Справа № 260/9340/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2025 року м. Ужгород№ 260/9340/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника адвоката Петрик Віталія Івановича (далі - представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_4 (далі відповідач 1) та Військової частина НОМЕР_3 (далі відповідач 2), яким просить:

1) стягнути з Військової частини НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 заборгованість по заробітній платі за період з 26.02.2022 року по 27.03.2023 року;

2) стягнути з Військової частини НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 заборгованість по заробітній платі за період з 27.03.2023 року по 25.07.2023 року.

Разом з позовом представником позивача подано заяву про забезпечення доказів.

25 жовтня 2023 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було призначено судове засідання по розгляду заяви представника позивача про забезпечення доказів.

30 жовтня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення доказів.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що позивачу не у повній мірі виплачувалось грошове забезпечення за період несення ним військової служби у військових частинах, у зв`язку з чим і виникла заборгованість.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13 листопада 2023 року відповідач 2, через систему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає наступне. Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача 2 заборгованість по заробітній платі за період з 27.03.2023 по 25.07.2023, посилаючись на те, що під час проходження служби йому «не в повній мірі виплачувалась заробітна плата та грошове забезпечення», у тому числі під час перебування на лікуванні. При цьому він зазначає, що не може визначити розмір заборгованості через відсутність довідки про грошове забезпечення.

Відповідач 2 не заперечує фактичні обставини щодо служби позивача у військовій частині НОМЕР_3 , проте вказує, що заборгованість по заробітній платі відсутня, оскільки позивачу не нараховувалась і не виплачувалась заробітна плата у період військової служби; натомість нараховувалось саме грошове забезпечення. Позивач не звертався до відповідача 2 по інформацію про виплати за період 27.03.2023 25.07.2023, а позовні вимоги про стягнення заборгованості з грошового забезпечення ним не заявлені, що свідчить про відсутність публічно-правового спору в цій частині.

У позові не конкретизовано, які саме дії відповідача 2 є протиправними, не сформульовано вимоги про зобов`язання їх вчинити, а також не наведено правового обґрунтування стягнення заробітної плати, оскільки наведені норми не стосуються грошового забезпечення військовослужбовців. Крім того, позивач не пояснює, з яких підстав вважає, що заборгованість існує.

Окремо зазначається, що військова частина НОМЕР_3 не має статусу юридичної особи (Довідка МОУ №221/19 від 07.10.2019) та не має власних рахунків для виплати коштів. У виписці з рахунку позивача платником грошового забезпечення зазначена військова частина НОМЕР_2 , а не відповідач 2.

16 листопада 2023 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача 1. Згідно якого вказує, що позивач зазначає, що «позов не містить вимог майнового характеру», однак фактично просить стягнути з відповідача 1 та відповідача 2 заборгованість по заробітній платі, що свідчить про майновий характер спору. У позові до відповідача 1 заявлено вимогу про стягнення заборгованості за період з 26.02.2022 по 27.03.2023, обґрунтовуючи її тим, що під час служби не в повній мірі виплачувались заробітна плата та грошове забезпечення, а також під час лікування, у зв`язку з чим «виникла заборгованість». Водночас позивач зазначив, що не може визначити її розмір через відсутність довідки про грошове забезпечення.

Відповідач 1 не заперечує факту служби позивача у в/ч НОМЕР_4 та його лікування, але наголошує, що заборгованість по заробітній платі відсутня, оскільки під час служби заробітна плата не нараховується. Натомість у період лютий 2022 березень 2023 позивачу нараховувалось саме грошове забезпечення, а вимоги про стягнення його заборгованості у позові не заявлені, що виключає наявність спору в цій частині. Позивач також не звертався до відповідача 1 по довідки про виплати та не подав суду жодного доказу, що підтверджує наявність заборгованості або невиконання ним обов`язку щодо отримання таких доказів.

Крім того, у позові не зазначено, які саме дії відповідача 1 є протиправними, а наведені твердження є неконкретизованими. Хоча позивач наводить період травень 2022 квітень 2023 та перелік виплачених сум, він не пояснює, з чого виходить, стверджуючи про заборгованість.

