Справа № 120/15288/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 грудня 2025 р. Справа № 120/15288/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці у письмовому провадженні заяву позивача про відвід судді в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури та Головне слідче управління Державного бюро розслідувань, про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

На розгляді у Вінницькому окружному адміністративному суді (суддя Віятик Н.В.) перебуває адміністративна справа № 120/15288/25 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області, за участю Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань як третіх осіб без самостійних вимог на предемт спору на стороні відповідача, про визнання протиправним та скасування рішення від 23.10.2025 про притягнення адвоката Криворучко Л.С. до дисциплінарної відповідальності у виді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на 6 (шість) місяців.

Розгляд вказаної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

18.12.2025 до суду надійшла заява позивачки про відвід судді Віятик Н.В.

Заява обґрунтовується тим, що, як стало відомо позивачці, зазначена суддя розглядала адміністративну справу № 120/11425/23 та ухвалила в цій справі рішення від 12.01.2024 про часткове задоволення позовних вимог. Утім, таке рішення, як і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2024 за результатами його апеляційного перегляду, було скасовано постановою Верховрного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.12.2024 із закриттям провадження у відповідній адміністративній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства).

Відтак позивачка вважає, що вказаним судовим рішенням суду касаційної інстанції підтверджується факт грубого порушення суддею Віятик Н.В. норм матеріального та процесуального права, а також розгляд справи неповноважним складом суду без дотримання правил щодо юрисдикції адміністративних судів.

За цих обставин позивачка не довіряє судді Віятик Н.В. розгляд справи № 120/15288/25, оскільки, на думку заявниці, суддя своїми діями у справі № 120/11425/23 підриває авторитет правосуддя, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача демонструє відверте нехтування суддею законом, нормами моралі і права, неповаги до інших громадян та суспільства в цілому, недобросовісне використання власного соціального статусу і зумовлених посадою можливостей, поведінку, що викликає негативний суспільний резонанс, знижує довіру суспільства до судової системи та компрометує весь суддівський корпус України.

Ухвалою суду у складі судді Віятик Н.В. від 18.12.2025 відвід позивачки визнано необґрунтованим, у зв`язку з чим справу передано для визначення іншого судді для вирішення питання про відвід.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025 суддею для розгляду вказаної заяви про відвід судді визначено суддю Вінницького окружного адміністративного суду Сала П.І.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Частинами одинадцятою-дванадцятою статті 40 КАС України унормовано, що питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Отже, розгляд заяви позивачки ОСОБА_2 про відвід судді здійснюється судом в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши доводи заявниці, суд зазначає, що підстави для відводу судді визначені у статті 36 КАС України. Так, згідно з частиною першою цієї статті суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 36 КАС України суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 39 КАС України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи.

Судом встановлено, що у своїй заяві від 18.12.2025 позивачка ОСОБА_2 самостійно не визначає конкретні підстави для відводу судді Віятик Н.В., передбачені у ч. 1 ст. 36 КАС України. Однак зі змісту заяви можливо дійти висновку, що позивачка фактично посилається на наявність "інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді" (п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України).

Водночас для розкриття змісту зазначеної правової підстави доцільно звернутись до Кодексу суддівської етики, міжнародних стандартів поведінки судді та практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до ст.ст. 6, 15 зазначеного Кодексу (із змінами, внесеними згідно з Рішенням З`їзду суддів від 18.09.2024) суддя повинен здійснювати правосуддя незалежно, виходячи виключно з обставин, установлених під час розгляду справи, за своїм внутрішнім переконанням, керуючись верховенством права, що є гарантією справедливого розгляду справи в суді, незважаючи на будь-які зовнішні втручання, впливи, стимули, загрози або публічну критику.

Суддя заявляє самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законом. У разі виникнення сумнівів у судді щодо його неупередженості у результаті розгляду справи суддя має право заявити самовідвід. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід

Більш повно критерій об`єктивності пояснюється у Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23.

Згідно з пунктом 2.5 вказаних Принципів суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення. До числа таких справ належать, серед інших, випадки, коли:

(a) суддя насправді відчуває прихильність або упередженість щодо однієї зі сторін або має особисту інформацію щодо спірних доказових фактів, пов`язаних зі справою;

(b) раніше при розгляді того ж самого спору суддя виступав як юрист або залучався як важливий свідок; або

(c) суддя або хтось із членів сім`ї судді матеріально зацікавлений у певному результаті розгляду справи.

У справі "Газета Україна-Центр проти України", заява № 16695/04, рішення від 15 липня 2010 року, п. 28, 31, 32, Європейський суд з прав людини вказав на те, що:

- існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, п. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42);

- у контексті об`єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996-III).

Отже, при наданні оцінки об`єктивності судді під час здійснення правосуддя необхідно розрізняти два критерії:

1) об`єктивна безсторонність, яка полягає у встановленні фактів, які можуть ставити під сумнів незалежність судді;

2) суб`єктивна безсторонність, яка полягає у відсутності упередженості або тенденційності в поведінці судді при розгляді конкретної справи.

При цьому особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного (згадане вище рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 42).

Також практика Європейського суду з прав людини вказує на те, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

Таким чином, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, необхідно встановити наявність відповідних вищезазначених суб`єктивних та об`єктивних критеріїв (зокрема, особисті переконання та поведінку конкретного судді, які вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах вирішення даної справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом дотримання процесуальних прав, свобод та інтересів сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо). Інакше особиста безсторонність суду (судді) презюмується.

Як вбачається зі змісту заяви про відвід, наведені у ній підстави для відводу судді Віятик Н.В. ґрунтуються винятково на факті скасування, за наслідками касаційного перегляду, ухваленого суддею рішення в іншій адміністративній справі.

Втім, суд зауважує, що за приписами ч. 4 ст. 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

І хоча позивачка апелює до незаконних, на її думку, рішень, дій та бездіяльності судді під час розгляду іншої адміністративної справи, суд вважає, що на такі доводи позивачки поширюються імперативні вимоги ч. 4 ст. 36 КАС України.

При цьому суд враховує, що, обмежившись формулюваннями загального характеру, позивачка ніяк не пояснює, яким чином скасування рішення судді в іншій адміністративній справі, учасником якої позивачка не була і з якою не є пов`язаною, свідчить про наявність інших обставин, які можуть викликати сумнів саме у неупередженості або об`єктивності судді під час розгляду цієї справи та, відповідно, давати підстави для відводу судді відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України.

Щодо тверджень заявниці про умисний розгляд суддею справи за № 120/11425/23 з порушенням юрисдикції адміністративних судів та умисне не закриття суддею справи як такої, що не підлягала розгляду в порядку адміністративного судочинства, то такі суд визнає надуманими і недоведеними.

Водночас сам по собі факт скасування судового рішення в іншій адміністративній справі не є підставою для відоводу (самовідводу) судді, що додатково підтверджується встановленням статтею 37 КАС України виключних випадків недопустимості повторної участі судді навіть у розгляді тієї є ж адміністративної справи, у разі скасування ухваленого ним судового рішення (зокрема чітко визначено після скасування якого саме судового рішення суддя, який його ухвалив, не може брати участь у подальшому вирішенні справи).

Ураховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого відводу.

Керуючись ст.ст. 36, 37, 38, 39, 40, 41, 248, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про відвід судді.

Адміністративну справу № 120/15288/25 передати для продовження розгляду тим самим складом суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала складена та підписана суддею 19.12.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович