Справа № 320/54577/24
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Черкаської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Будпостач» до Черкаської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Будпостач» (далі по тексту позивач, ПП «Будпостач») звернулося до суду з адміністративним позовом до Черкаської митниці (далі по тексту відповідач) в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської митниці від 24.09.2024 №UA902080/2024/000130/1 про коригування митної вартості товарів.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року значений позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Черкаська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.10.2016 між ПП «Будпостач» (далі - покупець) та компанією LUTIAN MACHINERY CO., LTD (Китай) (далі - продавець) було укладено контракт № 816, відповідно до якого продавець виробляє та продає, а покупець оплачує і отримує генератори в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.

24.02.2020 для організації перевезення товарів до України позивач уклав із ТОВ «Мерск Україна Лтд» договір транспортного експедирування.

14.02.2022 для перевезення товарів до України ПП «Будпостач» укладено з компанією Maersk A/S (Данія) (далі-перевізник) договір №UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів.

03.07.2024 продавець надав позивачу прайс - лист щодо ціни товарів.

19.07.2024 продавець виписав комерційний інвойс № 24LTJX5310А для відвантаження товарів за ціною 649 210,00 доларів США.

22.07.2024 для вивезення товарів із Китаю до України митними органами Китаю була оформлена митна декларація № 17069923 за ціною 649 210,00 доларів США, що відповідає ціні, зазначеній в комерційному інвойсі.

22.07.2024 на товари, що вказані в комерційному інвойсі, був виписаний сертифікат походження 24C3326A2839/00077.

12.08.2024 продавець передав товари перевізнику для доставки в Україну та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент № 240168676.

04.09.2024 для оплати позивачем наданих транспортних та експедиційних послуг, експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» виписав рахунок фактуру № , а перевізник компанія MaerskA/S (Данія) виписав інвойс № .

На підставі залізничних накладних УМВС від 11.09.2024 № , №, № , № , № , № , № товари були доставлені з порту Гданськ (Польща) до ТОВ «Західний контейнерний термінал» м. Тернопіль.

13.09.2024 для підтвердження витрат на транспортування товарів експедитор ТОВ «Мерск Україна Лтд» виписав ПП «Будпостач» довідку про транспортні витрати № 30.

20.09.2024 враховуючи, що товари були завантажені у різні контейнери, для уникнення простою транспорту при митному оформленні в Україні, позивач на підставі комерційного інвойсу № 24LTJX5310A від 19.07.2024 виписав Специфікацію № 2 на контейнери № CAAU7764885, № CAAU7773845, № CAAU7774179, № MRKU3231460, № MRSU3849528, № MSKU1414490, № MSKU9504538 на загальну суму 414 733,00 доларів США.

Відповідно до товарно-транспортних накладних CMR від 23.09.2024 №1460, №3845, №4179, №4490 та №4538, №4885, №9528 товари були доставлені із ТОВ «Західний контейнерний термінал» м. Тернопіль до Черкаської митниці.

24.09.2024 позивач склав лист, в якому зазначив, що ПП «Будпостач» не здійснювало оплату постачальнику, згідно з контрактом №816 від 01.10.2016, за комерційним інвойсом № 24LTJX5310А від 19.07.2024 на суму 649 210,00 доларів США, оскільки співпрацює на умовах кредиту 180 днів.

24.09.2024 позивач подав відповідачу митну декларацію №24UA87U2 для митного оформлення товарів, що зазначені у Специфікації №2 у якій митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 декларації зазначив загальну суму за рахунком 414 733,00 доларів США.

Для підтвердження заявленої митної вартості ПП «Будпостач» надано, передбачені ст. 53 МК України документи, які вказані у графі 44 митної декларації. Доказами надання документів є також відомості у картці відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні № UA902080/2024/000196, виписаної відповідачем, а саме:

- Контракт від 01.10.2016 №816 між позивачем та компанією LUTIAN MACHINERY CO.LTD (Китай) з додатками;

- Прайс - лист від 03.07.2024 б/н;

- Комерційна пропозиція від 19.07.2024;

- Комерційний інвойс від 19.07.2024 №24LTJX5310A;

- Сертифікат походження №24C3326А2839/00077 від 22.07.2024;

- Договір транспортного експедирування від 24.02.2020 №UA00072711 між позивачем та експедитором ТОВ «Мерск Україна Лтд»;

- Договір від 14.02.2022 № UA00072649 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів між позивачем і перевізником компанією Maersk A/S (Данія);

- Коносамент від 12.08.2024 № 240168676;

- Митна декларація країни відправлення № 17069923 від 22.07.2024;

- Рахунок-фактура ТОВ «Мерск Україна Лтд» від 04.09.2024 № для оплати позивачем експедиторських послуг при транспортуванні товарів;

- Інвойс компанії Maersk A/S (Данія) від 04.09.2024 № для оплати послуг з перевезення товарів;

- Довідка ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 13.09.2024 № 30;

- Товарно-транспортна накладна CMR від 23.09.2024 №1460;

- Товарно-транспортна накладна CMR від 23.09.2024 №3845;

- Товарно-транспортна накладна CMR від 23.09.2024 №4179;

- Товарно-транспортна накладна CMR від 23.09.2024 №4490;

- Товарно-транспортна накладна CMR від 23.09.2024 №4538;

- Товарно-транспортна накладна CMR від 23.09.2024 №4885;

- Товарно-транспортна накладна CMR від 23.09.2024 № 9528;

- Залізнична накладна УМВС № від 11.09.2024;

- Залізнична накладна УМВС № від 11.09.2024;

- Залізнична накладна УМВС № від 11.09.2024;

- Залізнична накладна УМВС № від 11.09.2024;

- Залізнична накладна УМВС № від 11.09.2024;

- Залізнична накладна УМВС № від 11.09.2024;

- Залізнична накладна УМВС № від 11.09.2024;

- Документація, яка має супроводжувати продукцію при наданні її на ринку відповідно до вимог щодо нехарчової продукції та її обігу на ринку України № 325-2024 від 05.08.2024;

- Документація, яка має супроводжувати продукцію при наданні її на ринку відповідно до вимог щодо нехарчової продукції та її обігу на ринку України № 326-2024 від 05.08.2024;

- Документація, яка має супроводжувати продукцію при наданні її на ринку відповідно до вимог щодо нехарчової продукції та її обігу на ринку України №327-2024 від 05.08.2024;

- Видаткові накладні від 09.04.2024;

- Лист ПП «Будпостач» про оплату від 24.09.2024;

- Відомості з мережі Інтернет про ціну ідентичних товарів у Китаї від 10.09.2024;

- Декларація митної вартості.

24.09.2024 Черкаська митниця направила декларанту електронне повідомлення №1064362, у якому зазначила, що про необхідність надання додаткових документів, відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, які підтверджують заявлену митну вартість, а саме:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця. якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором. (угодою, контрактом):

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту):

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару;

7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару.

24.09.2024 у відповідь на електронне повідомлення позивач направив до митного органу листа, у якому заявив, що немає можливості надати інші додаткові документи.

24.09.2024 Черкаська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів№UA902080/2024/000130/1, яким визначила митну вартість імпортованих позивачем товарів генератори, за резервним методом (далі по тексту оскаржуване рішення).

24.09.2024 Черкаська митниця виписала картку відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні товарів № UA902080/2024/000196.

З врахуванням визначеної відповідачем митної вартості, позивач заявив товари за митною декларацією № 24UA95U9, по якій були надмірно сплачені митні платежі: мито 38 091,21 грн., ПДВ 159 983,09 грн., всього на загальну суму 198074,30 грн.

Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване рішення, звернувся до суду з даним позовом до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів ним було надано. Зазначене свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Митним кодексом України (далі по тексту МК України), Податковим кодексом України (далі по тексту ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 5 статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Правовими положеннями статті 57 МК України регламентовано, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст. 58 цього Кодексу.

Так, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Положеннями статті 53 МК визначено, що одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями ч.3 статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Проте, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Аналіз даної норми дає змогу виокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості: 1) наявність розбіжностей між окремими документами; 2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у графі 33 оскаржуваного рішення та в електронному повідомленні від 24.09.2024 № 1064362 (а.с.59-61) митний орган посилався на те, що відповідно до п. 4.1 зовнішньоекономічного договору від 01.10.2016 № 816, вартість товару включає в себе вартість пакування. В наданих декларантом документах відсутні відомості про числове значення витрат на пакування, пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням та маркуванням.

З огляду на вищевказане, відповідно до умов поставки FOB правил Інкотермс Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару. Упаковка повинна містити належне маркування.

Відповідач також посилається на п. 4.1 додаткова угода від 06.10.2022 № 14 до зовнішньоекономічного договору від 01.10.2016 №816, про те, згідно вказаного пункту, вартість товару включає в себе вартість пакування.

Таким чином, поставка товару на умовах FOB «Франко-борт» зобов`язує продавця забезпечити за свій рахунок пакування товару, необхідне для перевезення товару, а упаковка повинна містити належне маркування. Отже, вартість пакування було включено у ціну товарів.

У графі 33 оскаржуваного рішення та в електронному повідомленні від 24.09.2024 № 1064362 митний орган вказав, що: «В рахунку від 04.09.2024 № зазначено числове значення витрат «terminal handling service in Gdansk» 2468,28 дол. США та «Documentation fee Destinationin Gdansk» 56,10 дол. США, що є «обробкою» партії товарів в порту Гданськ. В рахунку від 04.09.2024№ відсутні відомості про числові значення витрат на навантаження/вивантаження; Заявлені митниці відомості в графі 21 МВ та в митній декларації щодо складової митної вартості «витрати на навантаження, вивантаження, обробку» не підтверджені документально та не піддаються обчисленню; Відповідно відомостей коносамента від 12.08.2024 № 240168676, партія оцінюваного товару надійшла з Китаю в контейнерах, за маршрутом порт NINGBO (Китай) - Гданськ (Польща). Відповідно відомостей залізничних накладних від 11.09.2024 №№ 215/549642, , , , , , 215/550095 транспортування партії оцінюваного товару здійснювалось за маршрутом Гданськ (Польща) - Медика (Польща) - Мостиська (Україна) - Тернопіль (Україна). Враховуючи відомості зазначені у коносаменті та товаротранспортних накладних, транспортування партії оцінюваних товарів здійснювалось за маршрутом порт NINGBO (Китай) - Гданськ (Польща) - Медика (Польща) - Мостиська (Україна) - Тернопіль (Україна), що свідчить про наявність операцій з перевантаження партії оцінюваних товарів в портах на території Польщі, у тому числі з водного на залізничний вид транспорту; В наданих до митного оформлення рахунку від 04.09.2024 № від імені Мерск Україна Лтд, та рахунку від 04.09.2024 № від імені MARSK A/S відсутні відомості про операції навантаження, вивантаження; В рахунку від 04.09.2024 № від імені Мерск Україна Лтд зазначено, що оплата за надані послуги здійснюється протягом 30 днів. В рахунку від 04.09.2024 №4від імені MAERSK A/S зазначено, що оплата за надані послуги здійснюється протягом 21 дня Станом на 24.09.2024 митниці не надано відомості чи здійснено оплату згідно наданих рахунків».

Тобто, митний орган у графі 33 посилається на розбіжності щодо вартості перевезення товарів, як на підстави для витребування додаткових документів та коригування митної вартості.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає, що декларантом митному органу була надана довідка про транспортні витрати № 30 від 13.09.2024, яка є належним доказом, що підтверджує вартість перевезення товарів.

Щодо твердження відповідача у графі 33 оскаржуваного рішення про те, що «В рахунку від 04.09.2024 № зазначено числове значення витрат «terminal handling servicein Gdansk» 2468,28 дол. США та «Documentation fee Destinationin Gdansk» $6,10 дол. США, що є «обробкою» партії товарів в порту Гданськ. В рахунку від 04.09.2024 № відсутні відомості про числові значення витрат на навантаження/вивантаження», то суд звертає увагу, що в рахунку від 04.09.2024 № зазначені послуги «Оформлення документації у Гданськ, Польща 56,10 доларів США; Операційні послуги терміналу у Гданськ, Польща 2 468,28 доларів США.

Аналогічні послуги зазначені у довідці експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 13.09.2024 №30.

У графі 33 оскаржуваного рішення відповідач, як підстави для витребування додаткових документів та коригування митної вартості, послався на те, що «Відповідно відомостей коносамента №240168676, партія оцінюваного товару надійшла з Китаю в контейнерах, за маршрутом порт NINGBO (Китай) - Гданськ (Польща).

Відповідно відомостей залізничних накладних від 11.09.2024 № 215/549642, , , , , 215/550095 транспортування партії оцінюваного товару здійснювалось за маршрутом Гданськ (Польща) - Медика (Польща) - Мостиська (Україна) - Тернопіль (Україна). Враховуючи відомості зазначені у коносаменті та товаротранспортних накладних, транспортування партії оцінюваних товарів здійснювалось за маршрутом порт NINGBO (Китай) - Гданськ (Польща) - Медика (Польща) - Мостиська (Україна) - Тернопіль (Україна), що свідчить про наявність операцій з перевантаження партії оцінюваних товарів в портах на території Польщі, у тому числі з водного на залізничний вид транспорту».

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вказані відомості містяться в довідці експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 13.09.2024 №30, а саме: Оформлення документації у Гданську, Польща в розмірі 56,10 доларів США; Операційні послуги терміналу у Гданську, Польща в розмірі 2 468,28 доларів США; Залізничне перевезення Гданськ, Польща - пункт пропуску Пшемисль - Мостинська, Польща/Україна в розмірі 16 500 доларів США; Залізничні перевезення пункт пропуску Мостиська, Україна - Тернопіль, Україна в розмірі 3 300 доларів США.

При цьому, митний орган не навів жодних заперечень щодо розміру послуг транспортування, зокрема, що вони є занижені чи неправдиві.

Крім того, у графі 33 оскаржуваного рішення відповідач, як підстави для витребування додаткових документів та коригування митної вартості, послався на те, що «В наданих до митного оформлення рахунку від 04.09.2024 № від імені Мерск Україна Лтд, та рахунку від 04.09.2024 № від імені MAERSK A/S відсутні відомості про операції навантаження, вивантаження».

Проте, вказані твердження спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, у рахунку від 04.09.2024 № зазначені послуги «Оформлення документації у Гданськ, Польща 56,10 доларів США; Операційні послуги терміналу у Гданськ, Польща 2 468,28 доларів США. Аналогічні послуги зазначені у довідці експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд»» про транспортні витрати від 13.09.2024 №30.Саме до вартості операційних послуг терміналу у Гданськ, Польща в розмірі 2 468,28 доларів США були включені послуги з вивантаження двох контейнерів із судна та завантаження на залізничний транспорт.

Відомості у рахунку від 04.09.2024 № від імені Мерск Україна Лтд, були зазначені у довідці експедитора ТОВ «Мерск Україна Лед» про транспортні витрати від 13.09.2024 №30, вартість послуг транспортування до кордону України в розмірі 2 458 902,67 грн. та 19 024,38 доларів США, що включені до митної вартості.

Щодо твердження відповідача у графі 33 оскаржуваного рішення про те, що в рахунку від 04.09.2024 № від імені Мерск Україна Лтд зазначено, що оплата за надані послуги здійснюється протягом 30 днів. В рахунку від 04.09.2024 № від імені MAERSK A/S зазначено, що оплата за надані послуги здійснюється протягом 21 дня. Станом на 24.09.2024 митниці не надано відомості чи здійснено оплату згідно наданих рахунків», колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що обставини ненадання платіжного документу, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг не свідчать, що надані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, як підстави для витребування додаткових документів.

Крім цього, послуги транспортування, що зазначені у рахунках від 04.09.2024 № від імені Мерск Україна Лтд та у рахунках від 04.09.2024 № від імені MAERSK A/S вказані у довідці експедитора ТОВ «Мерск Україна Лтд» про транспортні витрати від 13.09.2024 № 30, що включені до митної вартості.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що доводи, які зазначені відповідачем у графі 33 рішення про коригування митної вартості не можуть бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів.

Надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. Таким чином, відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити митну вартість товару за ціною договору.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що митним органом не доведено, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що в документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що додаткові документи декларант зобов`язаний надати за наявності, у разі якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (ч. 3 ст. 53 МК України).

Тому, витребувані відповідачем додаткові документи можуть бути витребувані за наявністю розбіжностей та надані декларантом виключно за їх наявності.

При цьому, п. 5 ст. 53 МК України встановлює заборону вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що позивачем до митного органу були надані всі необхідні документи для підтвердження числові значення складових митної вартості.

Тобто, вказані обставини свідчать про відсутність необхідних умов, передбачених статтею 59 МК України, для застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що за умови подання позивачем при митному оформленні товару вищевказаного переліку документів, який відповідає вимогам закону, у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірне визначення їх митної вартості.

Надаючи оцінку доводам відповідача про відсутність всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та невідповідність ціни товару документам, які надані декларантом, суд зазначає, що оцінюючи подані на підтвердження заявленої митної вартості докази, митний орган повинен перевіряти і брати до уваги лише ті обставини, що стосуються предмету доказування.

У процедурі контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються.

Будь-яких доказів того, що ціна імпортованих товарів є недостовірною, або що позивач поніс додаткові витрати, у зв`язку з їх придбанням, відповідач під час розгляду справи не надав.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що митним органом не доведено, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованих товарів, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.

Отже, митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин і фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за основним методом визначення митної вартості.

Водночас матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товарів базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

Крім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 року в справі № 826/6346/13 (№К/9901/36092/18).

Верховний Суд у постанові від 11.09.2020 року по справі № 820/10288/15 зазначив, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

У зв`язку з встановленими обставинами та зазначеними нормами чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуване рішення Черкаської митниці від 24.09.2024 №UA902080/2024/000130/1 про коригування митної вартості є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем була доведена належними доказами заявлена митна вартість товарів.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Черкаської митниці залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Ю.К. Черпак

Повний текст виготовлено 17.12.2025 року