Справа № 947/38899/25
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 947/38899/25

Місце прийняття ухвали суду 1 інстанції: м. Одеси;

Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:

04.11.2025 року;

Головуючий в 1 інстанції: Гниличенко М.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Бітова А.І.

Градовського Ю.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просить:

скасувати постанову Серії ЕНА №5880426 від 06.10.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 680 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху;

закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки ДПП про порушення позивачем Правил дорожнього руху, а саме здійснення перетину (в`їзду) на смугу для маршрутних транспортних засобів, не відповідають дійсності, є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Також, 22.10.2025 року позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - постанови Серії ЕНА № 5880426 від 06.10.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

В обґрунтування вказаних вимог зазначено, що несплата позивачем у визначений строк штрафу за оспорюваною постановою ДПП, призведе до обов`язку позивача зі сплати штрафу у подвійному розмірі. Поряд з цим, державна виконавча служба під час примусового виконання виконавчого документа постанови ДПП буде застосовувати до позивача заходи, спрямовані на примусове виконання виконавчого документа, у тому числі у виді накладення арешту на кошти боржника. Поряд з цим, у випадку задоволення позову та не вжиття заходів забезпечення позовної заяви, позивачеві доведеться докласти значних зусиль для відновлення своїх прав та повернення майна, на яке може бути поширено безпідставне стягнення у разі примусового виконання постанови.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову.

Суд першої інстанції виходив з того, що доводи заявника ґрунтуються на припущеннях, адже на час розгляду справи оспорювана постанова ДПП не пред`явлена на примусове виконання. Позивачем не обґрунтовано та судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання оспорюваної постанови зумовить настання негативних і незворотних для позивача наслідків, істотно ускладнить ефективність захисту й унеможливить поновлення порушених прав позивача.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, наголошуючи на неправильному застосуванні судом першої інстанції норм матеріального права, порушенні норм процесуального права та неповному з`ясуванні обставин справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням пункту 5 частини 1 статті 151 КАС України та статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», помилково не враховано, що чинним законодавством передбачається можливість суду зупинити стягнення на підставі виконавчого документа та обов`язок виконавця зупинити вчинення виконавчих дій в разі прийняття відповідного судового рішення. Поряд з цим, не вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, позивач може бути підданий фактичному стягненню коштів (штрафу), у тому числі у подвійному розмірі суми штрафу, буде вимушений докладати значних зусиль для повернення безпідставно стягнутих сум, у випадку задоволенні адміністративного позову, з чим в майбутньому зазнає додаткових порушень прав та інтересів.

Таким чином, апелянт наполягає на тому, що подана заява відповідає засадам адміністративного судочинства, спрямована на забезпечення гарантій захисту прав та інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду, та покликана на реальне виконання судового рішення в цій адміністративній справі. Отже, вимоги позивача відповідають положенням статей 150, 151 КАС України, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент патрульної поліції посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування судового рішення і задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно частин 1, 2 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналіз наведених норм адміністративного процесуального законодавства показав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.

Апеляційний суд враховує, що предметом спору у цій справі є протиправність постанови ДПП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу. З огляду на положення пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанова органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом, є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню органом виконавчої служби.

Звертаючись із заявою про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у цій справі, позивач зауважував на тому, що не зупинення судом стягнення на підставі постанови ДПП, позивач вимушений буде сплатити штраф згідно оспорюваної постанови до ухвалення рішення у справі або ж цей штраф підлягатиме стягненню у подвійному розмірі в порядку виконання цього виконавчого документа. В контексті наведеного, позивач зазначав, що, за наявності обставин щодо фактичного стягнення штрафу, захист його порушених прав та інтересів не буде ефективним, а порушені права та інтереси фактично не будуть відновлені.

Отже, доводи заявника зводяться до того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Однак, як свідчать наявні матеріали, на момент звернення із цією заявою оспорювана постанова ДПП не передана на примусове виконання в державну виконавчу службу. Матеріали справи відповідних доказів не містять і такі обставини визнаються сторонами.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що посилання позивача на порушення прав та інтересів і неможливість їх захисту без докладання значних зусиль і витрат не мають реальний характер і такі не підтверджені належними доказами. Зокрема, на момент звернення із заявою відсутні будь-які дані про примусове виконання оспорюваної за цим позовом постанови ДПП.

З огляду на те, що на момент звернення із заявою позивачем не підтверджено свої вимоги належними доказами існування реальної загрози неможливості захисту своїх прав та інтересів, у випадку не вжиття заходів забезпечення поданого адміністративного позову, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість заяви та відсутність підстав для її задоволення.

Враховуючи, що висновки суду відповідають нормам процесуального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідно до статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.І. Бітов

Ю.М. Градовський