Справа № 753/16762/25
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Парінова А. Б., Ключковича В. Ю, розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 07 листопада 2025 року (місце ухвалення: м. Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 07.11.2025) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до інспектора 2 взводу 1 роти 2 бат. Литовки Є.В., Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови винесеної інспектором 2 взводу 1 роти 2 бат. Управління патрульної поліції в м. Києві старшим лейтенантом поліції Литовкою Є.В. серії ЕНА № 5381974 від 03.08.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 510 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 07 листопада 2025 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого відповідачем щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 07 листопада 2025 року та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Представник відповідача будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, з належними документами, що посвідчують право представників представляти їх інтереси, в судове засідання не з`явилися.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 16.12.2025 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відерконференції, яке залишено без задоволення у судовому засіданні 16.12.2025 в силу порушення строків подання такого та його необґрунтованості.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, та вірно встановлено судом першої інстанції, 03.08.2025 о 09:52:34 у м. Києві на вул. Дніпровська набережна водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Audi» Q4 50 E-TRON, д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив пункт 8.7.3. е ПДР України.

03.08.2025 інспектор Управління патрульної поліції у місті Києві старший лейтенант поліції Литовка Є.В. склав постанову серії ЕНА № 5381974 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесені до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене статтею 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у випадку порушення водієм правил дорожнього руху поліцейський має право зупинити транспортний засіб та вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП).

Відповідно до положень Закону України «Про дорожній рух» порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пункт 8.7.3. ПДР України встановлює значення сигналів світлофора та визначає, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливих сигнали забороняють рух.

Положеннями частини другої статті 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення низки правил дорожнього руху, у тому числі і за проїзд на забороняючий сигнал світлофора.

Санкція цієї норми передбачає штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Відповідно до статті 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачених, зокрема частиною другою статті 122 цього Кодексу, віднесено до компетенції органів Національної поліції, діяти від імені яких мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з приписами частин другої, четвертої статті 258 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, протокол не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, оскаржувана постанова винесена працівником підрозділу Національної поліції - інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Литовкою Є.В., який має спеціальне звання «старший лейтенант поліції», а відтак, він є особою, уповноваженою на розгляд зазначеної справи.

Стаття 251 КУпАП визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

На підтвердження зазначених в оспорюваній постанові обставин порушення Правил дорожнього руху відповідачем надано відеозапис з камери комплексної системи відеоспостереження міста Києва, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 33.За результатами його дослідження суд візуально переконався у тому, що керований позивачем транспортний засіб дійсно здійснив проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений червоний сигнал світлофора, після чого був зупинений поліцейськими, які рухалися на службовому автомобілі позаду транспортного засобу під керуванням позивача.

Незважаючи на те, що в оспорюваній постанові відсутні відомості про фіксацію правопорушення відповідним технічним засобом, така обставина не може бути підставою для визнання відеозапису з камери комплексної системи відеоспостереження міста Києва неналежним чи недопустимим доказом, оскільки його надано суду на виконання вимог статті 77 КАС України, згідно з якою в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

До того ж, відповідно до Положення про комплексну систему відеоспостереження міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 05.07.2018 № 1195/5259, власником цієї системи є територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради, розпорядником наявної в ній інформації - Київська міська державна адміністрація, а доступ до неї інших суб`єктів, у тому числі уповноважених посадових (службових) осіб Національної поліції України, надається у визначеному цим Положенням порядку (пункт 8.1.).

При цьому, принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі є спеціальним принципом адміністративного судочинства, який не притаманний іншим видам судочинства. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує, в першу чергу, тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення.

Так, у відповідності до ч. 4 ст. 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За таких обставин суд визнає обґрунтованими доводи відповідача про те, що на час розгляду справи інспектор не мав повного доступу до комплексної системи відеоспостереження міста Києва, у зв`язку з чим не міг посилатися в оспорюваній постанові на дані цієї системи.

При прийнятті рішень у справах з приводу оскарження постанов органів Національної поліції України суд має забезпечувати справедливий баланс між інтересами позивача (особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, яка звернулась з відповідних позовом щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду) та інтересами суспільства, забезпечення законності та правопорядку в державі.

Саме невідворотність покарання є стримуючим фактором від вчинення правопорушень у майбутньому, що забезпечує досягнення завдань проваджень в справах про адміністративні правопорушення, які передбачені ст. 245 КУпАП, зокрема, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України, не розраховуючи на те, що факт вчинення правопорушення не буде належним чином зафіксований.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано апелянтом, наданий відповідачем відеоряд чітко фіксує, що позивач керував транспортним засобом та здійснив проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений червоний сигнал світлофора, що є порушенням пункту 8.7.3. е ПДР України.

При цьому, колегія суддів критично оцінює доводи позивача в частині надмірно високого розміщення світлофорів та їх потрапляння у «сліпу зону» над автомобілем в момент приближення до регульованого перехрестя на відстань 1 м, а також розрахованого позивачем гальмівного шляху при екстреному гальмуванні.

Адже, між зеленим та червоним кольорами світлофору існує, ще й жовтий, що не лише попереджає водія про зміну сигналу світлофора, а й вимагає від водія здійснити зупинку.

Також, цілком обґрунтованими є зауваження суду першої інстанції, що розбіжність часі вчинення правопорушення, що значиться на камері комплексної системи відеоспостереження міста Києва, та у оскаржуваній постанові не може свідчити про протиправність останньої.

Як цілком доречно зауважено судом першої інстанції похибка складає близько 10 хв, що на переконання суду може свідчити про описку допущену інспектором при складанні постанови та/або відсутністю синхронізації часу. При цьому, слід зауважити, що апелянт як в суді першої інстанції так і при апеляційному оскарженні не заперечує факту проїзду регульованого пішохідного переходу на заборонений червоний сигнал світлофора, не заперечує, що на вказано відеозаписі саме він, як і не заперечує того, що одразу був зупинений співробітниками патрульної поліції.

Щодо доводів апелянта в частині допущення порушень при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення зафіксована відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (боді-камери), посилання на яку містить оспорювана постанова.

З відеозапису вбачається, що при розгляді справи інспектор у достатній мірі роз`яснив позивачу суть вчиненого ним правопорушення, положення статті 63 Конституції України та статті 268 КУпАП та його право на оскарження постанови, яке він і реалізував шляхом подання цього позову.

Доводи позивача про те, що інспектор не з`ясував усіх обставин справи не заслуговують на увагу, оскільки такі твердження є абстрактними, без вказівки на те, які саме пояснення мав відібрати інспектор патрульної поліції у позивача, враховуючи, що останній не заперечував факту порушення ним Правил дорожнього руху, не заявляв будь-яких клопотань.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 07 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 17.12.2025)