Справа № 522/26902/25
Суддя: Косіцина В. В.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/641/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання Запольської А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Російської Федерації,-

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2025 року до суду надійшла позовна заява Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Російської Федерації, у якому позивач просить продовжити строк затримання на шість місяців по 20.06.2026 року громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою іденифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 15 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Засідання по справі призначено на 15 грудня 2025 року.

У судове засідання, призначене на 15 грудня 2025 року з`явися представник позивача та відповідач. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено судове засідання по справі на 18 грудня 2025 року.

У судове засідання, призначене на 18 грудня 2025 року з`явився представник позивача, відповідач та його представники.

У судовому засіданні, призначеному на 18 грудня 2025 року представник позивача подав відзив. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відзив долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що текст рішення буде проголошено 19 грудня 2025 року.

Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України 11.04.2021 року, на підставі національного паспорту № НОМЕР_1 через КПП «Гоптівка».

11 березня 2021 громадянину Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано посвідку на тимчасове проживання в Україні терміном до 11.03.2022 року.

20 червня 2025 року працівниками Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області виявлено особу громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме перебування без документів на право проживання на території України.

Постановою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 20 червня 2025 року серії ПН МОД №012159 накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 гривень за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме перебування без документів на право проживання на території України.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 20.06.2025 №000452 вирішено примусово видворити з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вищезазначене рішення отримано відповідачем 20.06.2025 року.

Вказані обставини підтверджуються постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2025 року у справі № 522/13954/25.

В подальшому, ГУ ДМС звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, у якій просило затримати громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців по 20.12.2025 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2025 року у справі №522/13954/25 у задоволенні позову було відмовлено.

Вказане рішення було скасовано постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2025 року у справі № 522/13954/25 та прийнято нову постанову, якою затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України, строком на 6 місяців, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Ухвалою КАС ВС від 24 листопада 2025 року у справі №522/13954/25 Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Євсюкова Євгена Петровича на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2025 року у справі №522/13954/25 повернуто.

Строк затримання ОСОБА_1 закінчується 20 грудня 2025 року.

Згідно ч.12 ст.289 КАС України, про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов.

На виконання зазначених вимог, 15 грудня 2025 року ГУ ДМС в Одеській області звернулося із позовом до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Російської Федерації.

Вказаний позов мотивовано тим, що оскільки на даний час неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, оскільки, відсутні документи, що дозволяють завершити процедуру ідентифікації та перетинання державного кордону України, а також те, що ОСОБА_2 не може бути документований сертифікатом на повернення в країну попереднього проживання, що в свою чергу не дає можливості виконати рішення про його примусове видворення за межі України, а також те, що остаточне рішення за зверненням громадянина РФ ще не прийнято, існують підстав для продовження строку затримання терміном на шість місяців, а саме, до 20.06.2026 року.

Проте, з зазначеними доводами не можна погодитися з огляду на наступне.

Положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлюють правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно норм п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

За правилами ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

У відповідності до ч.1 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

За змістом частини 2 статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Згідно положень ч.1 та ч. 4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкції), іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Згідно з п.6 розділу ІІІ вказаної Інструкції строк затримання іноземців, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців.

У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більше ніж до вісімнадцяти місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Так, за положеннями частини 1 цієї статті, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Згідно частини 11 статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч. 12 ст. 289 КАС України).

Відповідно до ч. 13 ст. 289 КАС України, умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Із змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземця та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягають обставини щодо неможливості ідентифікації іноземця або особи без громадянства та неможливість забезпечення примусового видворення.

При цьому, на позивача покладено обов`язок вжиття заходів для ідентифікації іноземця або особи без громадянства для забезпечення виконання рішення про видворення.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі - органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 року за № 806/21119).

Так, згідно пункту 1 розділу VI «Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців» наведеної Інструкції, якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Предметом розгляду у даній справі є виключно підстави для продовження строку затримання відповідача метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Верховний Суд у постанові від 28 січня 2021 року у справі №743/1046/20 дійшов висновку, що перелік умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи та які є підставою для продовження строку її затримання в ПТПІ, наведений у частині тринадцятій статті 289 КАС України і цей перелік є вичерпним. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2023 року справа № 158/1645/23.

Така практика покликана стимулювати позивачів до активних дій щодо видворення відповідача у встановлений законом 6-місячний строку за реальної можливості встановити його особу.

ГУ ДМС в Одеській області вперше звернулося до Приморського районного суду із позовом до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України в червні 2025 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2025 року у справі № 522/13954/25 затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України, строком на 6 місяців, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

За період з 18 липня 2025 року до 15 грудня 2025 року, тобто, до моменту звернення до суду із позовом про продовження строку затримання, позивачем було вжито наступні дії щодо ідентифікації особи:

- звернення із запитом до Директору Департаменту консульської служби МЗС України, датованим 30.10.2025 року (а.с.27);

- звернення із запитом до Одеської обласної організації Товариство Червоного Хреста України, датоване 30.10.2025 року;

- звернення із запитом до начальника ГУНП в Одеській області, датоване 12 грудня 2025 року.

Зазначене свідчить про те, що протягом 6-ти місячного строку, в період якого відповідач ОСОБА_2 був затриманий, ГУ ДМС в Одеській області практично не вживала дій, спрямованих на ідентифікацію відповідача.

Суд також звертає увагу на те, що перелічені вище запити були направлені ГУ ДМС в Одеській області не з моменту затримання такої особи або ж прийняття П`ятим апеляційним адміністративним судом постанови про затримання на строк до 20.12.2025 року, а майже наприкінці строку такого затримання, що свідчить про те, що ГУ ДМС в Одеській області не було зацікавлено у ідентифікації відповідача, а дії, вжиті ГУ ДМС в Одеській області наприкінці строку затримання були вжиті останніми виключно задля створення підстав для продовження строку такого затримання під час звернення до суду із новим позовом.

В період затримання ОСОБА_1 , ГУ ДМС в Одеській області також не вживав будь-яких дій, спрямованих на звернення до міжнародних установ з метою ідентифікації такої особи.

У судовому засіданні, призначеному на 18 грудня 2025 року відповідачем було подано відзив.

До відзиву було долучено копію паспорту громадянина Російської Федерації типу Р, номер паспорту НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого 25.10.2018 року, строком дії до 25.10.2028 року.

У судовому засіданні відповідач пояснив, що оригінал вказаного паспорту знаходиться в місті Запоріжжя, проте, для його доставки в судове засіданні потрібно було трішки більше часу.

Надана копія чинного паспорту громадянина Російської Федерації свідчить про те, що ОСОБА_2 є ідентифікованим.

До відзиву додано копію посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_3 , виданої на ім`я ОСОБА_1 . Дійсно, строк дії цієї посвідки на момент розгляду справи закінчився. Проте, вищезазначена посвідка видавалися відповідачу із встановленням міграційним органом його особи, тобто ідентифікацією, чому передувала відповідна процедура. Натомість припинення строку дії такої довідки лише позбавляє відповідача права на тимчасове проживання на території України, однак не свідчить про те, що особа, якій дані документи видавалися є не ідентифікованою.

Такий висновок узгоджується із постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 522/6478/24.

Про те, що відповідач є ідентифікованою особою також свідчить копія картки платника податків, виданого Приморським ДПІ Південного управління у м. Одесі 14.03.2019 року №1553-19-01188, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , чому знову ж таки передувала відповідна процедура ідентифікації.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід вважати ідентифікованим, відповідачем також подано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , копію заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2021 року у справі №522/17242/21,

Зазначене у своїй сукупності свідчить про те, що надані у сукупності документи свідчать про можливість ГУ ДМС в Одеській області ідентифікувати особу відповідача.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання регламентовано Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі Порядок).

Так, згідно п.1 розділу VI Порядку дій з ідентифікації та документування іноземців наведеної Інструкції, якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Згідно п.6 розділу ІІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є, зокрема, неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Загальновідомим є той факт, що Держава Україна розірвала дипломатичні відносини з Російською Федерацією.

Відповідно до пункту "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Слід зазначити при цьому, що відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мається на увазі фізична свобода особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно можливості обмеження права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Обмеження фізичної свободи задля забезпечення виконання можливого майбутнього рішення суду про видворення за відсутності доказів, які б свідчили про існування реальної загрози неможливості виконати таке рішення, на думку колегії суддів не буде відповідати принципу пропорційності, такий захід не є адекватним та не співмірним.

В даному випадку, дипломатичні відносини між Україною та Російською Федерацією на даний припинені, а тому, продовження строку затримання призведе до безпідставного та свавільного позбавлення волі ОСОБА_1 , а такий захід не є адекватним та співмірним в даному конкретному випадку, оскільки, відповідач фактично ідентифікований.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України;

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, якій відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, зазначених у пунктах 1 та 13 частини першої статті 1 цього Закону, у разі виникнення зазначених умов може повторно звернутися із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з п. 2.4. розділу ІІ Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 649 від 07.09.2011 (надалі Правила № 649) разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС:

- видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3);

- під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

У разі відсутності підстав для відмови в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС забезпечує можливість для заявника особисто або за допомогою законного представника скласти заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та вчиняє інші дії, передбачені п. 3.1. розділу ІІІ Правил № 649.

Відповідно до п. 3.2. розділу ІІІ Правил № 649 у день отримання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає заявникові під підпис у журналі реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4) довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до зазначеного журналу. Довідка видається строком на один місяць.

Згідно з ч. 8 ст. 30 Закону № № 3773-VI положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Як роз`яснено в п. 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно листа ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземці та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС», ОСОБА_5 29.08.2025 року звернувся із заявою до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Наразі міграційною службою не прийнято рішення про відмову в прийнятті повторно поданої заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Також у матеріалах справи відсутні докази прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі повторно поданої заяви.

Згідно ч.1 ст.289 КАС України, за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Тобто, неприйняття рішення за результатами розгляду заяви про визнання відповідача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства не свідчить про обов`язок суду продовжити строк затримання.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що така обставина лише може слугувати підставою для продовження строку, проте, вирішення питання про достатність або недостатність такої підстави для продовження строку затримання це дискреція суду.

Згідно Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 забороняється примусово повертати і примусово видворяти іноземців до країн, де:

- їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або через політичні переконання;

- їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного чи внутрішнього збройного конфлікту, або систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

До відзиву відповідач долучив копію довідки №5, виданої 08.06.2022 року Добровольчим Батальйоном імені Шейха Мансура Чеченської Республіки Ічкерія, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є бійцем Добровольчого Миротворчого Батальйону імені Шейха Мансура та на момент видачі довідки у складі підрозділу перебував в зоні проведення бойових дій (район міста Запоріжжя), виконував покладені на нього бойові завдання.

На підтвердження зазначеної обставини відповідачем також було надано фото та відео як в паперовій формі так і на DVD+R диску.

Зазначене у своїй сукупності свідчить про те, що у разі примусового видворення відповідача, можуть виникнути обставини, що загрожуватимуть його життю та здоров`ю.

Зазначена обставина також свідчить про те, що відповідач вчиняє активні дії, спрямовані на забезпечення обороноздатності нашої держави

Згідно листа Окремого батальйону особливого призначення ЗС Чеченської Республіки Ічкерія в Україні, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 буде прийнятий на навчання та спец-перевірку у батальйоні з подальшим укладанням контракту з В/Ч НОМЕР_6 для продовження військової служби в лавах Міжародного Легіону України.

Також, згідно довідки Окремого батальйону особливого призначення ЗС Чеченської Республіки Ічкерія в Україні, ОСОБА_2 , 05.02.1994 року 10.03.2022 року добровільно увійшов до складу батальйону, у складі якого у період з серпня 2022 року по січень 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. На теперішній час ОСОБА_5 є рекрутом батальйону, що входить до складу Міжнародного ОСОБА_6 НОМЕР_7 ЗСУ. На момент складання довідки ОСОБА_5 очікується у місці дислокації в/ч НОМЕР_7 ЗСУ для укладання контракту та подальшого проходження військової служби в рядах батальйону.

За таких обставин, продовження строку його затримання впливатиме на обороноздатність нашої держави.

Тому, враховуючи той факт, що відповідач ОСОБА_5 має чинний паспортний документ, виданий Російською Федерацією, наявність якого, а також інших наданих відповідачем документів свідчить про можливість ГУ ДМС в Одеській області ідентифікувати особу відповідача, беручи до уваги те, що за період затримання позивачем не вчинялися активні дії, спрямовані на ідентифікацію відповідача, а дипломатичні відносини між Україною та РФ припинені, а тому, виконання рішення про примусове видворення фактично неможливе, що у разі продовження строку такого затримання свідчитиме про свавільність та безпідставність такого заходу та те, що ОСОБА_2 вчиняє активні дії, спрямовані на забезпечення обороноздатності України суд вважає, що підстави для продовження строку затримання ОСОБА_1 відсутні та доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 241, 244, 246, 289 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Російської Федерації залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у письмовій формі протягом десяти днів з дня його проголошення.

Текст рішення складено та підписано 19 грудня 2025 року.

Суддя Косіцина В.В.

19.12.25