Справа № 569/18602/25
Суддя: Ковальов І. М.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Білецькій А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради про поновлення процесуального строку на звернення до суду, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження по справі, стягнення судових витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд Рівненської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради про поновлення процесуального строку на звернення до суду, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження по справі, стягнення судових витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримали, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у повній заяві та поновити ОСОБА_1 строк на подання позову про скасування постанови №520 про адміністративне правопорушення від 13 серпня 2025 року; постанову №520 у справі про адміністративне правопорушення від 13 серпня 2025 року скасувати, а провадження у справі за ст. 152 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити за відсутності складу та події адміністративного правопорушення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Рівненської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 484 гривні 48 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень 00 коп., згідно підтверджуючих документів.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з долученої до позовної заяви роздруківки трекінгу поштового відправлення №066 копію оскаржуваної постанови від 13 серпня 2025 року було вручено отримувачу ОСОБА_1 22 серпня 2025 року.

На позовній заяві наявна дата отримання Рівненським міським судом Рівненської області копії позову з додатками 04 вересня 2025 року, вх.№53406/25-вх. При цьому, позовна заява сформована та подана в системі «Електронний суд» 29.08.2025 року.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку наявні обставини котрі є підставою для поновлення позивачу процесуального строку на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Судом встановлено, такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №000655 від 30 липня 2025 року, 30 липня 2025 року о 15 год. 00 хв. за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, 326 виявлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 розмістила 6 інформаційно-рекламних плакатів на будівлі без дозвільної документації, чим порушені вимоги п.п.5.1.13 Правил благоустрою, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28.04.2011 №512. В результаті вчинено правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.152 КУпАП.

Постановою №518 у справі про адміністративне правопорушення від 13 серпня 2025 року, винесену адміністративною комісією при виконавчому комітеті Рівненської міської ради визнано громадянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.152 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Притягнуто громадянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. 00 коп.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, та використовуючи визначений ст.62 Конституції України принцип, відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд вважає, що в судовому засіданні було встановлено ті обставини, що позивач не вчиняв інкриміноване адміністративне правопорушення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Готуємо по-домашньому» (код 43619026) (правовласник) та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 (на підставі виписки з ЄДР № 2 599 000 0000 001344 від 06.09.2007 р.) (користувач) було укладено договір комерційної концесії №20/06/24, відповідно до умов якого, користувачу, зокрема, надано право на використання права на комерційне найменування «Галя Балувана готуємо по-домашньому домашні напівфабрикати» (згідно з патентом на промисловий зразок, право на торговельну марку «Галя Балувана готуємо по домашньому», яка зареєстрована в Державному реєстрі свідоцтв України на торгівельні марки за № НОМЕР_2 (п.п.1.1.1., 1.1.3., 1.1.4., 4.3.1. договору).

Згідно з Індексом Ніццької класифікації видом діяльності ТМ «Галя Балувана» є, зокрема виробництво та продаж булок, булочок здобних, піци, хлібу (ксл30). Класифікація за Ніццькою угодою визначає обсяг правової охорони товарів та послуг торгівельної марки шляхом віднесення товарів і послуг до відповідного класу.

На магазині «Галя Балувана» за адресою м.Рівне, вул.Соборна, 326, де позивач здійснює свою підприємницьку діяльність, було розміщено безпосередньо біля входу в приміщення інформаційну вивіску (табличку) з інформацією про вид діяльності самого магазину та про зареєстроване найменування ТМ «Галя Балувана, готуємо по-домашньому» із зображенням промислового знаку на вивісці ТМ «Галя Балувана».

Як було зазначено вище, у протоколі про адміністративне правопорушення №000655 від 30 липня 2025 року, на підставі якого було винесено оскаржувану постанову, було зазначено, що «30 липня 2025 року о 15 год. 00 хв. за адресою: м.Рівне, вул.Соборна, 326 виявлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 розмістила 6 інформаційно-рекламних плакатів на будівлі без дозвільної документації, чим порушені вимоги п.п.5.1.13 Правил благоустрою, затверджених рішенням Рівненської міської ради від 28.04.2011 №512. В результаті вчинено правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.152 КУпАП.».

Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Рішенням Рівненської міської ради від 28 квітня 2011 року № 512 затверджено Правила благоустрою міста Рівного.

Відповідно до пп.5.1.13 Правил благоустрою міста Рівного, на об`єктах благоустрою міста забороняється самовільно встановлювати рекламоносії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми, технічні пристрої та технічні елементи, лінійні споруди та антенно-фідерні системи.

Згідно з розділом 2 Правил благоустрою міста Рівного, зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг тощо.

Стаття 152 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів та тягне за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція статті 152 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють державні стандарти, норми і правила у сфері благоустрою населених пунктів, правила благоустрою територій населених пунктів та є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону України «Про рекламу» вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, комерційне (фірмове) найменування, торговельну марку, що правомірно використовується цією особою, належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, на якому розміщено власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу до такого приміщення, не вважається рекламою.

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні, долученого до протоколу про адміністративне правопорушення № 000655 від 30 липня 2025 року фото, вивіска, котра розміщена на фасаді будинку № 326 на вул.Соборній в м.Рівне безпосередньо на поверсі, де знаходиться приміщення магазину, містить інформацію про торгівельну марку "Галя Балувана, готуємо по-домашньому, домашні напівфабрикати". Будь-яких закликів до придбання товару чи послуги або іншої інформації, що призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо осіб чи товару (послуги), на розміщеній позивачем вивісці не вказано, а тому вона не є рекламою в розумінні закону України «Про рекламу».

Тобто, розміщена вивіска не є рекламою,її розміщення не потребує дозволу, а вказані обставини свідчать про відсутність у діях позивачки складу порушення п.5.1.3. Правил благоустрою міста Рівного №512.

Пункт 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за позовом. Справа «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року серія А, №18, сс17-18, пп.35-36.

Також суд, підтримує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів, що передбачено п.1 ч.1 ст.247 КУпАП

Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно ч.2 ст.69 КАС України, докази суду надають особи, які беруть участь у справі. При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що представниками позивача належними та допустимими доказами, котрі були досліджені в судовому засіданні було встановлено відсутність вини позивачки у вчиненні інкримінованого правопорушення, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині скасування постанови та закриття провадження у справі знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду у справі №757/13974/21-ц, до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським об`єднанням чи бюро.

При цьому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Вказане узгоджується із правовим висновком, зробленим Верховним Судом у справі № 922/1163/18.

Суд зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При цьому, відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у справі № 922/2604/20.

До адміністративного позову, на підтвердження витрат за надання правничої допомоги представником позивача подано докази, а саме: договір про надання правничої допомоги від 22 серпня 2025 року укладений між Адвокатським об`єднанням «СКОРПІОН» та ОСОБА_1 відповідно до умов якого, клієнт замовляє в адвоката надання йому правничої допомоги, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати клієнту замовлену ним правничу допомогу відповідно до умов цього договору, зокрема: про визнання протиправною та скасування постанови №518 про адміністративне правопорушення винесеної адміністративною комісією при виконавчому комітету Рівненської міської ради від 13.08.2025; акт №2 передачі-прийняття наданої правничої допомоги від 07 жовтня 2025 року про надання комплексної правничої допомоги під час розгляду справи №569/18602/25; додаток №3 до договору про надання правничої допомоги від 25 серпня 2025 року у якому визначено розмір гонорару та фактичних витрат з правового супроводу справи про визнання протиправним та скасування постанови №518 про адміністративне правопорушення винесеної адміністративної комісією при виконавчому комітеті Рівненської міської ради від 13.08.2025 у розмірі 5000,00 грн.; ордери представників позивача адвокатів Дяденчука А.І. та Грицай І.О. видані адвокатським об`єднанням «СКОРПІОН».

Крім того, заявлено у позовній заяві попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат: судовий збір 484,48 грн.; витрати пов`язані із правовою допомогою 5000,00 грн.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки така сума, відповідає критерію розумності, співмірності та ґрунтується на вимогах закону.

При цьому слід зазначити, що позивач на власний розсуд приймав рішення про укладення договору з адвокатом та оплату його послуг, попередньо обумовивши розмір гонорару адвоката.

Відповідно до п. ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки при подачі позову до суду позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 484,48 грн. згідно платіжної інструкції №2.302745941.1 від 10 вересня 2025 року, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9,19,77,241-246,255,295 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на звернення до суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради про поновлення процесуального строку на звернення до суду, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження по справі, стягнення судових витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу задоволити частково.

Скасувати постанову №520 у справі про адміністративне правопорушення від 13 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП, а провадження по справі - закрити.

Стягнути з Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 484,48 грн. та витрати на правову правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, м.Рівне, вул.Соборна, 12-А,

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов