Справа № 537/6798/25
Суддя: МАРТИШЕВА Т. О.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження: 2-а/537/63/2025
Справа № 537/6798/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2025 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Мартишева Т.О.

за участю секретаря Антохіної Ю.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

До Крюківського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Маслов Є.В., до ОСОБА_2 , Головного управління Національної поліції в Одеській області, про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.10.2025 інспектором Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції Яланжи Анатолієм Пилиповичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №5933027 за ч.1 ст.132-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510 грн. Відповідно до постанови: 14.10.2025 об 11 год. 32 хв., ОСОБА_1 , на трасі а/д М15 Одеса-Рені 192 км., керував автомобілем ДАФ ДНЗ НОМЕР_1 в составі напіпричепом цистерною MERCERON ДНЗ НОМЕР_2 , який займається перевезенням небезпечних вантажів, а саме перевозив небезпечний вантаж дизельне паливо у якого був відсутній маршрут прямування погодження з національною поліцією, чим порушив вимоги ст.40 Закону України про дорожній рух, чим порушив п.22 ПДР Порушення правил дорожнього перевезення не безпечних вантажів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. Вважає притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, незаконним, не обґрунтованим та недоведеним, а постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №5933027 від 14.10.2025 року, тако, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

По суті інкримінованого правопорушення: 14.10.2025 водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом DAF FT XF105 р.н. НОМЕР_1 , з напівпричепом цистерною MERCERON M-343SMNP02 р.н. НОМЕР_2 на трасі а/д М15 Одеса-Рені 192 км, де був незаконно зупинений працівниками поліції. Після зупинки транспортного засобу до позивача підійшов, поліцейський, який не назвав причину зупинки, відповідно ст.35 ЗУ «Про національну поліцію». Відповідач запросив у позивача документи на транспортний засіб та документи на перевезення небезпечного вантажу. Відповідач перевірив червоні полоси, та почав вимагати погодження маршруту руху на перевезення дизельного пального. Позивачу було відомо, що погодження на перевезення дизельного пального не видаються, але також додатково скористався юридичною допомогою по телефону, стосовно того, чи були зміни в законодавстві стосовно перевезення небезпечних вантажів. Позивач ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що маршрути погодження руху не потрібні для перевезення дизельного палива, на що поліцейський почав демонструвати на своєму власному телефоні незрозумілі документи та настоювати на своєму, в результаті чого було складено оскаржувану постанову.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. З цього виходить, що окрім доказування правових підстав для рішення, суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дій чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті із змінами, внесеними згідно з постанови Пленуму ВСУ № 18 від 19 грудня 2008 року визначено неприпустимість ігнорування прав осіб, яких притягають до адміністративної відповідальності, потерпілих, їх законних представників та захисників. Зокрема, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст.ст.283, 284 КУпАП і містити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення із зазначенням мотивів відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до порядку погодження та оформлення маршруту руху транспортного засобу під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 04 серпня 2018 року №656, відповідно до якого Перевезення небезпечних вантажів, які згідно з ДОПНВ належать до вантажів підвищеної небезпеки, територією України здійснюються за наявності погодження маршруту руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, виданого Національною поліції України. Перевезений позивачем вантаж, а саме «Паливо дизельне» ООН 1202 відноситься до 3 класу небезпечних вантажів, але не до вантажів підвищеної небезпеки, тобто відповідач невірно склав постанову, оскільки позивач не перевозив вантаж підвищеної небезпеки. Звертає увагу на кваліфікацію адміністративного правопорушення, а саме: що в постанові зазначено, що ОСОБА_1 пошурив п.22 Правил дорожнього руху України, що даний пункт має 7 підпунктів, тобто відповідач навіть чітко не зазначив який пункт ПДР України порушив позивач.

Відповідно до ч.1 ст.132-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. Таким чином, як ч.1 ст.132-1 КУпАП, так і п. 22. Правил дорожнього руху є банкетними нормами, диспозиції яких не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених в інших нормативних актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки. Не зрозумілим стає той факт, що відповідач застосовує до позивача порушення ст. 40 Закону України «Про дорожній рух» «Нормативи дорожнього руху повинні відповідати вимогам безпеки, економічності та комфортності дорожнього руху, охорони навколишнього природного середовища та здоров`я людини. У разі необхідності для деяких категорій доріг і вулиць можуть, залежно від їх функціонального призначення, встановлюватися окремі нормативи. Нормативи розробляються, вводяться і контролюються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади і підприємствами України та іншими уповноваженими органами відповідно до чинного законодавства України». Вважає, що відповідач не мав право складати постанову, оскільки правила дорожнього руху позивач не порушував, тому інспектор не мав жодних підстав для зупинки транспортного засобу відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію». Водійський стаж позивача складає 14 років, ОСОБА_1 уважний та обережний водій, який чітко дотримується правил дорожнього руху.

Враховуючи викладене, є всі підстави вважати, що постанова в справі про адміністративне правопорушення винесена поліцейським незаконно, з грубим порушенням норм законодавства, відомчих актів МВС України, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, необґрунтовано, упереджено, за неіснуюче правопорушення, якого ОСОБА_1 не скоїв, з порушенням його законних прав, що призвело до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності та накладенням адміністративного стягнення.

Позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕНА №5933027 від 14.10.2025; стягнути з Головного управління національної поліції в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 3785,00 гривень 00 коп.

Ухвалою судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.10.2025 позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, що не може перевищувати п`яти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 04 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив на адміністративний позов та письмові докази.

Ухвалою судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2025 року задоволено клопотання представника відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області. Продовжено відповідачу Головному управлінню Національної поліції в Одеській областістрок для подання відзиву на позовну заяву в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Від відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем зазначено про невизнання позовних вимог. Відповідач зазначає, що згідно з постановою про адміністративне правопорушення від 14.10.2025, о 11:32 ОСОБА_1 рухався трасою М-15 «ОдесаРені» (192 км) на автомобілі DAF ДНЗ НОМЕР_1 з напіпричепом-цистерною MERCERON ДНЗ НОМЕР_2 , який перевозив дизельне паливо (ООН1202) як небезпечний вантаж. При цьому водій не мав погодженого маршруту руху вантажу з Національною поліцією. Фактично в адміністративному позові сторона позивача підтвердила, що ОСОБА_1 не мав та не зміг надати погодження відповідного маршруту. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлено ПДР.

Відповідно до ч.1 ст. 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Ця норма передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів. У вказаному розумінні позивач, як «перевізник небезпечного вантажу» підпадає під дію цієї норми, оскільки було порушено вимоги встановлених правил. У Правилах дорожнього руху України (п. 22.5) прямо вказано, що дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється згідно з Директивою 2008/68/ЄС, ДОПНВ (ADR) та нормативно-правовими актами України у цій сфері. Отже, будь-яке перевезення небезпечного вантажу, включаючи дизельне паливо, повинно відповідати вимогам спеціальних правил. Тобто, поліцейський діяв у межах чинного законодавства

Згідно зі статтею 40 Закону України «Про дорожній рух», нормативи дорожнього руху повинні відповідати вимогам безпеки, економічності та комфортності дорожнього руху, охорони навколишнього природного середовища та здоров`я людини. У разі необхідності для деяких категорій доріг і вулиць можуть, залежно від їх функціонального призначення, встановлюватися окремі нормативи. Нормативи розробляються, вводяться і контролюються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади і підприємствами України та іншими уповноваженими органами відповідно до чинного законодавства України. Введення додаткових умов (наприклад, погодження маршруту перевезення небезпечного вантажу) спрямоване на підвищення безпеки перевезень. Тому дотримання вимог щодо погодження маршруту не суперечить цим цілям. Наказ МВС №656 від 04.08.2018. Цим наказом затверджено «Правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів» та «Порядок погодження маршруту руху». Зокрема, у пп. 1 п.9 Правил чітко зазначено, що під час перевезення небезпечних вантажів підвищеної небезпеки необхідно мати погодження маршруту, видане органом поліції. Правило про обов`язковість погодження маршруту прямо включене до цих нормативів. Позивач же перевозив дизельне паливо, віднесене до небезпечних вантажів (клас 3), на відміну від виняткової категорії «підвищеної небезпеки». Проте вимагається дотримання всієї системи правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, серед яких і процедура погодження маршрутів. Наказ МВС України та Міністерства інфраструктури України №?151/89 від 02.03.2016. Він затвердив перелік міжнародних маршрутів, на яких вантажі підвищеної небезпеки можуть перевозитися без погодження з Національною поліцією. Однак, цей перелік стосується специфічних доріг і лише вантажів «підвищеної небезпеки». У даному випадку маршрут руху трасою М-15 («ОдесаРені») не входить до цього списку, а перевозився небезпечний вантаж (дизельне паливо), тому загальні правила вимагають погодження маршруту. Згідно з Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ) (ADR) дизельне паливо (UN1202) належить до рідин класу 3 (легкозаймисті рідини). Таким чином, це «небезпечний вантаж» у розумінні національного та міжнародного законодавства. Висновок, перевізник зобов`язаний дотримуватися встановлених нормативів, зокрема щодо оформлення маршруту, що й було перевірено поліцією.

Позивач стверджує, нібито дизельне паливо не є вантажем «підвищеної небезпеки», тому для нього не потрібен маршрут. Проте, ці доводи не відповідають чинному законодавству. По-перше , навіть якщо дизель класифікується, як небезпечний вантаж класу 3, він підпадає під дію Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених Наказом №656/2018. Законодавець не передбачав винятку для перевезення дизельного палива; навпаки, такі перевезення підпорядковуються загальним правилам (елементи ДОПНВ). По-друге, позивач посилається на власні знання про «непотрібність» маршруту, що є неприпустимим способом тлумачення закону. Обов`язок виконувати правила перевірки та погодження маршруту не звільняє незнання їхніх вимог. Закон вимагає надання поліції всіх передбачених документів, в свою чергу позивач таке погодження не надав. Тобто, що вбачається з правової позиції позивача невірне тлумачення норм права за власними судженнями та фактичне визнання того, факту, що такого погодження в нього не було/поліцейським не надавалось.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Від відповідача ОСОБА_2 відзиву, письмових пояснень, клопотань на адресу суду не надходило.

Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про судовий розгляд справи, із запереченнями щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на адресу суду не зверталися, від відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області до суду надійшов відзив, який було направлено на адресу позивача, суд вважає за можливе провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпеченн безпеки на автомобільному дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5933027 від 14.10.2025 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. В постанові зазначено, що 14.10.2025 року об 11 год. 32 хв по трасі а/д М15 Одеса Рені 192 км, водій керував керував автомобілем ДАФ ДНЗ НОМЕР_1 в составі напіпричепом цистерною MERCERON ДНЗ НОМЕР_2 , який займається перевезенням небезпечних вантажів, а саме перевозив небезпечний вантаж дизельне паливо у якого був відсутній маршрут прямування погодження з національною поліцією, чим порушив вимоги ст.40 Закону України про дорожній рух, чим порушив п.22 ПДР Порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

На підтвердженя доводів позову позивачем до суду надано копії протоколу перевірки ткехнічного стану транспортного засобу № 00859-00282-25, № 00859-00283-25 від 05.05.2025, свідоцтв про допущення транспорних заобів до перевезення визначених небезпечних вантажів Н №019049 терміном дії до 15.12.2025, Н № 073706 дійсне до 04.05.2026.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права) (ч. 6 ст. 7 КАС України).

Згідно частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків відповідальності перед суспільством.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ (далі: Закон України «Про дорожній рух») учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (із змінами і доповненнями) (далі ПДР) ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі: Закон України «Про Національну поліцію») визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п.п. 2, 3 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно із п. 22 ПДР України, дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється за спеціальними правилами.

Порядок та основні вимоги до забезпечення безпеки дорожнього перевезення небезпечних вантажів на всій території України, визначені Правилами дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затвердженими Наказом Міністерства внутрішніх справ України 04 серпня 2018 року № 656.

Пунктами 4, 5 розділу ІІІ Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів визначено, що контроль за дотриманням вимог, що стосуються дорожнього перевезення небезпечних вантажів, покладається на підрозділи поліції, а в пунктах пропуску через державний кордон - на компетентні органи. Контроль здійснюється посадовою особою, що має відповідні повноваження, передбачені в посадових інструкціях, та пройшла спеціальне навчання (перепідготовку) з питань перевезення небезпечних вантажів.

Згідно з п.4 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів дорожнє перевезення небезпечних вантажів територією України здійснюється з урахуванням вимог додатків А, В до ДОПНВ та цих Правил.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про перевезеннянебезпечних вантажів» (далі Закон № 1644-ІІІ) небезпечний вантаж - речовини, матеріали, вироби, відходи виробничої та іншої діяльності, які внаслідок притаманних їм властивостей за наявності певних факторів можуть під час перевезення спричинити вибух, пожежу, пошкодження технічних засобів, пристроїв, споруд та інших об`єктів, заподіяти матеріальні збитки та шкоду довкіллю, а також призвести до загибелі, травмування, отруєння людей, тварин і які за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за результатами випробувань в установленому порядку залежно від ступеня їх впливу на довкілля або людину віднесено до одного з класів небезпечних речовин.

Як передбачено п. 7 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом МВС від 04.08.2018 № 656погодження маршруту руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів - погодження з Національною поліцією України (далі - поліція) руху транспортних засобів конкретними вулицями та дорогами, що обумовлює недопущення проїзду через комерційні або житлові райони, екологічно чутливі райони, промислові зони з небезпечними об`єктами або дорогами транспортних засобів, які становлять серйозну фізичну небезпеку для учасників руху; вимоги щодо руху та стоянки в разі несприятливих погодних умов, землетрусів, аварій, страйків, громадських заворушень або військових дій; обмеження руху транспортних засобів у певні дні тижня або року.

Відповідно до положень підпункту 1 пункту 9 розділу І Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом МВС від 04.08.2018 № 656, під час перевезення небезпечних вантажів у кабіні водія транспортної одиниці повинні бути, крім перелічених у ПДР, такі документи, при перевезенні небезпечних вантажів, які є вантажами підвищеної небезпеки,- погодження маршруту руху транспортного засобу під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, видане уповноваженим підрозділом поліції в паперовій або за наявності технічної можливості в електронній формі.

Пунктом 7 розділу 1 Правил визначено, що вантажі підвищеної небезпеки - небезпечні вантажі, що можуть бути використані не за призначенням, а в терористичних цілях та відповідно призвести до тяжких наслідків, зокрема масової загибелі людей або великих руйнувань. Перелік вантажів підвищеної небезпеки визначається згідно з главою 1.10 додатка А до ДОПНВ.

Згідно з положеннями глави 1.10 додатка А до ДОПНВ дизельне паливо не включено у перелік небезпечних вантажів підвищеної небезпеки.

Дизельне пальне класифікується як небезпечний вантаж класу 3 легкозаймисті рідини, з ідентифікаційним номером НОМЕР_3 , відповідно до вимог Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ).

З врахуванням вищенаведеного, слід дійти висновку про те, що отримання погодження маршруту від національної поліції на перевезення дизельного палива не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст.132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, згідно Конституції та Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський, під час виконання своїх службових обов`язків, зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Враховуючи вказане, адміністративна відповідальність за перевезення дизельного пального (3 клас небезпечного вантажу) у разі відсутності погодження маршруту від національної поліції не є в розумінні положень Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 656 порушенням положень ДОПНВ та пункту 22 ПДР, а тому притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП є безпідставним.

Будь-якого іншого порушення, зокрема щодо перевезення вантажу у кількостях, що перевищують допустимі, відсутність перевізних документів, маркування тощо, згідно із оскаржуваною постановою позивачу не інкримінується.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як слідує з матеріалів справи, водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення пункту 22 ПДР України. Із аналізу норм ПДР України вбачається, що Розділ 22 ПДР України «Перевезення вантажу» встановлює правила перевезення вантажів та включає в себе 7 пунктів. При цьому, в оскаржуваній постанові не визначено конкретно який саме пункт, підпункт Правил дорожнього руху України порушено позивачем.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачить на її користь.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не доведено перед судом правомірності свого рішення та висновку про те, що позивач вчинив діяння, передбачене частиною 1 статті 132-1 КУпАП, у вигляді порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів згідно із Правилами дорожнього перевезення небезпечних вантажів.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області, заперечуючи у відзиві вимоги позову, не навів обгрунтування щодо правомірності винесення органом поліції постанови у цій справі, не спростував позовних вимог та підстав позову.

Згідно до ч. 2 ст. 2 КАС Україниу справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводурішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В межах розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд не має права в порушення принципу змагальності та диспозитивності, принципу рівності сторін, перебирати на себе функції обвинувачення та виправити недоліки оскаржуваної постанови.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, враховуючи, що доводи позову ОСОБА_1 відповідачами в порушення ч.2 ст.77 КАС України шляхом надання належних та допустимих доказів не спростовані, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5933027 від 14.10.2025 року, складену відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відстуністю складу адміністративного правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до норм ч. 1 ст. 139 КАС України судові витрати у виді судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд прийшов до таких висновків.

На підставі ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу (ст. 132 КАС України).

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частин 5 - 7 ст.134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частини 1, 7 ст. 139 КАС України).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05.12.2012 (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч.1 ст. 1 Закону України № 5076-VI).

Відповідно до ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження розміру понесених витрат на правопову допомогу позивачем надано до суду копію договору про надання правіничої допомоги № 18102025 від 18 жовтня 2025 року із адвокатом Масловим Є.В., акт про прийняття-передачу наданих правових послуг № 2310 від 23 жовтня 2025 року із зазначеннях таких послуг та їх вартості у загальному розмірі 3785,00 грн, рахунок № 23/10 по оплаті за надання правової допомоги у сумі 3785,00 грн.

Приймаючи до уваги викладене, ураховуючи, що вказану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання як справу незначної складності, суд за умові відсутності будь-яких клопотань сторони відповідача з приводу розмір судових витрат, суд вважає, що зазначений гонорар у сумі 3785,00 грн є обґрунтованим та співмірним з обсягом проведеної роботи і вважає за можливе стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу у зазначеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 5, 8, 9, 19, 72-77, 139, 211, 241-246, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), Головного управління Національної поліції в Одеській області (місцезнаходження: місто Одеса, вулиця Академіка Філатова, будинок 15А; ) про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5933027 від 14.10.2025 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 510 грн за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 132-1 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 копійок, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3785 (три тисячі сімсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду складений 19 грудня 2025 року.

Суддя : Т.О. Мартишева