Крім того, відповідно до довідки Міністерства оборони України №1451/19 від 29.07.2019, військова частина НОМЕР_4 не має статусу юридичної особи, не має власних банківських рахунків та не здійснює виплату грошового забезпечення. З виписки, доданої самим позивачем, вбачається, що платником грошового забезпечення є військова частина НОМЕР_2 . Отже, позовні вимоги в частині стягнення коштів із відповідача 1 спрямовані до суб`єкта, який не є належним відповідачем і не здійснював виплат позивачу. У сукупності ці обставини свідчать про недоведеність вимог та відсутність належного обґрунтування позову.

24 листопада 2023 року на виконання вимог ухвали суду, від ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшла заява, у якій повідомляє, що позивач був зарахований до списку особового складу військової частини НОМЕР_4 , тому ІНФОРМАЦІЯ_3 відомостями щодо грошового забезпечення позивача не володіє.

28 липня 2025 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшов лист від Військової частини НОМЕР_2 , у якому зазначається, що згідно п. 5 наказу Командира військової частини НОМЕР_5 від 27.05.2025 року №163агд/дск правонаступником військової частини НОМЕР_4 визначено військову частину НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 22 травня 2025 року № Д-321/65/дск, директиви командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22 травня 2025 року Д-22/ДСК з 31 липня 2025 року військова частина НОМЕР_4 переформована, умовне найменування військова частина НОМЕР_4 та ідентифікаційний код НОМЕР_6 анульовано.

Згідно із пунктом 5 наказу Командира військової частини НОМЕР_5 від 27 травня 2025 року №163агд/дск правонаступником військової частини НОМЕР_4 визначено військову частину НОМЕР_2 .

Таким чином, військова частина НОМЕР_2 є правонаступником усіх прав та обов`язків військової частин НОМЕР_4 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду замінено відповідача військову частину НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) на її правонаступника військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

11 грудня 2025 року на виконання вимог ухвали суду, від Військової частини НОМЕР_2 надійшли витребувана копія картки особового рахунку позивача за період з 26.02.2022 року по 25.07.2023 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 26.02.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було призвано на військову службу відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Військовою частиною НОМЕР_4 його призначено на посаду командира 1-го стрілецького взводу, а згідно з витягом з наказу №226 від 06.10.2022, на нього тимчасово покладено виконання обов`язків начальника групи підтримки. Медичний огляд у гарнізонній військово-лікарській комісії НВМКЦ «ГВКІ» від 01.09.2022, підтверджений довідкою ВЛК №5201, визнав його обмежено придатним до служби та встановив протипоказання щодо проходження служби в десантно-штурмових військах, морській піхоті та інших підрозділах.

Позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_4 з 26.02.2022 по 27.03.2023, що підтверджено довідкою №1171 від 14.04.2023. Наказом №87 від 27.03.2023 він вибув до нового місця служби у с. Щатрище Сумської області. У цей період він двічі перебував на стаціонарному лікуванні: з 03.11.2022 по 11.11.2022 (виписка №1669) та з 21.11.2022 по 02.12.2022 (виписка №1758). Під час лікування він проходив МРТ головного мозку (ТОВ «ДіамагПлюс», 01.12.2022), був направлений на консультацію до кардіолога/судинного хірурга (направлення №3252 від 12.12.2022) та на консультацію до «Інституту серця МОЗ України» (направлення від 08.12.2022).

Довідка про безпосередню участь у заходах оборони підтверджує участь ОСОБА_1 у бойових діях у періоди: 28.04-20.05.2022, 07.07-31.07.2022, 02.09-25.09.2022, 03.12-05.12.2022, 10.12-12.12.2022 в районах Костянтинівки (Донецька обл.), Тошківки та Гірського (Луганська обл.), а також у Грем`ячці (Сумська обл.). Після цього він проходив службу у в/ч НОМЕР_3 , а наказом №98-РС від 23.06.2023, підтвердженим витягом з наказу №219 від 25.07.2023, був звільнений у відставку за підпунктом «б» - за станом здоров`я.

Позивач зазначає, що протягом служби йому не в повному обсязі виплачували грошове забезпечення, зокрема у травні 2022 виплачено 103 065,26 грн., у червні 2022 - 46 487,41 грн., у липні 2022 - 86 713,16 грн., у серпні 2022 - 45 650,91 грн., у вересні 2022 - 112 302,58 грн., у жовтні 2022 - 129 439,25 грн., у листопаді 2022 - 9 397,20 грн., у грудні 2022 - 65 866,83 грн., у січні 2023 - 46 561,64 грн., у лютому 2023 - 25 351,65 грн., у березні 2023 - 28 717,03 грн., у квітні 2023 - 33 616,21 грн.

Позивач зазначає, що законодавство передбачає, що під час воєнного стану військовослужбовцям, які перебувають на лікуванні у зв`язку з пораненням, належить додаткова винагорода у розмірі 100000 грн., а при лікуванні через загальні захворювання - 30 000 грн. на місяць. Порядок виплати не залежить від того, чи лікування проводиться у військових, цивільних або закордонних медзакладах. Позивач наполягає, що ці виплати також були здійснені не в повному обсязі.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неправильного визначення базового місяця для нарахування індексації його грошового забезпечення, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.

Указами Президента України воєнний стан продовжено, діє на теперішній час.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 №2232-XII (далі Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Частиною першою статті 2 Закону №2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.91 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1-4 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1-2 Закону №2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 р. №704 (далі Постанова №704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Постанови №168 (в редакції від 18.10.2022 року) установлено, що на період дії воєнного стану зокрема військовослужбовцям Збройних Сил, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Постанови №168 (в редакції від 21.01.2023 року) установлено, що на період дії воєнного стану зокрема військовослужбовцям Збройних Сил, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Так, наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

25.03.2022 року для врегулювання питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, Міністром оборони України прийнято рішення від 25.03.2022 №248/1298 та від 18.04.2022 №248/1529.

В подальшому, питання виплати додаткової винагороди регулюється рішенням Міністра оборони України від 23.06.2022 року №912/з/29, чинним на час виникнення та існування спірних правовідносин, згідно з яким документальне підтвердження вказаних вище фактів здійснюється на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження); журналу бойових дій (вахтовой, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журналу ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорту (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. При цьому відряджені військові підтверджують безпосередню участь у бойових діях або заходах довідкою керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Виплата здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління командирам (начальникам) військових частин. При цьому в цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначають підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо. Такі накази за минулий місяць мають бути видані до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

З урахуванням вищеозначеного рішення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, в подальшому наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44 затверджено зміни до Положення №260 та внесено до цього Положення новий розділ XXXIV (Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану).

Пунктом 2 розділу XXXIV Положення №260 (тут і далі в редакції Наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44), передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів.

30000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Відповідно до п. п. 3-5 розділу XXXIV Положення №260 Райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі - відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах, командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців.

Так, згідно з п. п. 8-9 розділу XXXIV Положення №260, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:

командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;

керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Виходячи зі змісту наведених норм, суд вказує, що додаткова винагорода до 100000 грн на місяць виплачується військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): зокрема у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів

У період з 26 лютого 2022 року по 26 березня 2023 року та з 27 березня 2023 року по 25 липня 2023 року порядок та умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України були визначені Постановою №168 (у редакціях від 18 жовтня 2022 року, від 21 січня 2023 року) та окремим дорученням Міністра оборони України від 23 червня 2022 №912/з/29.

У цей період передбачалося, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України щомісячно виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень. Тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Безпосередня участь визначалася на основі виконання військовослужбовцем конкретного переліку бойових (спеціальних) завдань. Підтвердженням такої участі здійснювалося на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки (підсумкове, термінове, позатермінове) або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

З 01 лютого 2023 року у зв`язку з виданням наказу Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року №44 змінився порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, запровадженої Постановою №168. Було запроваджено новий підхід до виплати додаткової винагороди, який допускав більшу диверсифікацію розміру додаткової грошової винагороди та визначення її виплати залежно від характеру та місця виконання завдань, зокрема:

100000 грн - тим військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів;

50000 грн - тим військовослужбовцям, які виконували бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно;

30000 грн - тим військовослужбовцям, які виконували бойові (спеціальні) завдання у складі угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву, пунктів управління; з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури; із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій.

У порівнянні з переліком бойових (спеціальних) завдань, визначеним окремим дорученням Міністра оборони України від 23 червня 2022 №912/з/29, наказ Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року №44 дещо розширив перелік завдань, за виконання яких передбачена виплата додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн. За виконання деяких завдань розмір додаткової винагороди було зменшено до 30 000 грн. деякі завдання змінили своє формулювання.

При цьому перелік документів для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях та заходах здебільшого залишився незмінним. Таке підтвердження здійснюється на підставі наступних документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Аналіз пункту 1 Постанови №168 свідчить про те, що для виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України у розмірі 100 000 грн достатньо встановлення таких обставин як період дії воєнного стану; статус військовослужбовця; безпосередня участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії; перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 21.12.2023 року по справі №200/193/23, що за період з 01.12.2022 року по 31.01.2023 року підлягає застосуванню Наказ №628 для визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, оскільки за відсутності цього відомчого нормативно-правового акту не здійснювався би облік особового складу, який мав право на збільшену додаткову винагороду, що призвело б до невиплати цієї частини грошового забезпечення військовослужбовцям. Протилежний висновок поставив би питання необхідності повернення вже виплачених на підставі цих наказів сум додаткової винагороди.

Таким чином, у період дії воєнного стану, військовослужбовці мають право на отримання збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Однак, таке право не є безумовним, а виникає у військовослужбовців виключно у разі, коли вони беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).

При цьому, райони ведення воєнних (бойових) дій визначаються виключно рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України, що прямо встановлено відомчими нормативно-правовими актами, які визначали порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, зокрема Наказ №628, Порядок №36 та Особливості №726.

Суд зазначає, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у збільшеному до 100000 грн розмірі є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, затвердженою додатком №1 окремого доручення.

Проте, жодних доказів на підтвердження участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 26 лютого 2022 року по 25 липня 2023 року ним не надано.

Щодо виплати додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні, то додаткова винагорода за вказаний період відповідачем не була нарахована з тієї підстави, що для її виплати потрібно перебувати на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини. Проте відповідно до наданих позивачем довідок позивач не проходив лікування після бойового поранення.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача суд зазначає, що згідно пункту 1-2 Постанови №168 до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Тобто перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я має бути пов`язаним саме з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) військовослужбовця.

Як вбачається з матеріалів справи 01.09.2022 року відносно позивача проведено медичний огляд у гарнізонній військово-лікарській комісії НВМКЦ «ГВКІ». Так, на підставі Довідки військово-лікарської комісії №5201 від 01.09.2022 року Позивач визнаний обмежно придатним до військової служби, протипоказана служба у Десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах.

З 03.11.2022 року по 11.11.2022 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Ямпільська лікарня» Ямпільської селищної ради, що підтверджується Випискою №1669.

21.11.2022 року по 02.12.2022 року ОСОБА_1 також перебував на стаціонарному лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві «Ямпільська лікарня» Ямпільської селищної ради, що підтверджується Випискою №1758. У зв`язку та в межах вищезазначеного лікування ОСОБА_1 (1) був обстежений Товариством з обмеженою відповідальністю «ДіамагПлюс» на МРТ г/мозок 01.12.2022 року; (2) був направлений на консультацію до кардіолога судинного хірурга, що підтверджується Направленням від 12.12.2022 року №3252, а також (3) був направлений на консультацію для вирішення питання стентування в Державну установу «Інститут серця Міністерства охорони здоров`я України», що підтверджується направленням від 08.12.2022 року.

Тобто перебування позивача у вищевказаних медичних закладах не пов`язане з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) військовослужбовця.

Отже підстави для виплати додаткової винагороди за період перебування позивача на лікуванні, передбачені пунктом 12 Постанови №168, відсутні, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також, суд звертає увагу на відсутність у матеріалах справи рапортів (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь позивача (у тому числі з доданих або оперативно-підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, за спірний період.

При цьому, лише покликання позивача на те, що в період несення військової служби з 26 лютого 2022 року по 25 липня 2023 року, не є достатньою підставою для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 грн., яка передбачена пунктом 1 Постанови №168.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що право позивача на отримання додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови №168 у оскаржуваний період не виникло, оскільки інформації, що позивачем у цей період виконувались бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями), та доказів на підтвердження цієї інформації, суду надано не було.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominenv. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Оскільки позивачем не наведено обґрунтованих доводів щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо неповного нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець