правдивість) зазначених у декларації відомостей вважаються: підтвердні документи щодо вчинення правочину у письмовій формі; інформація, що міститься у мережі Інтернет та розподіленому реєстрі (блокчейні) щодо криптовалюти за її індивідуально-визначеною публічною адресою.

Суд зазначає, що віднесення вищезазначеного виду інформації до категорії належних та допустимих доказів визначається властивостями функціонування блокчейну (розподіленого реєстру) та його складових (блоків, трансакцій, публічної адреси криптовалюти). Так, у блокчейні (ланцюжку блоків) як розподіленому реєстрі усі трансакції записуються в незмінних блоках. Блокчейн грає роль історичного реєстру всіх записів від першого до останнього блоку та існує лише в електронному вигляді. У блокчейні (розподіленому реєстрі) за певний період часу відбувається кілька трансакцій, як наслідок записи про трансакції включаються в один блок, який є базовим елементом структури блокчейну. Він складається з двох частин заголовка (Head) і корисного навантаження (Payload) власне запису здійснених трансакцій. Отже, під блоком слід розуміти запис в розподіленому реєстрі про декілька трансакцій, у якому відображено, хто кому і коли перевів який обсяг активів (криптовалюти).

Отже існує можливість відновлення історії переходів конкретного віртуального активу (криптовалюти), і, на відміну від звичайних баз даних, змінити або видалити ці записи неможливо, можна тільки додати нові.

Відповідно до листа Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності від 13.08.2021 No 530/2-1-17/403 та п. 12 Науково-консультаційного повідомлення щодо питань криптовалюти (віртуальних) активів (копія листа додається), відкритий і закритий ключі в парі зберігають кошти користувача в безпеці. Публічний крипто-ключ, як підказує назва, бачать всі користувачі блокчейну. Приватний крипто-ключ працює як пароль, який не можна нікому розкривати. Оскільки пара ключів математично прив`язана до криптовалютної адреси публічний ключ прив`язаний тільки до одного приватного ключа, який потрібен одержувачу для розшифрування повідомлення. Це означає, що власник приватного крипто-ключа це єдиний учасник транзакції, який може розшифровувати і зашифровувати транзакцію. Відновити приватний крипто-ключ через публічний ключ або адресу неможливо, тому, якщо власник втрачає ключ, він втрачає доступ до своєї криптовалюти та не може володіти нею. За повідомленням Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності, якщо відповідати на питання, чи виключає відсутність в особи інформації про відкриту частину (публічну адресу, публічний ключ) криптовалюти можливість розпоряджатися, користуватися та володіти криптовалютою, то слід розуміти, що особа, яка володіє приватним крипто-ключем має можливість у будь-який момент відновити публічний ключ. Тобто, умовне твердження особи про втрату публічного ключа (публічної адреси) криптовалюти не є перешкодою для її відновлення за умови, якщо ця особа є реальним, а не вдаваним власником (користувачем) приватного крипто-ключа. Відсутність у особи приватного ключа криптовалюти включає можливість володіння криптовалютою. При цьому, надання інформації про публічну адресу (публічний ключ) криптовалюти не створює загрози щодо розкриття інформації про приватний ключ криптовалюти.

Таким чином навіть за умови придбання віртуального активу за готівкові кошти через Посередництво третьої особи (посередника), в будь-якому разі відбувається відображення трансакцій в розподіленому реєстрі на користь особи, що користується послугами посередника, зокрема створення гаманця, який містить публічну адресу криптовалюти, придбання криптовалюти тощо.

Отже, ненадання суб`єктом декларування інформації про публічну адресу задекларованої ним криптовалюти безумовно свідчить про відсутність належних доказів, що підтверджують факт набуття у власність на певну дату та наявності станом на кінець звітного періоду у суб`єкта декларування 50 біткоінів (Bitcoin).

Враховуючи вищенаведене, зазначення позивачем у письмових поясненнях про придбання криптовалюти у неідентифікованої фізичної особи, ненадання підтвердних документів щодо вчинення правочину відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі із фізичною особою щодо придбання криптовалюти, ненадання публічної адреси криптовалюти як відкритої інформації у сукупності свідчить, що інформація, вказана у декларації про 50 біткоінів (Bitcoin) вартістю 13892 грн, не відповідає дійсності або є неправдивою.

Позивач не спростовував вищенаведених доводів та не навів належних обґрунтувань, які б свідчили про очевидну неможливість вказати у відповідному розділі декларації необхідні відомості.

Суд звертає увагу учасників справи на те, що адміністративний суд не робить висновку у цій справі про правильність або неправильність зазначення позивачем відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а лише надає оцінку діям відповідача під час вчинення дій (прийняття рішень) на предмет їх відповідності критеріям, що передбачені ч. 2 ст. 2 КАС України.

Аналогічний висновок підтримав і Верховний Суд у постанові від 26.09.2023 у справі №460/238/22.

Тобто, суд не констатує факт правильного або неправильного заповнення суб`єктом декларування декларації, а лише надає оцінку діям НАЗК на предмет їх правомірності під час проведення повної перевірки декларації.

Таким чином вищенаведене в сукупності підтверджує той факт, що в межах спірних правовідносин Національним агентством дотримано процедуру проведення повної перевірки, а саме приписів пп. 4 п. 4 та п. 16 розділу V Порядку № 26/21, які передбачають звернення у разі необхідності до суб`єкта декларування для отримання пояснень та копій підтвердних документів, їх розгляд і врахування під час проведення повної перевірки (в межах строків її проведення), відтак складена відповідачем Довідка не може бути скасована з підстав протиправного обмеження позивача у праві надати відповідні пояснення та підтвердні документи.

Суд звертає увагу на принцип юридичної визначеності. Цей принцип є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права, який має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону). При цьому, принцип правової визначеності має застосовуватися не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Оцінюючи дії НАЗК через призму дотримання принципу правової визначеності, суд зазначає, що Законом №1700-VII, як і Порядком №26/21, визначено послідовний ряд дій НАЗК, які сформульовані достатньо чітко і зрозуміло аби надати змогу виокремити правомірну поведінку особи від неправомірної, тоді як практичне застосування відповідних положень є передбачуваним.

Суд вважає, що у спірних відносинах позивач знаходився у стані повної правової визначеності, не міг не розуміти, що заповнені дані декларації будуть виявлені НАЗК при проведенні повної перевірки декларації та, відповідно, відображені у довідці за результатами проведення такої перевірки, а потім і в обґрунтованому висновку.

Тож на підставі досліджених матеріалів справи та аналізу норм законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо правомірності дій відповідача з одного боку та щодо відсутності факту порушення прав позивача, які потребували б судового захисту, з іншого.

Крім того, суд наголошує, що згідно листа від 26.07.2021 року № 403-01/55844/21 «Про направлення довідки про результати проведеної повної перевірки декларації» ОСОБА_1 було проінформано про можливість подати декларацію з достовірними відомостями у строк до 26.10.2021 року. Позивачем було надано виправлену декларацію за 2020 рік 15.08.2021 року.

Інші доводи та аргументи учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Крім того, суд зазначає, що інші зазначені позивачем обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування довідки.

Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

КеруючисьКонституцією УкраїнитаКодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування довідки відмовити у повному обсязі.

Повний текст рішення складено та підписано 17 грудня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська