Справа № 140/8649/25
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року ЛуцькСправа № 140/8649/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач1, ГУ ПФУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач2, ГУ ПФУ у Вінницькій області) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 25.06.2025 №61 про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ);

зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з моменту звернення 17.06.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Зарудчі Любешівського району Волинської області, де фактично й проживає та працює по даний час, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №44 від 18.06.1991, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

Позивач зазначає, що свою трудову діяльність розпочав 27.08.1984, працював в установах та організаціях різних форм власності, проходив строкову військову службу в рядах Радянської армії, навчався.

З досягненням пенсійного віку з урахуванням його зменшення відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ позивач звернувся із заявою та доданими документами до Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, що є підпорядкованим підрозділом ГУ ПФУ у Волинській області, про призначення пенсії за віком.

Вказана заява за принципом екстериторіальності надійшла для розгляду у ГУ ПФУ у Вінницькій області та рішенням від 25.06.2025 №61 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки згідно з наданими документами станом на 01.01.1993 період проживання складає 2 роки 2 місяці 9 днів (відсутні необхідні 3 роки проживання чи роботи в зоні гарантованого добровільного відселення).

Позивач не погоджується із спірним рішенням та зазначає, що відповідно до архівної довідки № 11/15-13/2-24, виданої Любешівською селищною радою, він з 27.08.1984 по 10.10.1985 працював у Любешівській ПМК-199, звільнений з роботи у зв`язку з призовом на службу в Радянську армію та відповідно з того часу там проходив військову службу; згідно з довідкою №3410 від 17.06.2025, виданою Центром надання адміністративних послуг Любешівської селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області, ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає у с.Зарудчі Камінь-Каширського району Волинської області з 13.12.1987 по 28.08.1989, з 22.06.1992 по даний час; згідно з архівною довідкою №10/15-13/2-24 від 29.01.2024, виданою Любешівською селищною радою, позивач з 01.02.1988 по 27.05.1989 працював у Любешівському районному виробничому об`єднанні «Сільгоспхімія» с-ще Любешів Любешівського району Волинської області; з 27.08.1992 по 19.07.2000 позивач працював у Любешівському міжгосподарському спеціалізованому лісогосподарському підприємстві, що підтверджується відповідною довідкою директора Любешівського МСЛП №9 від 15.02.2024.

На думку ОСОБА_1 , наданими ним довідками підтверджується факт реєстрації та проживання в с.Зарудчі Камінь-Каширського району, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

З врахуванням наведеного вважає, що має беззаперечне право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 2 частини другої статті 55 Закону №796-ХІІ.

З огляду на вказані підстави позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.17).

Представник відповідача2 у відзиві на позовну заяву (а.с.21-26) позовні вимоги не визнала та в задоволенні позову просила відмовити. Зазначила, що до загального страхового стажу позивача зараховано усі періоди роботи та інші періоди, що підлягають зарахуванню до страхового стажу. Наявний страховий стаж позивача склав 20 років 1 місяць 9 днів.

Період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС станом на 01.01.1993 становить 2 роки 2 місяці 26 днів. Виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості.

Отже, наданими позивачем документами не підтверджено проживання (відпрацювання) на території зони гарантованого добровільного відселення та станом на 01.01.1993 року не менше 3 років. Тому, органом Пенсійного фонду прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з не підтвердженням у встановленому законом порядку періоду проживання (відпрацювання) на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року не менше 3 років.

Представник відповідача1 у відзиві на позовну заяву (а.с.37-39) позовні вимоги не визнала та в задоволенні позову просила відмовити. Зазначила, що ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки не підтверджено проживання або роботу у зоні добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років.

Інші заяви по суті справи не надходили.

Враховуючи вимоги статті 257 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянина (громадянки), який (яка) потерпів (ла) від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 (а.с.7).

Позивач у віці 58 років звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою від 17.06.2025 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку (а.с.42).

ГУ ПФУ у Вінницькій області відповідно до принципу екстериторіальності розглянуло заяву ОСОБА_1 та прийняло рішення від 25.06.2025 №61 про відмову у призначенні пенсії. Підставою для прийняття зазначеного рішення слугувало те, що період проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю становить 34 роки 08 місяці 13 днів, станом на 01.01.1993 02 роки 02 місяці 26 днів (а.с.14).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), якою визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 рік.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993 (подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2024 у справі №460/23707/22).

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Постанова №106).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2023 №55-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 січня 2024 року за №1/41346), які набрали чинності 15 лютого 2024 року, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Як встановлено судом, позивачу видане Волинською обласною державною адміністрацією посвідчення №687732, відповідно до якого він має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (а.с.7).

Суд відхиляє доводи позивача про те, що наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII, та вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 при розгляді справи №460/19947/23.

Верховний Суд (постанови від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23, від 11.11.2024 у справі №460/19947/23) виснував, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно з рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 25.06.2025 №61 вказано, що страховий стаж останнього становить 20 років 01 місяць 09 днів, тривалість проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 02 місяці 26 днів (а.с.14).

Отже, одним із ключових питань у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Як слідує із долучених до позовної заяви письмових доказів, факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення підтверджується довідкою Центру надання адміністративних послуг Любешівської селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області від 17.06.2025 №3410, відповідно до якої позивач дійсно був зареєстрований і проживав в селі Зарудчі Камінь-Каширського району Волинської області з 13.12.1987 по 28.08.1989 та з 22.06.1992 по даний час (а.с.12).

Згідно з додатком 1 до Постанови №106 населений пункт с.Зарудчі включене у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.

Отже, видана органом місцевого самоврядування довідка не підтверджує факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років.

Крім того, з відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 (а.с.8зворот-9) слідує, що у період з 15.10.1985 по 14.11.1987 позивач проходив службу в лавах радянської армії; з 01.09.1989 по 30.06.1992 навчався у Володимир-Волинському технікумі.

Таким чином, належних та допустимих доказів, що підтверджують факт постійного проживання або роботу позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) упродовж не менше 3 років станом на 01.01.1993 матеріали справи не містять, а тому підстави для застосування до позивача положень статті 55 Закону №796-XII щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні.

В позовній заяві позивач покликається на той факт, що у періоди з 01.02.1988 по 27.05.1989 працював у Любешівському районному виробничому об`єднанні «Сільгоспхімія» с-ще Любешів Любешівського району Волинської області, з 27.08.1992 по 19.07.2000 - у Любешівському міжгосподарському спеціалізованому лісогосподарському підприємстві, що підтверджується відповідною довідкою директора Любешівського МСЛП №9 від 15.02.2024.

Проте, вказані періоди охоплені довідкою Центру надання адміністративних послуг Любешівської селищної ради Камінь-Каширського району Волинської області від 17.06.2025 №3410, тобто враховані відповідачем2.

Верховний Суд у постановах від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22 у такій категорії справ дотримується підходу, згідно з яким якщо станом на 01.01.993 позивач постійно не проживав та не працював у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років, то він не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту постійного проживання та (або) роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту Чорнобильської катастрофи (26.04.1986) до 01.01.1993 не менше 3 років, тому відповідач2 правомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач2 як суб`єкт владних повноважень довів суду належними та допустимими доказами правомірність спірного рішення.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій