Справа № 300/3769/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/3769/24 пров. № А/857/4806/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 січня 2025 року, прийняте суддею Біньковська Н.В., в м. Івано-Франківськ, в порядку письмового провадження, у справі № 300/3769/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

в травні 2024, ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (далі ГУ ПФУ в Івано-Франківської області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач 2), в якому просила: визнати протиправним рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV) на підставі заяви від 14.03.2024;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 12.01.1997 по 23.12.2001 та зобов`язати ГУ ПФУ в місті Києві призначити і виплати пенсію з дати виникнення права, а саме з 16.12.2023.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 січня 2025 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 21.03.2024 №7. Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 16.12.2023 пенсію за віком згідно статті 26 Закону №1058-ІV, із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 12.01.1997 по 23.12.2001. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд зазначив, що довідка №17 від 04.10.2017, видана у період здійснення ОСОБА_2 підприємницької діяльності та підтверджує факт працевлаштування ОСОБА_1 в спірний період. Суд зауважує, що пенсійний орган в оскаржуваному рішенні не надав оцінку вказаній довідці, не вказав підстав її неврахування при розгляді заяви про призначення пенсії. Пенсійний орган не ставить під сумнів достовірність відомостей, які становлять зміст трудового договору №2 від 12.01.1997, а лише вказує на порушений позивачем порядок долучення підтверджуючих документів до заяви про призначення пенсії. Таким чином, не зарахування ГУ ПФУ в Івано-Франківській області періоду роботи позивача з 12.01.1997 по 23.12.2001 є протиправним.

Щодо вимоги позивача про призначення їй пенсії з 16.12.2023 (з дати виникнення права на пенсію), то суд зазначив, що згідно із пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Враховуючи те, що позивач досягла 60-річного віку 15.12.2023, звернулася із заявою про призначення пенсії 14.03.2024, тобто у межах визначеного законодавством тримісячного строку, то така вимога підлягає задоволенню.

В частині позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в місті Києві призначити та виплати пенсію з дати виникнення права, а саме з 16.12.2023, суд відмовив в її задоволенні, з підстав того, що відповідно до пунктів 4.1, 4.2 Порядку 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Так, після реєстрації 14.03.2024 ГУ ПФУ в м. Києві заяви ОСОБА_1 , органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядку №22-1 є ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликаються на те, що на підтвердження періоду роботи позивачем подано копію трудового договору, чим порушено п. 2.23 Порядку № 22-1. Стверджує, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 14.03.2024 у віці 61 рік звернулася до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 21.03.2024 №47 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що страховий стаж заявниці становить 28 років 02 місяці 22 дні. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.11.1981 не зараховано період роботи з 12.01.1997 по 23.12.2001, оскільки запис на прийняття внесено на підставі свідоцтва, а запис на звільнення відсутній, чим порушено п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58. Вказано, що заявницею надано копію договору, чим порушено п.2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV від 25.11.2005 № 22-1. Вказано, що страховий стаж розраховано з врахуванням даних, які містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5).

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 25.03.2024 №2600-0211-8/62568 повідомило ОСОБА_1 про рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 21.03.2024 №47.

Не погодившись з такими рішеннями відповідачів, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Вимогами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 1 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини 1, 2 статті 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017.

Починаючи з 1 січня 2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 по 31 грудня 2023 - не менше 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2026 по 31 грудня 2026 - від 23 до 33 років.

Згідно із частиною 4 статті 26 Закону 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в поряду встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а, відповідно до статті 62 Закону №1788-XII - основним документом, що підтверджує стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Позиція Верховного Суду щодо застосування цієї статті Кодексу сформована, зокрема у постановах від 03 квітня 2018 у справі № 677/535/16-а, від 26 червня 2019 у справі № 316/104/16-а (2-а/316/22/16), від 30 вересня 2019 у справі № 442/168/17, від 20 лютого 2020 у справі № 376/1419/16-а, від 04 березня 2020 у справі № 212/510/17-а(2-а/212/77/17), від 31 березня 2020 у справі № 199/2552/17(2-а/199/115/17), від 23 червня 2020 у справі № 761/23187/16-а та від 10 січня 2024 у справі № 280/4284/22.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Таким чином, страховий стаж, набутий до 01 січня 2004, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними Порядком № 637, а страховий стаж, набутий після 01 січня 2004, підтверджується довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Колегія суддів зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Крім того, не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Так, пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» закріплено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до вищевказаного, є наявність недотримання роботодавцем правил ведення трудової книжки, однак такі помилки, в оформлення трудової книжки, може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій вона належить. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а також неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Аналогічний висновок викладений і в постановах Верховного Суду, зокрема від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та від 30.09.2021 у справі № 300/860/17.

Апеляційний суд зауважує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Судом встановлено та вбачається з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 30.11.1981 позивач 12.01.1997 зарахована на посаду старшого повара в кафе «Валентино», св. № НОМЕР_3 , ПП ОСОБА_3 . Вказаний запис про прийняття на роботу засвідчений печаткою суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 . Запис про звільнення з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в трудовій книжці відсутній.

В подальшому, 24.01.2001 позивач була прийнята на роботу до СПД ОСОБА_2 на посаду повара за трудовим договором №2 від 01.12.2001, зареєстрованим у Святошинському центрі зайнятості в м. Києві, про що свідчить запис №8 трудової книжки позивача.

Зі змісту долученої до заяви про призначення пенсії довідки №17 від 04.10.2017 слідує, що ОСОБА_1 дійсно працювала у ПП ОСОБА_2 , на посаді старшого повара у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в період з 12.01.1997 по 23.12.2001, згідно «трудового соглашения №2» та з 24.01.2001 по 19.04.2005 згідно трудового договору, зареєстрованого в районному центрі зайнятості 28.12.2001 за №1303. Вказана довідка містить підпис СПД ОСОБА_2 та засвідчена його печаткою. В довідці також зазначено, що до неї додаються такі документи: копія «трудового соглашения» та копія трудового договору.

З трудової угоди від 12.01.1997 №02 укладеної між підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вбачається, що остання виконувала роботу в період з 12.01.1997 по 23.12.2001.

Так, згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 12.03.1998 здійснено державну реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 . 17.02.1995 ОСОБА_2 взятий на облік як платник податків у Державній податковій інспекції в Святошинському районі Головного управління ДФС в м. Києві, 03.01.1996 ОСОБА_2 взятий на облік як платник єдиного внеску у Державній податковій інспекції в Святошинському районі Головного управління ДФС в м. Києві. 06.10.2017 припинено підприємницьку діяльність ОСОБА_2 на підставі власного рішення.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що довідка №17 від 04.10.2017, видана у період здійснення ОСОБА_2 підприємницької діяльності та підтверджує факт працевлаштування ОСОБА_1 в спірний період.

Разом з тим, пенсійний орган при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії не врахував довідку №17 від 04.10.2017.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі як і раніше Порядок №22-1) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637.

Згідно з частиною 4 пункту 1.8 Порядку № 22-1 у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через веб-портал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача веб-порталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на веб-порталі або засобами Порталу Дія.

Таким чином, якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів було не достатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково (в спірному випадку, оригінал трудового договору) для його врахування при винесенні оскаржуваного рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не надав позивачу можливість усунути недоліки, шляхом повідомлення про можливість подання додаткових документів чи усунення недоліків поданих документів. Доказів протилежного відповідач до суду не надав.

Відповідно до абзаців першого-другого пункту 2.23 розділу II Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший Порядку № 22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

Отже, з аналізу вищенаведених положень Порядку № 637 та Порядку № 22-1 слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є саме оригінал трудової книжки, а за відсутності оригіналу трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Чинним законодавством взагалі не передбачена можливість підтвердження стажу роботи лише на підставі копії трудової книжки.

Відтак, не заслуговує на увагу колегії суддів покликання пенсійного органу на необхідність подання позивачем (як зазначено в апеляційній скарзі) документів про стаж, вік та заробітну плату тільки в оригіналах. Разом з тим, в оскарженому рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 21.03.2024 №7 зазначено про надання копії договору.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV: призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом; звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи; порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції по те, що рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 21.03.2024 №7 про відмову у призначенні пенсії, є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 16.12.2023, то колегія суддів зазначає таке.

Із заявою про призначення пенсії за віком позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві 14.03.2024, тобто протягом трьох місяців з дня досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку.

Як встановлено судом, орган пенсійного фонду обчислив страховий стаж позивача, в кількості 28 років 2 місяці 22 дні, не врахувавши при цьому до загального страхового період роботи з 12.01.1997 по 23.12.2001, про що зазначив у оскаржуваному рішенні.

Таким чином, досягнувши 60-річного віку на дату звернення за призначенням пенсії та маючи у наявності більше ніж 30 років страхового стажу, позивач має право на призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону № 1058-IV, з 16.12.2023 - з дня, що настає за днем досягнення позивачем 60-річного віку.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерела права.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат розгляду справи та згідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 січня 2025 року у справі № 300/3769/24- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар