Справа № 440/2730/23
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про передачу справи на розгляд палати

18 грудня 2025 року

м. Київ

справа №440/2730/23

адміністративне провадження №К/990/36311/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Полтавської обласної прокуратури на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.07.2025 (колегія суддів у складі головуючого судді Ральченка І.М., суддів Подобайло З.Г., Катунова В.В.) у справі №440/2730/23 за позовом Полтавської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будформа 2022" про зобов`язання вчинити певні дії.

I. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У березні 2023 року Полтавська окружна прокуратура Полтавської області (далі - позивач, Прокуратура) в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будформа 2022" (далі - відповідач, Товариство), в якому просила зобов`язати Товариство протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Департаментом культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення - "Особняк Трофименка" по вул. Кричевського, 11 у м. Полтаві, на умовах і в порядку, що визначені Порядком укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, щойно виявлені об`єкти культурної спадщини чи їх частини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768 (далі - Порядок №1768).

2. На обґрунтування позову позивач послався на протиправну бездіяльність відповідача та зазначив, що охоронний договір на вказаний об`єкт не укладено, звернення від власника будівлі про укладення охоронного договору до Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради не надходило, чим порушено інтереси держави у сфері охорони культурної спадщини та може призвести до псування та зміни зовнішнього вигляду пам`ятки, оздоби та втрати її матеріальної автентичності.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

3. Суди попередніх інстанцій встановили, що рішенням Полтавської міської ради народних депутатів від 24.02.1993 "Про доповнення до переліку пам`ятників історії та архітектури місцевого значення, затвердженого одинадцятою сесією міської Ради народних депутатів", надано статус пам`ятників історії та архітектури місцевого значення спорудам згідно з додатком в тому числі "Особняк Трофименка", розташований за адресою: вул. Кричевського, 11, м. Полтава.

4. Розпорядженням голови Полтавської обласної державної адміністрації від 16.07.2021 №529 "Про внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації від 15.10.2020 №590" внесені зміни в розпорядчу частину та затверджено переліки щойно виявлених об`єктів культурної спадщини, в який внесена будівля - "Особняк Трофименка" за адресою: вул. Кричевського, 11, м. Полтава.

5. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником об`єкту є ТОВ "Будформа 2022" (ідентифікаційний код 44494383).

6. 21.11.2022 відповідачу направлено лист Департаменту культури і туризму Полтавської міської ради від 21.11.2022 № 01-11-01-24/1277 про необхідність укладання охоронного договору щодо будівлі "Особняк Трофименка" по вул. Кричевського, 11, м. Полтава.

7. Позивач, вважаючи порушеними інтереси держави у сфері охорони культурної спадщини, що може призвести до псування та зміни зовнішнього вигляду пам`ятки, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби та втрати її матеріальної автентичності, звернувся до суду.

III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 05.09.2023 позов задовольнив. Зобов`язав Товариство протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти з Департаментом культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради охоронний договір на об`єкт історії та архітектури місцевого значення - "Особняк Трофименка" по вул. Кричевського, 11 у місті Полтаві на умовах і в порядку, що визначені Порядком №1768.

9. Суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент розгляду справи відповідач не виконав свого обов`язку щодо укладення охоронного договору, передбаченого статтею 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 №1805-ІІІ (далі - Закон №1805-III).

10. Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 24.07.2025 апеляційну скаргу Товариства задовольнив, скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нову постанову, якою у задоволенні позову відмовив.

11. Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що станом на момент звернення прокурора до суду із позовом, у відповідача був відсутній обов`язок вжити заходи щодо укладення охоронного договору, оскільки процедура надання об`єкту статусу пам`яток місцевого значення була не завершена, що свідчить про передчасність висновків про наявність підстав для зобов`язання відповідача укласти охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення - "Особняк Трофименка" по вул. Кричевського, буд. 11 у м. Полтаві, на умовах і в порядку, що визначені Порядком №1768.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ НА НЕЇ

12. Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, Полтавська обласна прокуратура звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

13. Скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що ця справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки звернення Прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності суспільно значимого питання щодо збереження культурної спадщини, що відповідає легітимній меті і має виняткове значення. Зазначає, що державним (суспільним, публічним) інтересом для звернення Прокурора до суду є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власника. Зауважує, що збереження культурної спадщини у військовий час є критично важливим для підтримки національної ідентичності, духовної стійкості та майбутнього відновлення країни. Культурна спадщина, як матеріальна, так і нематеріальна, становить основу самобутності народу та є важливим ресурсом для подолання наслідків війни.

