Справа № 140/8523/25
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року ЛуцькСправа № 140/8523/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Рівненській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 16.07.2025 №42;

зобов`язання призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ) з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 04.08.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у липні 2025 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії на підставі статті 55 Закону №796-ХІІ. До заяви позивачем було додано всі необхідні документи, що підтверджують його вік, необхідний страховий стаж та право на зменшення віку виходу на пенсію.

Листом від 17.07.2025 №0300-0211-8/46447 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило про прийняте рішення ГУ ПФУ в Рівненській області від 16.07.2025 №42, згідно з яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, оскільки період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не підтверджено. До проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не враховано: період навчання з 01.09.1988 по 28.06.1989 згідно диплома серії НОМЕР_1 від 29.06.1989, оскільки навчання проходило у м. Луцьк, яке не відноситься до переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; період роботи з 22.06.1989 по 04.07.1989 на Дніпропетровському машинобудівному заводі (м.Дніпро) та з 12.09.1989 по 30.09.1993 на Луцькому заводі, оскільки ці міста не відносяться до переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач вважає вказане рішення про відмову в призначенні пенсії протиправним і таким, що порушує його право на соціальний захист.

На думку позивача, початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки) має застосовуватися, оскільки відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Прилісненської сільської ради №204 від 18.06.2025 з 26.04.1986 по 13.09.1989 та з 21.10.1993 по даний час був зареєстрований та постійно проживав у с.Карасин Маневицького району (на даний час Камінь-Каширський район) Волинської області. Зазначеною довідкою підтверджується факт його постійного проживання з 26.04.1986 по 13.09.1989 і таким чином позивачем дотримано виконання обов`язкової умови для застосування вказаної величини.

Вказаний населений пункт згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19.12.1991 №106 включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення в наслідок аварії на ЧАЕС і віднесено до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

З врахуванням наведеного вважає, що має беззаперечне право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 2 частини другої статті 55 Закону №796-ХІІ.

З огляду на вказані підстави позивач просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.30).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву (а.с.33-35) позовні вимоги не визнала та в задоволенні позову просила відмовити. Зазначила, що страховий стаж позивача становить 36 років 5 місяців 29 днів. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , доданого до матеріалів позовної заяви, позивач має статус особи, потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Прилісненської сільської ради №204 від 18.06.2025 позивач зареєстрований та проживає в с.Карасин Маневицького району Волинської області з 26.04.1986 по 13.09.1989, з 21.10.1993 по даний час, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Однак згідно з записами диплому НОМЕР_1 позивач з 01.09.1988 по 28.06.1989 навчався в Луцькому СПТУ №6, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Періодичні приїзди на вихідні, канікули додому у період навчання не є підтвердженням факту постійного проживання у відповідній зоні.

Окрім того, згідно з записами трудової книжки НОМЕР_3 позивач з 22.06.1989 по 04.07.1989 працював на Дніпропетровському машинобудівному заводі (м.Дніпро), з 12.09.1989 по 30.09.1993 на Луцькому заводі, дані міста не відносяться до території забрудненої внаслідок ЧАЕС.

Постійне місце роботи позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживання, відтак факт роботи на Дніпропетровському машинобудівному заводі, Луцькому заводі заперечує факт проживання його у зоні гарантованого добровільного відселення в (с.Карасин) в цей період.

За наданими документами про підтвердження факту проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 2 роки 6 місяців 13 днів.

Оскільки позивачем не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 - не менше 3 роки, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ відсутнє.

Інші заяви по суті справи не надходили.

Враховуючи вимоги статті 257 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянина (громадянки), який постійно працював чи працює, або проживав чи проживає у зонах безумовного (або обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1988-92 рр., що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 (а.с.11).

Позивач у віці 54 роки звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою від 09.07.2025 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

ГУ ПФУ в Рівненській області відповідно до принципу екстериторіальності розглянуло заяву ОСОБА_1 та прийняло рішення від 16.07.2025 №42 про відмову у призначенні пенсії. Підставою для прийняття зазначеного рішення слугувало те, що не враховано до періодів проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення такі періоди:

- період навчання з 01.09.1988 по 28.06.1989 згідно диплома серії НОМЕР_1 від 29.06.1989, оскільки навчання проходило в місті Луцьку, яке не відноситься до переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106;

- період роботи з 22.06.1989 по 04.07.1989 на Дніпровському машинобудівному заводі (м.Дніпро) та з 12.09.1989 по 30.09.1993 на Луцькому заводі, оскільки ці міста не відносяться до переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106. Періодом постійного проживання (постійної роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 6 місяців 13 днів (а.с.18-19).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), якою визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 рік.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993 (подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2024 у справі №460/23707/22).

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Постанова №106).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2023 №55-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 січня 2024 року за №1/41346), які набрали чинності 15 лютого 2024 року, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Як встановлено судом, позивачу видане Волинською обласною державною адміністрацією посвідчення №001007 від 21.10.1992, відповідно до якого він має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (а.с.11).

Суд відхиляє доводи позивача про те, що наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII, та вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 при розгляді справи №460/19947/23.

Верховний Суд (постанови від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23, від 11.11.2024 у справі №460/19947/23) виснував, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно з рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 16.07.2025 №42 вказано, що тривалість проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 06 місяців 13 днів (а.с.18-19).

Отже, одним із ключових питань у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Як слідує із долучених до позовної заяви письмових доказів, факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення підтверджується витягом з реєстру територіальної громади виконавчого комітету Прилісненської сільської ради від 18.06.2025 №204, довідкою виконавчого комітету Прилісненської сільської ради №204, відповідно до яких позивач дійсно був зареєстрований і проживав в селі Карасин Камінь-Каширського району (буувшого маневицького району) Волинської області з 26.04.1986 по 13.09.1989, з 21.10.1993 по даний час (а.с.10, 16).

Проте з відомостей трудової книжки серії НОМЕР_3 (а.с.13-15) слідує, що у період з 01.09.1988 по 28.06.1989 позивач навчався у Луцькому СПТУ №6, з 22.06.1989 по 04.07.1989 працював на Дніпровському машинобудівному заводі (м.Дніпро) та з 12.09.1989 по 30.09.1993 на Луцькому заводі.

Згідно з додатком 1 до Постанови №106 населені пункти Луцьк та Дніпро (бувший Дніпропетровськ) не включені у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і не віднесений до зони гарантованого добровільного відселення, та є значно віддаленими територіально від села Карасин Камінь-Каширського району (бувшого Маневицького району) Волинської області.

Таким чином, належних та допустимих доказів, що підтверджують факт постійного проживання або роботу позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) упродовж не менше 3 років станом на 01.01.1993 матеріали справи не містять, а тому підстави для застосування до позивача положень статті 55 Закону №796-XII щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні.

В позовній заяві позивач покликається на той факт, що у період навчання та роботи у місті Луцьку з 01.09.1988 по 28.06.1989 та з 12.09.1989 по 30.09.1993 проживав в с.Карасин та через не значну відстань між населеними пунктами м.Луцьк та с.Карасин та інтенсивність руху громадського транспорту діставатися до місця навчання та роботи.

Щодо таких тверджень позивача, то суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.11.2024 у справі №460/19947/23, де зазначено, що оскільки навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).

Суд наголошує, що законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним (а не з періодичним) проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини.

Постійне місце навчання на денній формі та робота нерозривно пов`язане з постійним місцем проживання особи, а відтак період навчання та роботи позивача у місті Луцьку (не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення) спростовує факт його постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у цей період, що виключає можливість врахування такого періоду до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Верховний Суд у постановах від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22 у такій категорії справ дотримується підходу, згідно з яким якщо станом на 01.01.993 позивач постійно не проживав та не працював у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років, то він не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту постійного проживання та (або) роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту Чорнобильської катастрофи (26.04.1986) до 01.01.1993 не менше 3 років, тому відповідач правомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій