Справа № 280/8623/25
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

19 грудня 2025 року Справа № 280/8623/25 :

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпака А.В., розглянувши заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "БОНО-ВМ" (69002, м. Запоріжжя, вул. Запорізька, 4-Б, кв. 23, ) до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 168, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ), Державна податкова служба України (04053, м. Київ, Львівська пл., 8, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "БОНО-ВМ" (далі позивач) до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати неправомірними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області в частині відкладення безспірного списання коштів на користь ТОВ "БОНО-ВМ" згідно з виконавчим листом, виданим Запорізьким окружним адміністративним судом 06.06.2025 у справі № 280/5861/24;

зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області негайно здійснити списання бюджетних коштів на користь ТОВ "БОНО-ВМ" згідно з виконавчим листом, виданим Запорізьким окружним адміністративним судом 06.06.2025 у справі № 280/5861/24.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.12.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БОНО-ВМ" задоволено частково.

08.12.2025 до суду надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю "БОНО-ВМ", в якій заявник просить ухвалити додаткове судове рішення по справі №280/8623/25, та стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БОНО-ВМ" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Ухвалою суду від 09.12.2025 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "БОНО-ВМ" про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд встановив, що під час прийняття рішення у цій справі питання стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалося, оскільки в матеріалах справи не було надано позивачем достатніх доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача звернувся до суду із клопотанням, в якому заперечив про ухвалення додаткового рішення з тих підстав, що заявлена позивачем сума до відшкодування є необґрунтованою.

Так, суд звертає увагу, що на підтвердження вказаних витрат позивач надав суду ордер на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію акта приймання-передачі наданих послуг від 29.09.2025 та договір про надання правничої допомоги та здійснення представництва від 12.06.2024 №543-а-2024.

Однак, суд вважає, що поданих документів недостатньо для можливості вирішення питання про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки представник позивача не надав, зокрема, докази на підтвердження оплати позивачем послуг, які б підтверджували понесені позивачем витрати на послуги адвоката або визначили умови оплати правничих послуг.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18, у справі № 1740/2428/18 від 24.03.2020, у справі №320/3271/19 від 07.05.2020.

Крім того, суд врахував висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, відповідно до яких склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Також суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 134 КАС України, висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що подані представником позивача документи не можуть слугувати достатніми та належними доказами для підтвердження понесених позивачем судових витрат на правову допомогу адвоката Ями Дмитра Миколайовича у справі №280/8623/25, а тому підстави для їх стягнення відсутні.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Відповідно до ч.4 ст.252 КАС України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 139, 143, 248, 252, 256, 293-297 КАС України суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "БОНО-ВМ" про ухвалення додаткового рішення, - відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.256 КАС України з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена, апеляційна скарга на ухвалу суду подається в порядку та у строки встановлені ст.ст.295, 297 КАС України протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Ухвалу суду складено та підписано 19.12.2025.

Суддя А.В. Сіпака