14. Скаржник у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зокрема неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

15. Прокурор доводить, що суд апеляційної інстанції постановив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема частини другої статті 14, частин першої і другої статті 23, статті 37 Закону №1805-III, пункту 3 Прикінцевих положень цього Закону, пункту 6 Порядку №1768, пунктів 7-9 Розділу ІІ, пунктів 1-3 розділу ІІІ Порядку обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 №158, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.04.2013 за №528/23060 (далі - Порядок №158) та порушення норм процесуального права, зокрема, частини третьої статті 80, статей 90, 242 КАС України.

16. Скаржник у касаційній скарзі покликається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права, зокрема частини другої статті 14, статті 37, пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1805-III, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі №910/8413/21 та щодо застосування статі 23 Закону №1805-III, пункту 6 Порядку №1768, сформульованих Верховним Судом у постановах від 23.05.2024 у справі №320/5145/23, від 28.11.2024 у справі №580/6572/22.

17. Також скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу, не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права, зокрема статей 89, 90, 242 КАС України, викладених у постанові Верховного Суду від 26.02.2025 у справі №120/2126/24.

18. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на законність і обґрунтованість постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без змін, а касаційну скаргу прокурора просить залишити без задоволення.

19. Відповідач зазначає, що не допустив бездіяльності щодо укладення охоронного договору, оскільки у цьому випадку в нього немає обов`язку щодо його укладення.

20. Відповідач просить врахувати висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 09.09.2025 у справі №440/10514/23.

V. ПІДСТАВИ ПЕРЕДАЧІ СПРАВИ НА РОЗГЛЯД ПАЛАТИ

21. Спір у цій справі виник з питань укладання охоронного договору на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення на умовах і в порядку, що визначені Порядком укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, щойно виявлені об`єкти культурної спадщини чи їх частини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768 (далі - Порядок №1768).

22. Оцінюючи доводи касаційної скарги про перегляд рішення суду апеляційної інстанції, колегія суддів встановила, що Верховний Суд вже розглядав справи з подібними правовідносинами.

23. Зокрема, у постанові від 09.09.2025 у справі №440/10514/23, Верховний Суд, аналізуючи положення статті 23 Закону №1805-ІІІ та Порядку №1768, дійшов висновку, що укладення охоронного договору є обов`язковим правовим інструментом, який встановлює чіткий режим використання пам`ятки культурної спадщини, визначає необхідні охоронні заходи, з метою збереження такої пам`ятки в належному технічному стані і обов`язок укласти такий договір покладається на її власника.

Разом з тим, застосовуючи положення Порядків №1768, №158, Верховний Суд висновував, що паспорт об`єкта культурної спадщини є обов`язковим документом, який розробляється та оформлюється уповноваженим органом охорони культурної спадщини у межах бюджетного фінансування або інших джерел, не заборонених законодавством та відповідно до затвердженої форми. У паспорті визначаються ключові характеристики об`єкта, його історичні та культурні цінності, сучасний стан, науково-дослідна та проєктна документація, а також зони охорони пам`ятки. Наявність такого паспорта для укладення охоронного договору не є формальністю. Зазначений документ є однією з невід`ємних складових договору та слугує підставою для визначення режиму використання пам`ятки, обсягу та характеру охоронних заходів, які повинен забезпечити власник, що є визначальними умовами охоронного договору. Відсутність належно оформленого паспорта унеможливлює виконання обов`язку власника щодо укладення охоронного договору відповідно до вимог Порядку №1768. Виникненню в позивачів обов`язку укласти охоронні договори передує необхідність вчинення Департаментом дій щодо оформлення відповідних документів на пам`ятку, зокрема, паспорта об`єкта культурної спадщини.

Верховний Суд наголосив, що невиконання уповноваженим органом культурної спадщини свого обов`язку щодо розроблення паспорта щойно виявленої пам`ятки архітектури є об`єктивною перешкодою для укладення охоронних договорів і не може розцінюватися як порушення законодавства про охорону культурної спадщини з боку власників, у зв`язку з цим суди попередніх інстанцій дійшли законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому, відповідно до частини четвертої статті 23 Закону №1805-ІІІ власники пам`яток архітектури зобов`язані виконувати встановлені законом вимоги щодо збереження, утримання та використання таких об`єктів, у тому числі підтримувати їх у належному стані. У разі відсутності укладеного охоронного договору власники не звільняються від обов`язку належно дбати про збереження пам`ятки та утримувати її у стані, що виключає погіршення або руйнування об`єкта культурної спадщини.

24. Натомість у постанові від 23.10.2025 у справі №440/8821/22, правовідносини в яких є подібними до тих, що склалися у справі №440/10514/23 та у справі, що розглядається, Верховний Суд дійшов протилежного висновку та зазначив про наявність обов`язку укласти охоронний договір відповідно до положень статті 23 Закону №1805-ІІІ. До таких висновків Суд дійшов з тих підстав, що об`єкт є пам`яткою культурної спадщини в силу положень пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1805-ІІІ та спірний об`єкт було включено до переліку пам`ятників історії та архітектури місцевого значення рішенням Полтавської міської ради народних депутатів ще 24.02.1993, тобто в період дії Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» (далі - Закон №3600-ІХ).

Верховний Суд, покликаючись на зміст статті 17 Закону №3600-ІХ, дійшов висновку, що переліки пам`яток місцевого значення затверджуються виконавчими комітетами усіх обласних та міських рад, а не лише міст республіканського підпорядкування. Згадка в цій нормі про міста підпорядкування лише уточнює, що вона поширює свою дію і на міста зі спеціальним «республіканським» статусом, а не виключно на них.

25. Згідно з частинами 4, 5 статті 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які перебувають за її межами.

Збереження об`єктів культурної спадщини, їх охорона, яка полягає, у тому числі, у запобіганні їхньому руйнуванню або заподіянню шкоди, зокрема, у результаті здійснення несанкціонованої господарської діяльності, забезпеченні захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь є одним із пріоритетних та головних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

26. Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовано Законом №1805-ІІІ.

Об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; щойно виявлений об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону (стаття 1 Закону).

27. При цьому, пам`ятка культурної спадщини визначається цим Законом як об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

28. Частиною 2 статті 5 Закону №1805-III передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема реалізація державної політики з питань охорони культурної спадщини; ведення Державного реєстру нерухомих пам`яток України, здійснення координації та контролю за паспортизацією нерухомих об`єктів культурної спадщини; подання Кабінету Міністрів України пропозицій про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення змін до нього щодо пам`яток національного значення; занесення об`єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього щодо пам`яток місцевого значення.

29. Згідно з пунктами 1, 2 частини другої статті 6 Закону №1805-III до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України.

30. Відповідно до пункту 17 частини першої статті 6 Закону №1805-III до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить укладення охоронних договорів на пам`ятки.

До повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить укладення охоронних договорів на пам`ятки в межах повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону (пункт 11 частини другої статті 6 Закону №1805-III).

31. За правилами частини першої статті 13 Закону №1805-III об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (далі - Реєстр) за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України.

32. Частиною другою статті 14 Закону №1805-III передбачено, що об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу). Перелік щойно виявлених об`єктів культурної спадщини ведеться органами охорони культурної спадщини та публікується такими органами на своїх офіційних веб-сайтах. Включення об`єкта до такого переліку здійснюється одночасно з набуттям ним статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини.

Переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.

Порядок обліку об`єктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

33. За змістом наведених норм, взяття на облік об`єкта культурної спадщини шляхом занесення його до Переліку об`єктів культурної спадщини - це перший етап у процедурі державної реєстрації об`єктів культурної спадщини.

34. Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 23 Закону №1805-III усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

При передачі пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у володіння, користування чи управління іншій особі істотною умовою договору про таку передачу є забезпечення особою, якій передається пам`ятка, щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його) частина, збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини відповідно до вимог цього Закону та умов охоронного договору, укладеного власником або уповноваженим ним органом (особою) з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.

35. Частиною першою статті 24 Закону №1805-III передбачено, що власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.

36. Згідно з статтею 25 Закону №1805-III надання об`єктів культурної спадщини, що є пам`ятками, в користування юридичним та фізичним особам з науковою, культурно-освітньою, туристичною та іншою метою здійснюється з дотриманням встановлених цим Законом вимог. Юридичні та фізичні особи, у користуванні яких перебувають пам`ятки, відповідають за їхню збереженість і зобов`язані дотримувати вимог органів охорони культурної спадщини. Юридичні та фізичні особи зобов`язані забезпечити збереженість пам`яток на землях, якими вони користуються, та укладати з органами охорони культурної спадщини охоронні договори.

37. Наведені норми встановлюють, що об`єкти культурної спадщини охороняються законом навіть за відсутності належним чином укладеного охоронного договору. В той же час, охоронний договір встановлює чіткі вимоги для збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність. Охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі статті 23 Закону №1805-III. Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.

38. Реалізовуючи приписи статті 23 Закону №1805-III Уряд затвердив Порядок №1768.

Відповідно до пунктів 1, 2 цього Порядку охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована.

Власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

39. Згідно з пунктом 5 Порядку №1768 в охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.

40. Аналіз наведених вище приписів Закону №1805-III та Порядку №1768 свідчать про те, що укладення охоронного договору є обов`язковим правовим інструментом, який встановлює чіткий режим використання пам`ятки культурної спадщини, визначає необхідні охоронні заходи, з метою збереження такої пам`ятки в належному технічному стані і обов`язок укласти такий договір покладається на її власника.

41. За правилами пункту 3 Прикінцевих положень Закону №1805-III об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

42. З матеріалів справи вбачається, що спірний об?єкт було включено до переліку пам`ятників історії та архітектури місцевого значення рішенням Полтавської міської ради народних депутатів ще 24.02.1993 - в період дії Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури" (Закон N 3600-IX).

43. Таким чином, в силу приписів пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1805-III спірний об?єкт визнаний пам`яткою культурної спадщини.

44. В цій частині суд апеляційної інстанції свої висновки обґрунтував з покликанням на статтю 17 Закону N 3600-IX, відповідно до якої переліки пам`яток місцевого значення затверджуються виконавчими комітетами обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів.

45. Висновку про те, що процедура надання об?єкту статусу пам`ятки місцевого значення не була завершена суд апеляційної інстанції дійшов на підставі того, що місто Полтава не було містом республіканського значення.

46. Водночас за змістом статті 17 Закону N3600-IX переліки пам`яток місцевого значення затверджуються виконавчими комітетами усіх обласних та міських рад, а не лише міст республіканського підпорядкування.

47. Згадка в статті 17 Закону N 3600-IX про міста республіканського підпорядкування лише уточнює, що вона поширює свою дію і на міста зі спеціальним «республіканським» статусом, а не виключно на них.

48. Ураховуючи, що за обставинами справи №440/10514/23, рішенням Полтавської міської ради від 24.02.1993 «Про доповнення до переліку пам`ятників історії та архітектури місцевого значення, затвердженого одинадцятою сесією міської Ради народних депутатів» спірний об`єкт включено до переліку пам`яток архітектури та містобудування місцевого значення, спірні відносини і встановлені фактичні обставини у цій справі та у справах №440/8821/22, №440/10514/23, є подібними, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 09.09.2025 у справі №440/10514/23, та інших, у яких викладено правовий висновок, що відсутність належно оформленого паспорта унеможливлює виконання обов`язку власника щодо укладення охоронного договору відповідно до вимог Порядку №1768 та виникненню в позивачів обов`язку укласти охоронні договори передує необхідність вчинення Департаментом дій щодо оформлення відповідних документів на пам`ятку, зокрема, паспорта об`єкта культурної спадщини.

49. Відповідно до частини першої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.

50. Згідно зі частинами першою, четвертою статті 347 Кодексу адміністративного судочинства України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

51. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 346 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 346 цього Кодексу.

52. На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для передачі справи №440/2730/23 (касаційне провадження №К/990/36311/25) на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає цю справу - судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду.

Керуючись статтями 346, 347 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Справу №440/2730/23 за позовом Полтавської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будформа 2022" про зобов`язання вчинити певні дії передати на розгляд судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб