Справа № 160/25649/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Боженко Н.В.
за участі секретаря судового засідання: Сватко Є.А.
представника позивача: Міронової В.М.
представника відповідача: Лейченко І.М.
09 вересня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Дочірнього підприємства «СТАЛЬЗАВОД ТАС» (далі позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність податкових повідомлень-рішень відповідача, які є предметом оскарження. Позивач зазначає, що висновок відповідача про нереальність господарських операцій позивача з відповідними контрагентами є необґрунтованим та почергово надає пояснення таких операцій. Так, ТОВ «Лєтрейд» є перевізником працівників позивача на виробничій території, ТОВ «Команія Метаком» продавав позивачу товари в асортименті, при цьому висновки щодо припинення його діяльності здійснені на дату, яка настала після взаємодії позивача з цим контрагентом. ТОВ «Меркурій трейд» також є постачальником товару для позивача. ПП «Інком трейд» також є постачальником товару для позивача. ТОВ «Голд метал ЛТД» також є постачальником товару для позивача. ТОВ «Ракорді» також є постачальником товару для позивача. ТОВ «Придніпровський механічний завод» є надавачем позивачу послуг. В Акті перевірки на стор 54 перевіряючі дійшли висновку про недоказовість первинних документів, таких як видаткові накладні, акти виконаних робіт (послуг) по вищевказаних угодах в силу оформлення їх неналежним чином. Підприємству не зрозумілий такий висновок враховуючи, що в тексті Акту взагалі не описані порушення оформлення первинних документів та не зазначені недоліки первинного документу, які впливають на його дійсність, як і не зазначено який саме документ не відповідає встановленим вимогам. Єдиним аргументом недійсності господарських операцій позивача перевіряючі наводять відсутність руху активів у «задекларованих постачальників та інших, в т.ч. невстановлених осіб» (Висновок на стор 55 Акту). Фактично, податковий орган по вищевказаним операціям зробив висновок щодо порушень податкової дисципліни саме контрагентами позивача, при цьому взагалі не зазначивши які саме порушення здійснило ДП «СТАЛЬЗАВОД ТАС». Необхідно наголосити, що підстава недійсності господарської операції на думку відповідача саме « …складено первинні документи (вищенаведені акти виконаних робіт (послуг)) всупереч норм частини першої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пп. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704.» В той час, коли такі акти взагалі відсутні і не могли бути досліджені перевіряючими. Відповідно до угод, укладених з вищевказаними контрагентами, предметом є саме постачання металобрухту, а не надання послуг та первинними документами, які підтверджують рух металобрухту від постачальника покупцю є видаткова накладна, ТТН, акт походження металу, вагова, посвідчення про вибухобезпечність, прибутковий ордер, комісійний приймально-здавальний акт, рахунок, платіжні документи та банківські виписки (всі копії по кожній операції додаються до позову).
Підготовче судове засідання, призначене на 07 жовтня 2025 року, відкладене за клопотанням представника позивача. Наступне судове засідання призначено на 21 жовтня 2025 року.
16 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач фактично повторює доводи позовної заяви, наводить приклади судової практики та наполягає на помилковості доводів відповідача.
16 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано додаткові пояснення, які надійшли від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Пояснення повторюють відповідь на відзив.
21 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання про долучення доказів, яке надійшло від відповідача в підсистемі «Електронний Суд». До клопотання долучені документи на підтвердження характеристики діяльності контрагентів позивача.
21 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заперечення, яке надійшло від відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач повторює доводи відзиву та наводить приклади судової практики.
Підготовче судове засідання, призначене на 21 жовтня 2025 року, відкладене за клопотанням відповідача. Наступне судове засідання призначено на 18 листопада 2025 року.
17 листопада 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано додаткові пояснення, які надійшли від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Позивач повторює доводи позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 02 грудня 2025 року.
В судове засідання, призначене на 02 грудня 2025 року, представника сторін з`явились, надали свої пояснення по суті справи. В судовому засіданні оголошено перерву до 09 грудня 2025 року.
В судове засідання, призначене на 09 грудня 2025 року, представники сторін з`явились, надали пояснення та виступили з промовами в судових дебатах.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та об`єктивно оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.
На підставі наказу від 22.01.2025 року № 503-П проведена документальна планова виїзна перевірка позивача за період з 01.04.2018 по 30.09.2024 з метою здійснення контролю за додержанням вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів, установлених законодавством.
04 квітня 2025 року відповідачем за результатами перевірки складено Акт про результати документальної планової виїзної перевірки позивача 1514/04-36-07-13-04/19309317 (далі Акт перевірки).
