Справа № 520/31229/25
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

18 грудня 2025 року справа №520/31229/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Ніколаєва Ольга Вікторівна, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Начальника Слідчого відділу Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області Харіної Олени Василівни (вул. Дніпровська, буд.211, м. Мерефа, Харківський р-н, Харківська обл., 62472), Заступника начальника відділу правового забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області Гвоздецька Оксана Миколаївна (вул. Жон Мироносиць, буд.13, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61002) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати дії начальника Слідчого відділу Відділу поліції №3 Харківського районного управління №1 ГУ НП в Харківській області Харіної Олени Василівни включення у наданий нею відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у справі №635/2752/24, моїх персональних даних у вигляді РНОКПП, місця помешкання, номеру особистого телефону, електронної адреси неправомірними, такими що порушили мої права гарантовані ст.32 Конституції України та ч.1 ст.8 Закону України "Про захист персональних даних", на заборону зберігання та поширення моїх персональних даних;

- визнати дії заступника начальника відділу правового забезпечення ГУ НП в Харківській області Гвоздецької Оксани Миколаївни включення у наданий нею відзив на касаційну скаргу, у справі №635/2752/24, моїх персональних даних у вигляді РНОКПП, місця помешкання, номеру особистого телефону, електронної адреси неправомірними, такими що порушили мої права гарантовані ст. 32 Конституції України та ч.1 ст.8 Закону України "Про захист персональних даних", на заборону зберігання та поширення моїх персональних даних;

- зобов`язати начальника Слідчого відділу Відділу поліції №3 Хврківського районного управління №1 ГУ НП в Харківській області Харіну Олену Василівну, припинити зберігання моїх персональних даних, і в подальшому, не розповсюджувати мої персональні дані, якщо таке поширення моїх персональних даних не передбачено законодавством України;

- зобов`язати заступника начальника відділу правового забезпечення ГУ НП в Харківській області Гвоздецьку Оксану Миколаївну припинити зберігання моїх персональних даних, і в подальшому, не розповсюджувати мої персональні дані, якщо таке поширення моїх персональних даних не передбачено законодавством України.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі Вікторівні.

Ухвалою суду від 04.12.2025 позовну заяву було залишено без руху, зменшено розмір судового збору за подання позивачем даного адміністративного позову до розміру 1211,20 грн та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надати до суду платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору.

До Харківського окружного адміністративного суду 12.12.2025 надійшли пояснення позивача, в яких заявник вказав, що пенсія не є доходом, а є щомісячна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченим Законом пенсійного віку. Також позивач посилався на рішення Конституційного суду України від 27.02.2018 у справ №1-р/2018.

Дослідивши вказані пояснення, суд зазначає, що наведені у них доводи не можуть бути взяти до уваги як поважні підстави, з огляду на наступне.

У рішенні від 27.02.2018 №1-р/2018 зазначено, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист громадян, яке згідно з частиною другою статті 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням і не є заробітком громадян або іншим доходом, пов`язаним з будь-яким видом діяльності.

Наведеним рішенням визнано неконституційним положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Тобто, вирішуючи питання щодо неконституційності вказаних положень закону, Конституційним Судом України не вирішувалось питання щодо визначення поняття доходу, а стосувалось висновку в аспекті податкового законодавства.

Отже, твердження позивача, що пенсія не є доходом, спростовується нормами чинного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Наведені норми щодо відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру, а також звільнення від сплати судового збору закріплюють дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Реалізація права особи на вказане не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться в безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладену в постанові від 18 липня 2022 року у справі №161/18983/20.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, єдиною підставою для відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.

Майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір. Отже, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

З огляду на викладене, суд має можливість вирішити у спосіб, визначений наведеними нормами, питання щодо сплати судового збору, в той же час наявність такого майнового стану сторони, який не надає можливості здійснити сплату судового збору на час звернення до суду, підлягає підтвердженню саме з боку цієї сторони.

Отже, підставою для відстрочення або розстрочення, зменшення чи звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 8 Закону України "Про судовий збір" повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Суд враховує доводи позивача, проте зазначає, що з огляду на положення частини 1 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 8 Закону України "Про судовий збір" останні визначають необхідність встановлення у взаємозв`язку майнового стану сторони та інших передбачених ними умов.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі, право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі і фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Зазначена правова позиція також збігається з висновками Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року (заява №70297/01) та Верховного Суду України, викладеними в його ухвалі від 28 вересня 2015 року у справі № 21-5496а15.

Суд зауважує, що відповідно до Закону України "Про судовий збір" не передбачено звільнення всіх пенсіонерів від сплати судового збору при зверненні до суду, а статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Таким чином, надавши до суду пояснення стосовно виправлення недоліків позовної заяви, в якій позивач зазначає, що пенсія не є доходом та посилається на висновок Конституційного Суду України, зроблений у справі №1-р/2018 від 27.02.2018, що згідно ст. 151-2 Конституції України є обов`язковим для застосування, пенсія не є доходом, а є одним з видів соціальної виплати, в розумінні ст. 46 Конституції України», зазначає, що не готовий та не буде сплачувати судовий збір за подання до суду цього позову, та не надав до суду документу про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн, як того вимагала ухвала суду від 04.12.2025, позивачем не усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 04.12.2025 про залишення позовної заяви без руху.

Як зазначалось судом раніше, 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік ОСОБА_1 становить 2 367,94 грн (47358,70 грн х 0,05), що є більшим за розмір судового збору за подання цього позову.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовні заява повертається позивачеві.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 169, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Начальника Слідчого відділу Відділу поліції №3 Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області Харіної Олени Василівни (вул. Дніпровська, буд.211, м. Мерефа, Харківський р-н, Харківська обл., 62472), Заступника начальника відділу правового забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області Гвоздецька Оксана Миколаївна (вул. Жон Мироносиць, буд.13, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61002) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строк, визначені частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА