Справа № 120/12460/25
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 грудня 2025 р. Справа № 120/12460/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни,

за участі секретаря судового засідання: Бугай Олени Валентинівни

представника позивача: Пенькас Вікторії Миколаївни

представника відповідача: Кухрівського Олександра Васильовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Вінницькій області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.08.2025 №, №, №, №025046205.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, позивач зазначає, що придбання ФОП легкового автомобіля зумовлено необхідністю використання його в господарській діяльності, а саме для постійних робочих поїздок щодо узгодження питань, укладення договорів з контрагентами, які є невід`ємною складовою його діяльності. Позивач наголошує, придбання автомобіля було економічно доцільно з метою подальшого його використання в межах господарської діяльності з метою отримання прибутку. Факт використання придбаного автомобіля у господарській діяльності позивача підтверджується належними документами, які підтверджують логічний зв`язок між господарською діяльністю позивача та фактом використання придбаного автомобіля для провадження цієї діяльності. Оскільки позивач є власником транспортного засобу та використовує його у власній господарській діяльності, він має право на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплаченого при його придбанні та включенню до складу валових витрат у вигляді амортизації основних засобів. Позивач вважає, що надав усі необхідні документи, що підтверджують фактичне здійснення господарської операції, а отже, реалізував своє право на податковий кредит відповідно до вимог податкового законодавства.

Ухвалою від 09.09.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 01.10.2025, встановлено строк для подання відзиву на позов.

Відповідач в поданому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв`язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог законодавства з боку позивача.

Відповідач зазначив, що в липні 2024 року ФОП ОСОБА_1 було здійснено господарську операцію з придбання легкового автомобіля, яка не пов`язана з господарською діяльністю позивача. При цьому в даній економічній операції присутній лише ефект, який призводить до збільшення задекларованих витрат платника та зменшує об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості. В зв`язку з цим, перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат за 2024 рік встановлено їх завищення на 268522,90 грн., а саме: включення до складу валових витрат податкової декларації про майновий стан і доходи витрат у вигляді амортизації основних засобів, що не приймають участь в отриманні доходу та не пов`язані з веденням господарської діяльності в сумі 268522,90 грн. Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб за період з 01.07.2022 по 31.12.2024, що підлягає сплаті до бюджету самозайнятою особою встановлено заниження суми податку за 2024 рік в сумі 48334,12 грн, заниження суми податкового зобов`язання з військового збору за період з 01.01.2018 по 31.12.2024 на 4027,84 грн. Перевіркою встановлення заниження задекларованих фізичною особою-підприємцем показників у рядку 4.1 декларацій з податку на додану вартість «нараховано податкових зобов`язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199 ПК України за операціями, що оподатковуються за основною ставкою всього за липень 2024 року в сумі 644455 грн.

Ухвалою суду від 01.10.2025, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача та відкладено підготовче засідання на 20.10.2025.

Відповідно до довідки від 20.10.2025 справа (призначена на 20.10.2025 о 10:00 год.) знята з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

Ухвалою від 12.11.2025 закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 12.12.2025, занесеною до протоколу судового засідання, оголошено перерву у судовому засіданні.

Представник позивача під час судового розгляду справи підтримала позовні вимоги та надала суду пояснення, які відповідають змісту позовної заяви, просила суд позов задовольнити в повному обсязі.

Своєю чергою, представник відповідача позовні вимоги заперечив, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець відповідно до запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №0002491 від 21.06.2007, з 01.07.2022 по 31.12.2024 перебував на загальній системі оподаткування та зареєстрований платником ПДВ.

ФОП ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування за такими видами:

вантажний автомобільний транспорт КВЕД:49.41. (основний вид діяльності);

надання в оренду вантажних автомобілів КВЕД:77.12

надання в оренду сільськогосподарських машин та устаткування КВЕД:77.31

допоміжна діяльність у рослинництві КВЕД:01.61

роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами КВЕД 47.81.

У приватній власності та користуванні позивача перебувало 36 автомобілів, 33 автопричепа та напівпричепів, 14 автоцистерн.

Посадовими особами ГУ ДПС проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2018 по 31.12.2024, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2024, результати якої оформлено актом від 11.07.2025 № 20215/02-32-24-05/ НОМЕР_1 .

Під час перевірки контролюючий орган дійшов висновку про встановлення порушення підприємцем, зокрема:

- п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України суб`єктом господарювання завищено суму витрат, у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2024 рік в результаті чого занижена суму чистого оподатковуваного доходу за 2024 рік на 268522,90 грн. по результатам чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2024 рік в сумі 48334,12 грн.;

відповідальність встановлена п. 123.2 ст. 123 Податкового кодексу України.

- встановлено заниження суми податкових зобов`язань з військового збору за 2024 рік в сумі 4027,84 грн., чим порушено пп.1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України;

відповідальність встановлена п. 123.2 ст. 123 Податкового кодексу України.

- п.п.14.1.36, пп. 14.1.181, п. 14.1 ст. 14, п. 185.1 ст. 185, п.187.1 ст. 187, п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до:

заниження податкових зобов`язань на загальну суму 644455 грн., в т.ч. за липень 2024 року та від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 644455 грн.;

порушення граничного строку реєстрації податкових накладних в загальній сумі ПДВ 644455 грн.

Відповідальність за вказане порушення передбачена ст. 120 Податково кодексу України.

З огляду на зазначені в акті перевірки висновки ГУ ДПС було прийнято оспорювані податкові повідомлення-рішення від 12.08.2025:

- № про застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних при умовному продажі в розмірі 10200 грн;

- № про визначення суми грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 5034,84 грн., з яких 4027,87 грн. основного платежу та 1006,97 грн штрафних санкцій;

- № про визначення зменшення суми від`ємного значення з податку на додану вартість за липень 2024 року в сумі 644455 грн;

- № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються особами за результатами річного декларування в розмірі 60417,65 грн, з яких 48334,12 грн основного платежу, 12083,53 грн штрафних санкцій.

ФОП ОСОБА_1 не погодився із правомірністю вказаних рішень контролюючого органу та звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За приписами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу ( підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України) До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг (підпункт "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України). Згідно із пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи.

Пунктом 198.5 ст.198 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Отже, якщо товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, враховуючи приписи вищевказаних норм, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання за товарами/ послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Отже, здійснення господарської операції і її результати підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, а визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.

Крім того, відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення, є необхідною умовою для реалізації платником податку права на податковий кредит та в силу положень податкового законодавства надає платнику право зменшити податкові зобов`язання на суму витрат сплаченого податку у зв`язку з придбанням товарів при здійсненні господарської діяльності.

Водночас, відсутність економічної доцільності господарських операцій є підставою для зменшення в податковому обліку платника сум податкового кредиту. Наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, також не є безумовною підставою для формування податкового кредиту у разі непідтвердження фактів використання придбаних товарів та основних засобів у оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника.

Отже, податковим законодавством передбачене право платника податку на додану вартість на формування податкового кредиту у разі придбання товарів та послуг, які використовуються чи будуть використовуватись ним в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець відповідно до запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №0002491 від 21.06.2007, з 01.07.2022 по 31.12.2024 перебував на загальній системі оподаткування та зареєстрований платником ПДВ.

Видами економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 є вантажний автомобільний транспорт, надання в оренду вантажних автомобілів, допоміжна діяльність у рослинництві, надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування, роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами.

За результатами поданої декларації про майновий стан і доходи ФОП ОСОБА_1 задекларовано доходу в сумі 144523974,21 грн., а саме:

за 2022 рік - 24693751,92 грн.;

за 2023 рік - 58887285,57 грн.;

за 2024 рік - 60942936,72 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в липні 2024 року ФОП ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Баварія Центр» автомобіль BMW 730LdxDrive, 2022 року виготовлення, об`єм двигуна 2993 см3 вартістю 3866730 грн. (в т.ч. ПДВ 644455 грн.), що підтверджується договором купівлі - продажу від 12.07.2024, акт прийому - передачі від 12.07.2024, свідоцтвом про реєстрацію автомобіля серії НОМЕР_2 , видатковою накладною №3087 від 12.07.2024, податковими накладними №46 від 05.07.2024 на суму , №73 від 10.07.2024, №13 від 02.07.2024.

Починаючи з серпня 2024 року ФОП ОСОБА_1 проводив розрахунок амортизаційних нарахувань за даним транспортним засобом в щомісячному розмірі 53704,58 грн., відповідно до декларації про майновий стан і доходи за 2024 рік віднесено до витрат суму 268522,90 на основі нарахованої амортизації на даний автомобіль.

У той же час, за висновками контролюючого органу, фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, амортизаційні відрахування вартості легкового автомобіля, оскільки відповідно до пп. 177.4.5, пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення: земельні ділянки, об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі. Крім того, в даній економічній операції присутній лише ефект, який призводить до збільшення задекларованих витрат платника та зменшує об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.

Надаючи оцінку таким висновкам контролюючого органу, суд враховує наступне.

Відповідно до п.п. 164.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Як передбачено у пункті 177.2 статті 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, встановлений положеннями статті 177 ПК України.

Так, за правилами пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 ПК).

Згідно з пунктом 177.3 статті 177 ПК для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Положеннями пункту 177.4 статті 177 ПК (у редакції до 31.12.2016) визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1);

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (підпункт 177.4.2);

суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом (підпункт 177.4.3);

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4).

Підпунктами а, б пункту 185.1 статті 185 ПК визначено, що об`єктом оподаткування (ПДВ) є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Згідно з абзацами першим та другим пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (далі - Закон №996-ХІV).

Відповідно до статті 1 цього Закону (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону №996-ХІV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, а первинна документація є відображенням такої операції.

Щодо підтвердження використання позивачем в господарській діяльності придбаного легкового автомобіля, суд враховує наступне.

Як вказує представник позивача, придбання позивачем автомобіля BMW 730LdxDrive зумовлено необхідністю використання його в господарській діяльності, а саме для постійних робочих поїздок щодо узгодження питань, укладення договорів з контрагентами, які є невід`ємною складовою його діяльності. Таким чином, придбання вказаного автомобіля було економічно доцільно з метою подальшого його використання в межах господарської діяльності з метою отримання прибутку.

На підтвердження цих обставин позивачем надано документи щодо використання в господарській діяльності легкового автомобіля BMW 730LdxDrive :

- подорожні листи від 15.07.2024, від 29.07.2024р., 01.08.2024, від 20.08.2024, від 02.09.2024, від 11.09.2024, від 17.09.2024, від 20.09.2024, від 30.09.2024, від 02.10.2024, від 08.10.2024, від 15.10.2024, від 17.10.2024, від 04.11.2024, від 12.11.2024, від 21.11.2024, 02.12.2024, від 12.12.2024;

відомості про видачу пального на липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2024 року;

- наказ №32 від 17.10.2024, заява ОСОБА_2 .

Досліджуючи вказані документи, оцінюючи посилання сторін, суд акцентує уваагу, що законодавством не визначено вичерпний перелік первинних документів, як і не визначено в якому випадку який документ складається.

Так, відповідно до ст.ст. 42, 50 та 51 Цивільного кодексу України, фізична особа-підприємець є суб`єктом господарювання та здійснює господарську діяльність самостійно, без створення юридичної особи. Законодавством не встановлено обмежень щодо оформлення фізичною особою-підприємцем документів, що підтверджують господарський характер його дій, у тому числі наказів (розпоряджень) про поїздки, пов`язані з веденням підприємницької діяльності.

Отже, об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід. Чистий оподатковуваний дохід визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними із проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця. До витрат включаються, в тому числі, і вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції.

За правилами ПК України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат. Такі витрати фізичної особи-підприємця мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому всі витрати мають бути здійснені в межах господарської діяльності такого платника.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 05 липня 2019 року у справі №808/6038/15.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Для підтвердження зв`язку витрат із діяльністю, що оподатковується, використовується розпорядчий документ (наказ/розпорядження), який виконує функцію внутрішнього первинного документа.

Цей документ не дублює наказ про службове відрядження в розумінні трудового законодавства, а є внутрішнім розпорядчим документом, що фіксує мету поїздки, її строки та зв`язок з діяльністю фізичної особи-підприємця.

Фізична особа-підприємець має право оформлювати власне відрядження наказом або розпорядженням, що фіксує службову мету поїздки, її зв`язок із господарською діяльністю та строки. Вимога відповідача застосовувати до фізичної особи-підприємця трудові норми щодо відряджень - є неправомірною підміною правових категорій.

Також, законодавством України не визначено форму бланка подорожнього листа легкового автомобіля, тому платник податку може використовувати зручну для обліку форму первинного документа, затверджену наказом про облікову політику підприємства, за умови наявності всіх ознак первинного документа, відомостей у ньому про господарську операцію та підтвердження її здійснення.

Суд констатує, надані позивачем документи містять всі ознаки первинного документа, встановлені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: назву документа, дату складання, назву підприємства від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції (дані про рух автомобіля, загальний пробіг, витрати пального), посади осіб та особисті підписи відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення.

Отже, реальне використання вищевказаного транспортного засобу у господарській діяльності позивача підтверджують подорожні листи, відомості на видачу пального. Надані документи повністю відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно з п. 177.4 ПК України, фізична особа-підприємець має право включити до складу витрат витрати, безпосередньо пов`язані з веденням господарської діяльності.

Згідно з підпунктом 177.4.6 пункту 174.4 статті 174 ПК України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон №2344-III).

Згідно Закону №2344-III:

- автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно;

- автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт;

- автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб);

- транспортний засіб загального призначення - транспортний засіб, не обладнаний спеціальним устаткуванням і призначений для перевезення пасажирів або вантажів (автобус, легковий автомобіль, вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу);

- транспортний засіб спеціалізованого призначення - транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, інвалідів, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, швидка медична допомога, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо);

- транспортний засіб спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій (для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автобетономішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Статтею 19 Закону №2344-III визначена класифікація та умови реєстрації транспортних засобів.

Транспортні засоби за своїм призначенням поділяються на: транспортні засоби загального призначення; транспортні засоби спеціалізованого призначення; транспортні засоби спеціального призначення.

З аналізу норм чинного законодавства (Податкового кодексу України, Закону України «Про автомобільний транспорт, Закону України «Про Митний тариф України) вбачається, що основними засобами подвійного призначення вважаються і легковий, і вантажний автомобілі, що відносяться до товарної позиції 8703, 8704 і 8709 УКТ ЗЕД.

Легковий автомобіль BMW 730LdxDrive не відноситься до легкових автомобілів подвійного призначення.

Слід зазначити, що до складу витрат ФОП включаються, зокрема, витрати на паливо, запчастини та інші матеріали, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (пп. 177.4.1 пп. 177.4 ст. 177 ПК України). Водночас цей підпункт дозволяє включати до складу підприємницьких витрати на ремонт та експлуатацію майна (майно це в тому числі автомобіль), що використовується в господарській діяльності.

Отже, суд дійшов висновку, що ці витрати не належать до витрат подвійного призначення, а є безпосередніми витратами ФОП ОСОБА_1 пов`язаними із веденням господарської діяльності з метою отримання прибутку. А відтак, позивачем обґрунтовано віднесено такі витрати до складу витрат звітного періоду.

З огляду на викладене, суд вважає, що в діях ФОП ОСОБА_1 , як платника податку, відсутні порушення діючого податкового законодавства у спірних правовідносинах, а господарська операція не викликає сумніву в її реальності та відповідності дійсному економічному змісту, доцільності та діловій меті здійснення господарської діяльності, що підтверджується наявністю належним чином оформлених та досліджених у справі документів.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно збільшено позивачеві суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 60417,65 грн, в тому числі сума ПДФО 48334,12 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 12083,53 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення від 12.08.2025 року № та зменшено суму від`ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2024 року в розмірі 644455 грн., відповідно до податкового повідомлення-рішення від 12.08.2025 №. Відтак, зазначені податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

Відносно податкового повідомлення-рішення від 12.08.2025 року №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на 5034,84 грн, в тому числі сума військового збору 4027,87 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1006,97 грн., то суд зазначає таке.

Відповідно до пп. 1.2 п. 161 Підрозділу 10 Розділу XX ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 ПК України.

Тобто, по своїй правовій природі база військового збору для фізичної особи-підприємця визначається із суми доходу такого підприємця

Податкове повідомлення-рішення від 12.08.2025 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, має похідний характер від податкового від податкового повідомлення-рішення від 12.08.2025 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, щодо якого суд дійшов висновку про його протиправність, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо висновків податкового органу про встановлення порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України та застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 10200 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом встановлено, що позивачем не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну на загальну суму ПДВ 644455 грн за липень 2024 року.

Однак суд не погоджується із такими доводами контролюючого органу з огляду на те, що донараховані податкові зобов`язання з ПДВ визнано протиправними, про що детально зазначено вище.

Таким чином, враховуючи протиправність податкового повідомлення-рішення від 12.08.2025 №, відсутнє порушення вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України. Тож податкове повідомлення-рішення від 12.08.2025 №2 про застосування штрафних санкцій у розмірі 10200 грн також підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того, згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною, зокрема, у справі "Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", заява № 36985/97, рішення від 23 липня 2002 року, п. 110, адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи повинні бути розглянуті на підставі наданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів мусять саме податківці.

У пункті 53 у рішенні по справі "Федорченко та Лазоренко про України" Суд зазначив, що суди повинні при оцінці доказів керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що адміністративний позов є підставним та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 7201,07 грн, який в силу ч. 1 ст. 139 КАС України підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 12.08.2025 №, №, №, №.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 7201,07 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, )

Повне судове рішення складено 18.12.2025

Суддя Віятик Наталія Володимирівна