Згідно додатку №4 до Акту перевірки в ході перевірки використано: статутні документи, накази по товариству, штатний розпис, декларації з податку на прибуток підприємства з додатками, звіти про сукупний дохід, договори та додаткові угоди до них, первинні документи (видаткові накладні, акти виконаних робіт, банківські виписки тощо), дані бухгалтерських рахунків 10, 13, 20, 22, 23, 31, 311, 361, 377, 631, 632, 65, 65, 66, 703, 71, 903, 92, 94, 95, 362, 701, 702, 75, 68, 79, платіжні доручення в іноземній та національній валюті, банківські виписки в іноземній та національній валюті, сплата податку на доходи нерезидентів, акти прийому-передачі з податку на прибуток за 2019-2023 роки та ІІІ квартал 2024 року, , реєстри виданих податкових накладних, видані податкові накладі, податкові декларації з ПДВ, реєстри отриманих податкових накладних, отримані податкові накладні, дозволи, декларації з єдиного податку, протокол загальних зборів від 18.04.2019 року №33, журнали-ордери та оборотно-сальдові відомості по рахункам, що пов`язані з оподаткуванням нерезидентів, виписки банку по сплаті дивідендів, роялті, інших доходів нерезидентам, валютно-митні декларації, ліцензії, заяви на застосування соціальних пільг, відомості про нарахуванні заробітної плати, податкові розрахунки за формою №1ДФ, банківські виписки по рахункам, касова книга та касові документи, договори з банківською установою, журнали ордери, авансові звіти, прибуткові та видаткові касові ордера, картки рахунку 372 по працівникам підприємства. Документи досліджувалися вибірково, за виключенням декларацій з податку на прибуток та звітів про сукупний дохід, податкових декларацій з ПДВ, протоколу загальних зборів, журналів-ордерів та оборотно-сальдових відомостей, валютно-митних декларацій, первинний документів і платіжних документів у сфері ЗЕД.
Згідно висновків Акту перевірки виявлено порушення позивачем низки положень законодавства, серед яких для даної справи мають значення наступні:
1) порушення п.44.1. п.44.2 ст.44. п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 9 627 262 гри., у тому числі:
- за 2018 рік - 81 190 грн. (І квартал 2018 року - 0 грн.. II квартал 2018 року - І 764 грн.. III квартал 2018 року -0 грн.. IV квартал 2018 року - 79 426 грн.);
- за 2019 рік - 2 842 787 грн. (І квартал 2019 року - 216 606 грн., II квартал 2019 року - 586 575 грн. III квартал 2019 року - 1 065 327 грн.. IV квартал 2019 року 974 279 грн.);
- за 2022 рік - 5 604 765 грн. (І квартал 2022 року - 0 грн.. II квартал 2022 року - 0 грн.. III квартал 2022 року - 36 036 грн., IV квартал 2022 року - 5 568 729 грн.);
- за 9 місяців 2024 року - 1 098 520 грн. (І квартал 2024 року - 270 163 грн.. II квартал 2024 року - 242 340 грн.. III квартал 2024 року - 586 017 грн.)
2) порушення п.198.3 та п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого донараховано податок на додану вартість на загальну суму 2 596 593 грн., в т.ч. за:
- грудень 2018 року - 43 800 грн.;
- січень 2019 року - 43 800 грн.;
- лютий 2019 року - 20 900 грн.;
- березень 2019 року - 35 948 грн.
- квітень 2019 року - 60 000 грн.;
- травень 2019 року - 363 980 грн.
- червень 2019 року - 52 920 грн.;
- липень 2019 року - 313 740 грн.;
- серпень 2019 року - 65 160 грн.;
- вересень 2019 року - 280 542 грн.;
- жовтень 2019 року - 275 592 грн.;
- листопад 2019 року - 378 000 грн.;
- грудень 2019 року - 406 306 грн.;
- січень 2020 року - 235 774 грн.,;
- липень 2024 року - 11 325 грн.;
- вересень 2024 року - 8 806 грн.
Такі висновки стосуються взаємодії з наступними контрагентами:
Згідно Договору №0730/24 від 01.07.2024 ТОВ «Летрейд» «Перевізник» та ДП «Стальзавод ТАС» «Клієнт» Перевізник від свого імені та за рахунок Клієнта забезпечує перевезення робітників Клієнта автомобільним транспортом місткістю до 100 місць у міському сполученні на території України.
Зауваження контролюючого органу стосувались операцій по податковим накладним від 26.07.2024 року №77, від 31.07.2024 року №78, від 31.08.2024 року №18, від 30.09.2024 року №13, що виписані на підставі актів надання послуг від відповідних дат.
Операції з ТОВ "Команія Метаком" здійснювалися згідно договір купівлі - продажу №10-10/20 від 23.10.2020 року.
Зауваження контролюючого органу стосувалися операцій з поставки по 26 податковим накладним за період з 02.11.2020 року по 23.04.2021 року.
Операції з ТОВ "Меркурій-трейд" здійснювалися згідно договір купівлі - продажу №06-01/21 від 02.06.2021 року.
Зауваження контролюючого органу стосувались операцій по податковим накладним від 09.06.2021 року №115, від 17.06.2021 року №135, від 18.06.2021 року №139, від 18.06.2021 року №142, від 22.06.2021 року №145, що виписані на підставі видаткових накладних від відповідних дат.
Операції з ПП "Інком-трейд" здійснювалися згідно договорів купівлі - продажу №12-06/17 від 04.12.2017 року та №03-10/19 від 11.03.2019 року.
Зауваження контролюючого органу стосувалися операцій з поставки по 21 податковим накладним за період з 14.06.2018 року по 14.08.2019 року.
Операції з ТОВ "Ракорді" здійснювалися згідно договорів купівлі - продажу №04-14/21 від 22.04.2021 року та №01-04/22 від 06.01.2022 року.
Зауваження контролюючого органу стосувалися операцій з поставки по 97 податковим накладним за період з 14.05.2021 року по 31.01.2022 року.
Операції з ТОВ «Голд метал ЛТД» здійснювалися згідно договору купівлі - продажу №01-08/24 від 03.01.2024 року.
Зауваження контролюючого органу стосувалися операцій з поставки по 30 податковим накладним за період з 15.01.2024 року по 20.09.2024 року.
3) з ТОВ «Придніпровський механічний завод» та ФОП ОСОБА_1 .
Операції здійснювалися згідно договору поставки №25/12-18/10-15/18 від 09.10.2018 та специфікацій №№1-14.
Зауваження контролюючого органу стосувалися операцій з поставки по 40 податковим накладним за період з 19.12.2018 року по 27.01.2020 року.
ФОП ОСОБА_1 надавав позивачу послуги перевезення згідно договору експедирування №06/12 від 06.12.2018. Зауваження контролюючого органу стосувалися 19 актів перевезення, складених в період з 21.12.2018 року по 18.12.2019 року.
05 червня 2025 року відповідач на підставі Акту перевірки прийняв щодо позивача податкові повідомлення-рішення:
Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Згідно з пп. 14.1.36., 14.1.157 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Відповідно до пп. 16.1.2, 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний:
- вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів;
- подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів;
- сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи, визначені пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За пп. 41.1.1. п. 41.1. ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Згідно п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Згідно пп. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках
Відповідно до п.п. 61.1. ст. 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способи здійснення податкового контролю перелічені у ст.62 Податкового кодексу України, до них відноситься, зокрема, відповідно до п.62.1.3. Податкового кодексу України здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до п.75.1., 75.2. ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Відповідно до п. 133.1. ст. 133 Податкового кодексу України платниками податку - резидентами є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.
За пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Підпунктом 135.1. ст. 135 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно п. 136.1. ст. 136 Податкового кодексу України базова (основна) ставка податку становить 18 відсотків.
Відповідно до п. 137.1. ст. 137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.
За п. 185.1. ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Підпунктом 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:
товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;
газу, який постачається для потреб населення;
електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.
Згідно п. 193.1. ст. 193 Податкового кодексу України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 відсотків.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Суд вважає за необхідне перед здійсненням відповідної оцінки обставин справи та доводів сторін окреслити критерії та аспекти, виходячи з яких такий аналіз буде здійснено. В цьому відношенні суд керується сталими та актуальними правовими висновками Верховного Суду, які наводяться в цій частині рішення суду, однак саме крізь призму таких висновків та з їх урахуванням відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України буде здійснено оцінку усіх господарських операцій з усіма контрагентами.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3); добросовісно (п. 5); розсудливо (п. 6); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).
Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.
Оцінюючи ці та усі наступні документи суд виходить з того, що первинні документи повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - змісту робіт, послуг, використаних матеріалів, робіт, тощо. При цьому, сама собою наявність, або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 19.08.2024 року у справі №1.380.2019.002186.
Певні недоліки оформлення первинних документів не є самостійною підставою для висновків про нереальність господарських операцій, відомості про які несуть в собі надані інші первинні документи на підтвердження реальності відповідних операцій.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі №1.380.2019.001522, від 13.01.2021 року у справі №826/506/16.
Верховними Судом вже сформована стала та послідовна практика щодо застосування наведених норм права. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, виснувала, зокрема, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Такий висновок Велика Палата зробила, застосувавши норму частини восьмої статті 9 Закону № 996-XIV, згідно з якою відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Цю норму Велика Палата тлумачила як таку, в якій відображено принцип індивідуальної відповідальності платника податків за внесення недостовірних відомостей до первинних документів.
Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на те, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі лише наявність вироку щодо контрагента платника податків, факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Щодо достатності ресурсів для здійснення господарських операцій слід зважати на те, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України», якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.
Оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагент податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку, то у разі підтвердження факту отримання послуг, платник не може відповідати за порушення, допущені виконавцем, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи
Податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, відсутність за юридичною адресою на момент звірки тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.
Відтак посилання контролюючого органу на можливі порушення вимог податкового законодавства контрагентом позивача не можуть бути підставою для висновку про нереальність господарських операцій за укладеними з ним договором.
Чинним законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємницької діяльності стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявність тих чи інших основних фондів, зокрема, земельних ділянок тощо для здійснення господарської операції. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальну можливість виконання правочину.
При цьому сталою та послідовною практикою Верховного Суду є щодо інформації, так інформація, що міститься в інформаційних базах даних контролюючих органів, носить інформативний характер та не доводить наявності порушень податкового законодавства добросовісним платником податку. Вказана позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема в постанові від 30 вересня 2021 року у справі №400/1986/19. У постанові від 03 вересня 2019 року у справі №810/3790/17 Верховний Суд також вказав, що висновки про відсутність у контрагентів (по «ланцюгу» постачання) трудових та матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, наявної в базі даних ДФС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів Позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.07.2024 року у справі №803/1174/17.
Відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Про фіктивність господарських операцій може свідчити невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковість здійснених операцій.
Сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником
Збирання податкової інформації є етапом контрольно-перевірочної роботи та не передбачає здійснення контролюючим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються контролюючим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах контролюючого органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться, відповідно, сама по собі така інформація не є належним доказом по справі
Інформація про контрагентів позивача з автоматизованих інформаційних систем органів ДФС може бути підставою для висновків щодо реальності господарських операцій лише в сукупності з іншими доказами, що підтверджують неможливість конкретного контрагента приймати участь у здійсненні конкретної господарської операції, що в даному випадку відсутнє.
За умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його контрагентів для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.07.2024 року у справі №440/2167/19.
Правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не укладав господарські договори, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача його безпосередніми контрагентами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.11.2023 року у справі №140/5295/21.
Сама собою наявність кримінальних проваджень за фактами фіктивного підприємництва не є беззаперечним доказом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків усіх господарських операцій, здійснених між платником та його контрагентами. Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним щодо дійсного стану правосуб`єктності своїх постачальників і реально отримати від них товари (роботи/послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Стосовно об`єктивних факторів збитковості розглядуваних (оспорюваних) операцій суд зазначає, що законодавець надав платнику податків право здійснювати господарську діяльність на власний ризик та можливість самостійно оцінювати її ефективність та доцільність, з огляду на мету отримання економічного ефекту і приросту активів в майбутньому, а також самостійно обирати виконавців послуг або постачальників товарів, а, відтак, продаж позивачем продукції за ціною нижчою виробничої собівартості, не можна розглядати операцією поза межами господарської діяльності позивача. Збитковість операції виключає право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі доведення податковим органом відсутності у платника податків розумної ділової мети, свідомого здійснення платником податків завідомо збиткових операцій з метою отримання, зокрема, податкових вигод тощо.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.03.2023 року у справі №200/4942/20-а.
Зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
В той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Проте, із визначеного в Податковому кодексі України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.
Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.
З`ясування наміру платника податків на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.
Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.
При цьому варто виходити з того, якою в тій чи іншій ситуації має бути поведінка добросовісного суб`єкта господарювання, що за звичайних умов ведення господарської діяльності зацікавлений у найбільшому скороченні своїх витрат.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.12.2023 року у справі № 440/5151/19.
Адміністративний суд під час перевірки правомірності податкового повідомлення-рішення, прийнятого на підставі акта перевірки, не може підміняти контролюючий орган шляхом дослідження обставин, які не були зафіксовані в акті перевірки, для визначення обсягу податкових прав та обов`язків платника.
Суд почергово здійснює аналіз господарських операцій позивача з кожним з контрагентів, черговість визначено згідно Акту перевірки. Відповідні доводи викладені в Акті перевірки у розділі 3.1.1.1. (сторінка 24).
Згідно Договору №0730/24 від 01.07.2024 ТОВ «Летрейд» «Перевізник» та ДП «Стальзавод ТАС» «Клієнт» Перевізник від свого імені та за рахунок Клієнта забезпечує перевезення робітників Клієнта автомобільним транспортом місткістю до 100 місць у міському сполученні на території України. Перевізником Клієнту були надані акти виконаних робіт та податкові накладні на загальну суму 176 135,47 грн., в т.ч. 29 355,91 ПДВ грн.
Відповідач вказував, що на ДП «Стальзавод ТАС» існує пропускна система в`їзду та виїзду автотранспорту з заводу та прохідна на території заводу ПРАТ «Камет-сталь» (код ЄДРПОУ 5393085) де ведуться журнали обліку входу та виходу людей та автотранспорту. Інформації, щодо проїзду через вищевказані прохідні, підприємством не надано. Надання ТОВ «Летрейд» транспортних послуг з перевезення вантажу та перевезення робітників автомобільним транспортом без відповідних підтверджуючих документів (відмітка проїзду через прохідні, пункти навантаження/розвантаження вантажу та перевіз робітників (звідки та куди)) ставить під сумнів. Таким чином, сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в придбанні транспортних послуг ДП «Стальзавод ТАС», свідчить про те, що метою їх функціонування є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди.
Позивач пояснював це тим, що Додатками до Договору сторони погодили маршрут і час надання послуг. Враховуючи, що ДП «СТАЛЬЗАВОД ТАС» знаходиться на території ПрАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ» та шлях до робочого місця проходить виключно через територію ПрАТ «КАМЕТ СТАЛЬ» і ТОВ « ТАС ДНІПРОВАГОНМАШ», довжина якого складає майже 2,5 км, профспілковим комітетом підприємства висловлено клопотання про забезпечення робітників транспортом від центральної КПП ПрАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ» до КПП ТОВ «ТАС ДНІПРОВАГОНМАШ». При цьому маршрут слідування автобусу не передбачає перетин КПП, що дозволяє підприємству виконувати вимоги договору про надання послуг пропускного та внутриобєктового режиму при знаходженні на території ПрАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ». Для наочності розуміння маршруту автобусів в додатку до позовної заяви додаю витяг з гул карти із зазначенням маршруту та відстані, яку проїжджає автобус. Отже, автобуси не перетинають КПП із пасажирами в салоні, а призначені виключно для швидкого подолання робітниками відстані по території ПрАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ». Таким чином, висновок контролюючого органу про сумнівність надання послуг ТОВ «Лєтрейд» не відповідає дійсності і спростовується наявними первинними документами
Тобто, послуги надавалися виключно на території ПрАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ» без виїду та заїзду через контрольно-пропускні пункти на вищезгадану територію.
В запиті № 31 від 11.03.2025 р., в якому були затребувані завірені копії документів по взаємовідносинам ДП «СТАЛЬЗАВОД ТАС» з ТОВ «ЛЄТРЕЙД» за період з 01.04.2018 р. по 30.09.2024 р. не було запрошено інформації щодо проїзду автотранспорту через прохідні на територію ПрАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ», тому твердження перевіряючих щодо ненадання інформації хибні.
Ці ж заперечення позивач надавав і до Акту перевірку.
Тим не менш, позиція контролюючого органу навіть на стадії судового розгляду спірних податкових повідомлень-рішень зводилась до того, що позивач не надав відомості про проїзд транспорту через прохідні ПрАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ».
Суд повторює, що вимоги ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.
Суд констатує порушення відповідачем вищевказаних вимог під час формування висновків щодо цієї частини господарської діяльності позивача.
Тобто, відомості про перетин КПП стороннього суб`єкта господарювання не затребувалися.
Більш того, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 11.07.2023 року у справі №813/2901/18.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.01.2023 року у справі №520/6006/21.
У спорах правомірності рішень чи діянь тягар доказування покладається саме на суб`єкта владних повноважень, а не на позивача.
На сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом».
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.01.2023 року у справі №520/6006/21.
Як наслідок, відповідач, фактично стверджуючи, що перевезення працівників позивача з прохідних не здійснювалося спірним контрагентом, мав принаймні підтвердити відсутність обставини, яку поклав в основу своїх висновків, які зводяться до твердження про те, що якщо позивач не надає відомості з КПП іншого підприємства, значить послуга не надавалася. Таке доведення цілком розсудливо було б здійснювати на основі відомостей, отриманих і від такого іншого підприємства (ПрАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ») та навіть від надавача послуг безпосередньо (ТОВ «Лєтрейд»), однак відповідач в основу своїх висновків такі документи не покладав, що вбачається з додатку №4 до Акту перевірки, який містить виклад документів, використаних в ході перевірки.
Суд окремо зауважує, що значення має не те, що цей лист позивач отримав після складення спірних податкових повідомлень-рішень, а підхід контролюючого органу, який фактично є опосередкованим встановленням обставин, без використання наявних повноважень в повному обсязі маючи можливість об`єктивно встановити певну обставину, контролюючий орган цього не здійснює, вдаючись до надання переваги власному тлумаченню непрямих доказів.
Разом з цим, слід констатувати і те, що відповідач не лише не підтвердив власні твердження, а й помилково вважав, що відповідні твердження вказують на існування обставин, з якими відповідач їх пов`язував тлумачення непрямих доказів, здійснене контролюючим органом, є хибним саме по собі. Тобто, сам по собі висновок про те, що контролюючий орган не має відомостей про перетин транспортними засобами КПП ще об`єктивно не свідчить про відсутність такого перетину.
Так, позивач споживав послугу з перевезення його працівників на території іншого підприємства. Відсутність (навіть теоретична) вже у самого такого іншого підприємства відомостей про перетин його КПП транспортними засобами надавача послуг свідчить про стан та якість правовідносин відповідних суб`єктів, без участі позивача, який не може бути відповідальним за такі правовідносини в будь-якому випадку. Тобто, якщо б навіть ТОВ «ЛЄТРЕЙД» та ПрАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ» певним чином не визначили між собою порядок проходження КПП останнього, це не могло б створювати однозначних правових наслідків для позивача. В свою чергу відповідач, перевіряючи та встановлюючи обставини щодо саме позивача (адже це його господарські операції визнані нереальними), мав поза розумним сумнівом підтверджувати свої висновки про допущення саме позивачем порушень законодавства.
Отже, відповідач не довів існування обставин, які стверджував, а загальний підхід до встановлення факту правопорушення зі сторони позивача був хибним та ґрунтувався на поверхневому і непрямому дослідженні і встановленні обставин.
Як наслідок, висновки відповідача щодо цього контрагента є необґрунтованими.
В свою чергу суд не є податковим органом вищого рівня і в ході судового розгляду здійснює правосуддя, а не додаткову перевірку діяльності позивача. Як наслідок, якщо контролюючий орган в ході реалізації власних повноважень (проведення перевірок) не з`ясував обставину, яка впливає на можливість прийняття певного рішення, то ця обставина свідчить виключно про протиправність такого рішення як необґрунтованого, що є порушенням в т.ч. ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також відповідач згадував про ризиковий статус цього контрагента. Щодо цього зауваження зазначає, що воно не може створювати юридичних наслідків для позивача, оскільки йдеться навіть не про його контрагента, а про суб`єктів господарювання, з якими взаємодіяв контрагент позивача тобто, на ці обставини позивач впливу не мав та мати не міг. Більш того, сама по собі обставина визнання таких суб`єктів господарювання такими, щодо яких прийнято рішення про їх відповідність критеріям ризиковості платника податків, не свідчіть про нереальність усіх господарських операцій з їх участю.
Щодо господарських операцій з ТОВ "Компанія Метаком" (нова назва ТОВ "Рудаторг"), 43533054, ТОВ "Меркурій-трейд" 43463129, ПП "Інком-трейд" 31846029 та ТОВ "Ракорді" 44284497, ТОВ «Голд метал ЛТД» 45148971.
Відповідач об`єднав цих контрагентів в Акті перевірки (сторінка 28) з огляду на подібність характеру правовідносин позивача з ними, а також спільний характер зауважень відповідача: придбання металобрухту у цих суб`єктів господарювання, які мають ознаки сумнівності (віднесених до категорії СФП). Також, згідно наявних баз (AIC «Податковий блок») встановлено відсутність персоналу (не подано форма№1-ДФ), відсутність виробничого обладнання та транспортних засобів, відсутність складських та офісних приміщень, інших основних фондів, що підтверджується даними форми №2, ненадання податкової звітності з податку на прибуток та відсутність реєстрації платником ПДВ або свідоцтво платника ПДВ анульовано, тощо.
Суд констатує, що формулювання зауважень до стану господарських операцій з використанням невичерпного кола доводів («тощо») є необґрунтованим. В спірних правовідносинах для позивача приймається юридичного значуще рішення (спірні податкові повідомлення-рішення), в зв`язку з чим відповідні обставини не можуть встановлюватися в будь-який інший спосіб, окрім як однозначного визначення.
Доводи щодо наявності ресурсів судом вже оцінено раніше. Відповідні висновки зводяться до безпідставності оцінки ризиковості операцій виключно за формальним критерієм (дослідженням інформаційних баз даних податкового органу).
Також суд зауважує, що констатуючи недостатність ресурсів для здійснення господарської операції, відповідач діє без жодного обґрунтування відповідного висновку, тобто така поведінка набуває ознаки свавілля, оскільки не містить жодного обґрунтування. Так, відповідачем робиться висновок, однак обґрунтування такого висновку відсутнє як таке відповідач не наводить жодного пояснення та розрахунків, з яких би можна було встановити методику та метрики, за якими відповідач визначає достатність або недостатність ресурсів (матеріальних, трудових і тд) для здійснення господарської операції.
Суд також звертає увагу на те, що недотримання нормативів (існування яких відповідач навіть не стверджував) саме по собі також ще не може свідчити про нереальність операції, оскільки належить аналізувати режим роботи підприємства, кількість змін роботи, можливі прояви порушення трудових прав працівників, що може мати місце та тягне за собою відповідальність, однак не нівелює реальність господарських операцій, а також інші суттєві фактора, аналіз яких відповідач не здійснював.
В т.ч. доцільно зауважити, що необхідним є і обґрунтування того, що певна кількість ресурсів може бути недостатня для господарських операцій з наявними показниками, однак все ще може бути достатня для господарських операцій з меншими показниками тобто, необхідно обґрунтувати, що недостатність ресурсів свідчить саме про повну неможливість здійснити усі оспорені господарські операції, а не, наприклад, половину від таких операцій.
Отже, саме лише твердження про недостатність ресурсів для здійснення господарської операції, без будь-яких пояснень щодо підстав такого висновку, алгоритму його формування, наведення відповідних розрахунків є неприпустимим узагальненням та не може зумовлювати притягнення особи до юридичної відповідальності.
Необґрунтованість висновків відповідача про нереальність господарських операцій позивача є самостійною та достатньою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень у відповідній частині, оскільки суд не є податковим органом вищої інстанції та не повинен самостійно замість відповідача фактично проводити належну перевірку діяльності позивача. Адміністративний суд є органом правосуддя, який оцінює в першу чергу правомірність поведінки суб`єкта владних повноважень, одним з критеріїв такої оцінки є обґрунтованість дій відповідача, однак суд не повинен діяти у відповідних правовідносинах замість суб`єкта владних повноважень, що є очевидним наслідком принципу поділу влади. Як наслідок, якщо контролюючий орган зробив суттєво необґрунтовані висновки та на їх підставі прийняв податкові повідомлення-рішення, такі обставини зумовлюють протиправність податкових повідомлень-рішень.
Обставини звітування такими контрагентами та їх перебування в реєстрах не можуть бути окремими підставами для створення для позивача негативних наслідків з огляду на принцип індивідуальної відповідальності.
Також суд надає оцінку іншим доводам, наведеним відповідачем у відповідній частині Акту перевірки.
Так, відповідач також зазначав, що сума доходу за 2021 рік, отриманого від реалізації в адресу ДП «Стальзавод ТАС» металобрухту в розмірі 1 250 644 грн. ТОВ «Компанія Метаком» не задекларована. Аналогічне зауваження висунуто і щодо ТОВ «Меркурій - трейд».
Окрім повторно порушення принципу індивідуальної відповідальності, суд також зауважує, що в спірних податкових повідомленнях-рішеннях не вказано про визначення позивачу податкових зобов`язань за 2021 рік, також не вказано про допущення порушення в 2021 році (податкові зобов`язання визначені за інші періоди). Отже, це зауваження відповідача в цілому є нерелевантним, адже щодо тих років, за які податкові зобов`язання позивачу визначені, відповідач такого зауваження не висував.
Стосовно ПП «Інком - трейд» та ТОВ «Голд метал ЛТД» це зауваження висунуто з узгодженістю стверджуваного недекларування та періодів, за які позивачу визначено податкові зобов`язання та періоду вчинення правопорушення. Як наслідок, щодо цих контрагентів йдеться лише про порушення принципу індивідуальної відповідальності. Щодо ТОВ «Ракорді» такого зауваження не висувалося.
Щодо господарських операцій з ТОВ «Придніпровський механічний завод» та зауваження щодо ФОП ОСОБА_1 .
В наданих Актах на перевезення вказаний транспортний засіб перевезення КАМАЗ AE9364HB, але відповідно інформаційних баз даних ДПС України та в ході аналізу податкової звітності, у перевізника ФОП ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_2 ) відсутні основні засоби, не звітує щодо наявних/орендованих транспортних засобів.
В ході проведення перевірки встановлено, що підприємство ДП "Стальзавод ТАС» розташовано на території ПрАТ "КАМЕТ-СТАЛЬ". Переміщення будь-яких транспортних засобів ДП "Стальзавод ТАС» (легкові автомобілі, вантажні автомобілі, автобуси тощо) здійснюється безпосередньо по території ПрАТ "КАМЕТ-СТАЛЬ". Тобто, будь-який вивіз та ввезення ТМЦ можливо тільки після проходження охорони КПП ПрАТ "КАМЕТ-СТАЛЬ" з оглядом охороною, перевіркою супровідних документів, та проставленням спеціальної відмітки та штампу (печатки) ПрАТ "КАМЕТ-СТАЛЬ" при в`їзді на територію та при виїзді з території. У наданих до перевірки ТТН наявні тільки печатки ДП "Стальзавод ТАС» (як Замовника) та ТОВ "Придніпровський механічний завод" (як Виконавця) та відсутні будьяки позначки (штампи, печатки тощо), які б підтверджували факт перетину КПК ПрАТ "КАМЕТ-СТАЛЬ" транспортними засобами (вивіз та ввезення ТМЦ).
Наведена вище сукупність фактів та обставин, що характеризують взаємовідносини ДП "Стальзавод ТАС" з ТОВ "Придніпровський механічний завод" свідчать про те, що метою є виключно документальне оформлення послуг без реального здійснення робіт для отримання податкової вигоди.
Суд почергово оцінює вказані зауваження відповідача з урахуванням доводів позивача.
Відповідач вказував, що перевізник не зареєстрував в базах даних ДПС України транспортний засіб, яким здійснювалися перевезення.
У відповіді на відзив позивач вказував, що відповідач навіть не зазначив в Акті перевірки ані суттєві для таких послуг умови Договорів, які позивач надавав під час перевірки по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_1 (зокрема, №11-03/19 від 01.11.2019 та №01-42/19 від 02.01.2019), ані дані свідоцтва серії НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 (рік випуску 1990, дата реєстрації за ОСОБА_1 26.10.2012р., тип транспортного засобу: Самоскид-С, марка: КАМАЗ, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 ), виданого Дніпродзержинським ВРЕР ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, який зазначений у ТТН при виконанні послуг перевезення.
Також надано ці документи та відомості з ГСЦ ТСЦ МВС України.
Зважаючи на об`єктивну наявність у перевізника відповідного транспортного засобу, суд констатує безпідставність зауваження відповідача саме до реальності господарської операції. Цей довід міг би бути значущим в разі повного юридичного зв`язку особи з транспортним засобом, однак такий зв`язок підтверджується вказаними документами. Як наслідок, відповідач безпідставно ототожнив відомості з баз даних та обставини реальності дійсності, які можуть і не узгоджуватися з відповідними базами даних.
Також відповідач вкотре порушив принцип індивідуальної відповідальності, адже негативні наслідки від стверджуваних відповідачем обставин господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 застосовані саме для позивача.
Щодо проставлення штампів в ТТН позивач вказував, що недоречним є посилання податкового органу на відсутність на супровідних документах «спеціальної відмітки та штампу (печатки) ПрАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ» (стор 63 Акта). Враховуючи, що взаємовідносини з надання послуг склалися виключно між ДП «Стальзавод» та ТОВ «Придніпровський механічний завод» позивач не зобов`язаний надавати третім особам документи (а тим паче первинні) для перевірки чи проставлення печаток або штампів. Податкове законодавство зобов`язує до належного виконання та оформлення документів господарської операції суб`єктів, які є сторонами такого зобов`язання, а ніяк не третіх сторін чи інших юридичних осіб. Не проаналізувавши правила перетину КПП, документи, які встановлюють порядок перетину КПП, стверджувати про необхідність (обов`язковість) проставлення печаток і штампів на первинних документах при в`їзді і виїзді з території є неправильним. Відсутність печаток і штампів третіх осіб на первинних документах позивача не порушує дійсності такого первинного документа та не суперечить порядку його заповнення та оформлення.
Суд вже констатував поверхневий характер підходу відповідача до оцінки обставин перетину КПП ПрАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ». Вже в цьому аспекті слід повторно вказати, що відповідач вкотре замість дослідження інформації, наявної у власника КПП, за допомогою опосередкованого встановлення обставин робить юридично значущі висновки. Обґрунтування встановлення обставини перетину КПП не через дослідження відомостей, наявних у власника КПП (принаймні як одного з визначальних способів встановлення відповідної обставини), а лише через непрямі доводи, є безпідставним. Більш того, відповідач вказує на нібито необхідності проставлення штампу саме в первинних документах позивача і його контрагента, однак взагалі не обґрунтовує в зв`язку з якою нормою права таке проставлення сторонніми суб`єктами господарювання повинно мати як таке, тим більше саме цих первинних документах (а не, наприклад, в журналах в`їзду-виїзду транспортних засобів). Також відповідач не обґрунтував джерело його відомостей про практику проставлення відповідних штампів, адже в додатку №4 до Акту перевірки відсутні листи ПрАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ» як власника відповідних КПП.
Отже, такі висновки відповідача суд визнає безпідставними.
Щодо розрахунків кількості та ваги відливок позивач вказав у позові, що він та ТОВ «Придніпровський механічний завод» є великими промисловими підприємствами у яких в наявності є електромостові крани завдяки яким і відбувається навантаження-розвантаження. Враховуючи, що кран рахується на балансі підприємства та бере участь у технологічному процесі, ДП «СТАЛЬЗАВОД ТАС» не повинно складати окремі первинні документи щодо вартості таких процесів. В свою чергу, сторони договору домовилися про вартість послуг, яка включає в тому числі і роботи по розвантаженню/навантаженню відливок/виробу ТОВ «Придніпровський механічний завод». Відповідно до вимог ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.
У відзиві та запереченні відповідач лише повторював висновок Акту перевірки, не наводячи жодних змістовних заперечень щодо вказаного твердження позивача.
Суд визнає слушними доводи позивача в цій частині, оскільки відповідач дійсно не стверджував і тим більше документально не підтвердив обставини, які є складовими його суджень. Зокрема, дійсно, відповідач, не заперечуючи проти наявності у позивача спеціалізованого обладнання, не обґрунтував в зв`язку з чим мають складатися окремі документи щодо кожного випадку його використання, тим більше для власних виробничих потреб (завантажити власний товар перевізнику).
Додатково суд зауважує, що доводи відповідача про те, що у нього «виникає сумнів щодо реальності здійснення вказаних операцій» не можуть зумовлювати настання юридично значущих наслідків для позивача, оскільки навпаки відповідач в цьому спорі та ще при прийнятті спірних рішень повинен встановлювати обставини згідно стандарту «поза розумним сумнівом». Як наслідок, відповідач фактично визнає, що його висновки мають ймовірнісний, неоднозначний характер, що свідчить про неможливість прийняття податкових повідомлень-рішень за такого стану встановлення обставин. Однак в разі їх прийняття неусунутий сумнів навіть у суб`єкта прийняття таких податкових повідомлень-рішень свідчить лише на користь протиправності таких податкових повідомлень-рішень.
Стосовно зауваження про неузгодженість кодів УКТЗЕД суд повторно зазначає, що йдеться про непряме встановлення обставин, що є неприпустимим в спірних правовідносинах. Відповідач проводив документальну, а не камеральну перевірку, а тому має в своєму розпорядженні значний обсяг первинних документів і повинен виходячи саме з їх змісту встановлювати обставини здійснення господарської діяльності позивача. Саме відповідач
Також слід зазначити і про те, що відповідач, фактично заперечивши обробку контрагентом позивача відповідної сировини та наявність у позивача витрат на таку переробку, мав би детально викласти свою оцінку і обставин подальшої взаємодії позивача з отриманим товаром (вказати, що якщо витрати на переробку товару відсутні, то відсутні і наступні доходи з реалізації такого товару та здійснювати коригування фінансових показників позивача системно).
Інших зауважень відповідач у розділі 3.1.1.1. не висував.
Отже, висновки відповідача щодо податку на прибуток є безпідставними, що свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення, яке є предметом оскарження.
Висновки відповідача щодо правомірності податкового повідомлення-рішення з ПДВ наявні починаючи зі сторінки 90 Акту перевірки. Фактично, мають похідний характер від висновків Акту перевірки щодо повноти декларування податку на прибуток.
Так, щодо ТОВ «Летрейд» зауваження контролюючого органу стосувалися ПДВ, задекларованого згідно податкових накладних від 26.07.2024 року №77, від 31.07.2024 року №78, від 31.08.2024 року №18, від 30.09.2024 року №13.
Відповідач фактично повторно вказував, що на ДП «Стальзавод ТАС» існує пропускна система в`їзду та виїзду автотранспорту з заводу та прохідна на території заводу ПРАТ «Камет-сталь» (код ЄДРПОУ 5393085) де ведуться журнали обліку входу та виходу людей та автотранспорту. Інформації, щодо проїзду через вищевказані прохідні, підприємством не надано. Надання ТОВ «Летрейд» транспортних послуг з перевезення вантажу та перевезення робітників автомобільним транспортом без відповідних підтверджуючих документів (відмітка проїзду через прохідні, пункти навантаження/розвантаження вантажу та перевіз робітників (звідки та куди)) ставить під сумнів. Таким чином, сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність суб`єктів господарювання, задіяних в придбанні транспортних послуг ДП «Стальзавод ТАС», свідчить про те, що метою їх функціонування є створення виключно документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди. Вищезазначені фінансово-господарські операції не спричинили реального настання правових наслідків, вищезазначені угоди було укладено з метою мінімізації податкових зобов`язань, тобто на справді вказані угоди не були спрямовані на якісне та своєчасне виконання зобов`язань перед замовником, а лише для зменшення об`єкту оподаткування (що призвело до заниження податку на прибуток). У зв`язку з вищевикладеним неможливо підтвердити реальність здійснення господарських операцій ДП «Стальзавод ТАС» з контрагентом-постачальником в частині придбання транспортних послуг.
Враховуючи тотожний характер зауважень відповідача щодо взаємодії позивача з цим контрагентом, суд повторює свій висновок про їх необґрунтованість. Як наслідок, висновки відповідача в цій частині також є безпідставними.
Тобто, стосовно цього контрагента в наявності повністю похідний характер відповідних нарахувань, в зв`язку з чим висновки суду щодо первісних висновків відповідача стосовно цього контрагента, висловлені під час розгляду нарахувань за податком на прибуток, є підставою для визнання безпідставними зроблених на їх основі нарахувань з ПДВ.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами правомірність податкових повідомлень-рішень, що є предметом оскарження.
Щодо розподілу судових витрат.
В свою чергу сума 6056,00 є надмірно сплаченою та може бути повернута позивачу за його клопотанням у відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», оскільки при поданні позовної заяви через підсистему «Електронний Суд» згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» застосовується понижуючий коефіцієнт.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 19 грудня 2025 року.

Суддя Н.В. Боженко