Справа № 200/2852/23
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

16 грудня 2025 року

м. Київ

справа №200/2852/23

адміністративне провадження № К/990/48786/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2025 у справі № 200/2852/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення № 65 від 02.11.2021, зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії на пільгових умовах,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії № 65 від 02.11.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 26.10.2021, зарахувавши до пільгового стажу: час проходження військової служби за контрактом від 26.02.2020; період роботи з 05.08.2002 по 27.10.2002 на ДП «ВК «Краснолиманська» на посаді машиніста підземних установок 3 розряду підземним з повним робочим днем у шахті; періоди роботи відповідно до Постанови КМУ № 81 від 22.02.1992 «Про заходи щодо застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Роз`яснення від 20.01.1992 № 8 «Про порядок врахування трудового стажу, що дає право на пенсії незалежно від віку працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на роботах, передбачених ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; на пільгових умовах один місяць служби за три місяці відповідно до п.п. «а» п. 3 Постанови КМУ від 17.07.1992 № 393 - час проходження служби, протягом якого позивач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, та прийняти рішення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 26.10.2021 з врахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині та висновків Великої палати Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у Рішенні по справі № 1-5/2018(746/15) № 1-р/2020, Рішення Верховного Суду у зразковій адміністративній справі № 360/3611/20 від 21.04.2021, та Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 360/3611/20 від 03.11.2021.

Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Донецький окружний адміністративний суд своїм рішенням від 01.09.2023 позов задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (юридична адреса: 36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ) від 02 листопада 2021 року № 65 щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (юридична адреса: 36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 26.10.2021 року щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням змісту Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, а також з урахуванням правової оцінки та висновків суду щодо зарахування до пільгового стажу за Списком № 1, в тому числі, періодів: роботи з 05.08.2002 по 27.10.2002 на ДП «ВК «Краснолиманська» на посаді машиніста підземних установок 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, проходження військової служби за контрактом від 26.02.2020.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Позивач звернувся до суду із заявою про зобов`язання відповідача подати у встановлений строк звіт про виконання даного рішення у справі, оскільки рішення станом на теперішній час не виконано.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.04.2024 відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення № 65 від 02.11.2021 року, зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії на пільгових умовах.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення яким задовольнити його заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 07.08.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року у справі № 200/2852/23 залишив без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 11.04.2024 у справі № 200/2852/23 залишив без змін.

В подальшому, не погодившись із рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01.09.2023, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, заявивши при цьому клопотання про поновлення строку звернення до суду з апеляційною скаргою. Вказане клопотання апелянт обґрунтовував тим, що він починаючи з 05.04.2020 проходить військову службу за контрактом та бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. На підтвердження вказаного, надав копію контракту про проходження військової служби за контрактом, довідку про участь у бойових діях за різні періоди, що позбавило позивача об`єктивної можливості звернутися до суду апеляційної інстанції у строки встановлені законом.

Апелянтом було подано скаргу з порушенням процесуального строку на два роки і один місяць.

Перший апеляційний адміністративний суд ухвалою від 03.10.2025 в задоволенні зазначеного клопотання відмовив, апеляційну скаргу залишив без руху (у зв`язку із пропуском строку звернення до суду) та надав десятиденний, з дня отримання ухвали, строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги.

Копію ухвали апелянту доставлено до електронного кабінету у системі "Електронний суд" 04.10.2025 о 07:27 годині, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Тобто, останнім днем виконання вищезазначеної ухвали є 13.10.2025.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 03.10.2025 надійшла заява позивача про поновлення строку подання апеляційної скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.09.2023.

Обґрунтовуючи підстави подання апеляційної скарги поза строками, встановленими статтею 295 КАС України, ОСОБА_1 посилався на специфіку служби позивача, як водія санітара, участь не тільки в бойових діях, а і у здійсненні евакуаційних заходів поранених військовослужбовців з території бойових дій, зокрема в Донецькій області, що спричинило відсутність часу на вирішення особистих справ, зокрема для звернення за правовою допомогою для оскарження зазначеного рішення суду першої інстанції.

Перший апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою від 29.10.2025 відмовив у відкритті апеляційного провадження.

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний Суд» 26.11.2025 надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій позивач просить скасувати ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2025, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

За правилами частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Втім, перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини 2 статті 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Перший апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою від 03.10.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без руху з підстав пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою та встановив десятиденний (з моменту отримання копії цієї ухвали) строк для усунення згаданих недоліків.

На виконання ухвали суду від 03.10.2025 позивач надіслав заяву про поновлення строку. Вказану заяву обґрунтовує тим, апелянт обґрунтовував тим, що він починаючи з 05.04.2020 проходить військову службу за контрактом та бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. На підтвердження вказаного, надав копію контракту про проходження військової служби за контрактом, довідку про участь у бойових діях за різні періоди, що позбавило позивача об`єктивної можливості звернутися до суду апеляційної інстанції у строки встановлені законом.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2025 відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку та відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що участь у здійсненні заходів щодо захисту Батьківщини безумовно є поважними підставами, проте між об`єктивними непереборними обставинами та пропуском строку повинен існувати беззаперечний причинний зв`язок та наявність з боку апелянта реальних дій, спрямованих на здійснення всіх можливих від нього заходів для подолання цих обставин, причини пропуску строку апеляційного оскарження зазначені у вказаному клопотанні не є поважними, а тому суд не знаходить підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Суд зазначає, що підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання апеляційної скарги.

Частиною першою, другою статті 44 КАС України встановлено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеною процесуальною нормою окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством, для належного виконання процесуальних обов`язків.

Зазначений підхід щодо застосування положень статті 44 КАС України відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 18.01.2023 у справі №160/6211/21, від 14.02.2023 у справі № 240/462/22, від 20.04.2023 у справі № 440/7433/21 та від 07.12.2023 у справі № 520/21983/21.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

Необхідно зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17, від 22.11.2018 у справі № 815/91/18, від 17.06.2021 у справі № 570/4516/19, від 23.10.2023 у справі № 280/6435/22, від 24.01.2024 у справі № 2040/7854/18 та від 14.03.2024 у справі № 280/9531/21.

Також, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2025 у справі № 990/98/25 вкотре зауважує, що поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Правовий висновок щодо пропуску процесуального строку звернення до суду, який пов`язаний саме з призовом по мобілізації до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності держави, згідно з положеннями статей 122 та 123 КАС, Касаційний адміністративний суд зробив у постанові від 29.11.2024 у справі № 120/359/24.

У вказаній постанові касаційний суд зазначив, що проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:

1) обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, у тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду;

2) виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори;

3) фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання визначеного процесуальним законом строку для звернення до суду;

4) повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку;

5) обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що лише факт проходження військової служби особою, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, не є самостійною та достатньою підставою для поновлення строку звернення до суду. Врахуванню підлягає, зокрема, обмеження доступу до правової допомоги, про що йде мова в розглянутій справі.

Разом із цим Велика Палата Верховного Суду вважає недоведеним, що припинення надання позивачу правової допомоги позбавляє останнього можливості звернутись за правовою допомогою до іншої особи, а тому цей факт не можна вважати обмеженням доступу до правової допомоги позивача і не може вважатися поважною підставою для поновлення процесуального строку звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що копію оскаржуваного рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.09.2023 було доставлено до електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд» позивача 04.09.2023 о 21:40 годині, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, тобто, апелянт був належним чином повідомлений про результати розгляду справи.

Отже, строк для подання апеляційної скарги в цій справі закінчився 19.09.2023.

З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що позивач звертався до Першого апеляційного адміністративного суду із заявою про зобов`язання відповідача подати у встановлений строк звіт про виконання даного рішення у справі. У своїй заяві позивач зазначив, що 01.04.2024, отримавши доступ до інтернету, він зміг ознайомитись із відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.02.2024, до якої долучене Рішення про відмову у призначенні пенсії (на виконання рішення суду).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.04.2024 відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 200/2852/23.

Позивач, не погодившись з вказаною ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення яким задовольнити заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 07.08.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року у справі № 200/2852/23 залишив без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 11.04.2024 у справі № 200/2852/23 залишив без змін.

У вересні 2025 року, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.09.2023.

Отже, апелянт звернувся до суду з апеляційною скаргою із значним порушенням процесуального строку - два роки і один місяць. Хоча, як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, у період з 01.09.2023 до моменту подання апеляційної скарги, позивач мав можливість вчиняті процесуальні дії, оскільки неодноразово звертався до судів за захистом своїх порушених прав.

Отже, апелянтом не було здійснено всіх можливих заходів щодо звернення за безоплатною професійною правничою допомогою та залучення до участі у справі його представника за довіреністю або адвоката, для захисту своїх інтересів та оскарження рішення суду першої інстанції.

Також, слід зазначити, що починаючи з введення на території України воєнного стану з 24.02.2022 і дотепер, велика кількість військовослужбовців, виконуючи заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, здійснюють захист своїх прав у судах усіх інстанцій як безпосередньо, так і через своїх представників за довіреністю, або адвокатів.

Колегія суддів Верховного Суду вважає висновки суду апеляційної інстанцій вмотивованими і такими, що ґрунтуються на Законах України, зокрема положеннях статті 295 КАС України. Правильне застосування судом апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 295 КАС України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Частиною 1 статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Частиною 3 стаття 295 КАС України передбачено, що строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Стаття 44 КАС України передбачає обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відтак, процесуальним законом чітко закріплено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку щодо пропуску позивачем передбаченого статтею 295 КАС України строку звернення до суду, з яким погоджується і суд касаційної інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги не виправдовують безпідставність порушення позивачем процесуальних строків, встановленого законом, для реалізації права на звернення до суду апеляційної інстанції з метою захисту свого порушеного права (процесуальна поведінка), та не свідчить про поважність причин пропуску цього строку.

Слід зазначити, що право на апеляційний та у визначених законом випадках касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Відповідно до частини 3 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень з питань повернення заяви позивачеві (заявникові), поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування єдиної правозастосовної практики.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо, зокрема, суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

У пункті 2 частини другої цієї статті встановлено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, з огляду на необґрунтованість твердження ОСОБА_1 про наявність достатніх правових підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а також те, що заявником апеляційної скарги не наведено інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції, керуючись положеннями пункту 4 частини першої статті 299 КАС України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.09.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення № 65 від 02.11.2021, зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії на пільгових умовах.

Суд касаційної інстанції зазначає, що оскаржуване судове рішення є слушними, вмотивованими і таким, що ґрунтується на законі, зокрема положеннях статті 299 КАС України. Правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи скаржника, наведені в касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків апеляційного суду, що скаржником не наведено поважних підстав для поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною 2 статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За таких обставин, касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки, у даному випадку, правильне застосування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, у розумінні пункту 5 частини 1 та частини 2 статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Відповідно до вищевикладеного, керуючись статтями 333, 355, 359 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.09.2023 та ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2025 у справі № 200/2852/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення № 65 від 02.11.2021, зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії на пільгових умовах.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддіВ.М. Шарапа Я.О. Берназюк С.М. Чиркін