Справа № 380/18133/25
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 рокусправа № 380/18133/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Грень Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДАМАНТІКА» до Львівської митниці про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,

у с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «АДАМАНТІКА» з позовом до Львівської митниці в якому просить суд:

- Визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості № UA209000/2025/100092/1 від 04.03.2025 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2025/000621 від 04.03.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним, так як декларантом під час митного оформлення товарів для підтвердження митної вартості (за ціною договору) митному органу надано усі основні документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 МК України. Ці документи повністю підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, не містять розбіжностей чи ознак підробки, а відтак у митниці не було правових підстав для витребування у декларанта додаткових документів. Однак, всупереч положенням ч. 3 ст. 53 МК, відповідач витребував додаткові документи, вказавши на наявність надуманих розбіжностей та не підтвердження усіх складових митної вартості. Водночас, незважаючи на відсутність підстав для витребування додаткових документів, позивач, з метою усунення будь-яких сумнівів у достовірності заявленої декларантом митної вартості надав на вимогу митного органу додаткові документи, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. З огляду на вказане, вважає позовні вимоги обґрунтованими, просить суд позов задовольнити.

Ухвалою від 09.09.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву (вх.№76470 від 24.09.2025), у якому просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що під час здійснення митного контролю за митними деклараціями було встановлено ряд не відповідностей. У зв`язку з тим, що документи, надані декларантом для здійснення митного оформлення та для підтвердження заявленої митної вартості, містять розбіжності та достовірно не підтверджують складові митної вартості, декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, відповідно до статті 53 МК України. Декларантом не було надано документів, що містилися у вимозі митного органу. Відтак, заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано відповідачем у зв`язку з тим, що документи надані декларантом для здійснення митного оформлення та для підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності та не містять усіх необхідних відомостей стосовно складових митної вартості. У рішенні про коригування митної вартості зазначено причини, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, джерело наявної у митного органу інформації стосовно визначеної митної вартості товару та обґрунтування обраного методу визначення митної вартості. На підставі викладеного відповідач вважає, що посадові особи відомства діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та законами України, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

03 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АДАМАНТІКА» подало до Львівської митниці митну декларацію № 25UA28U1 для здійснення митного оформлення товару, що був ввезений на митну територію України з Польщі. Відправником товарів виступила компанія «SIA «BV GRUPA», а отримувачем ТОВ «АДАМАНТІКА».

За результатами розгляду електронної митної декларації та доданих документів митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/100092/1 від 04.03.2025.

У рішенні Львівської митниці про коригування митної вартості товарів в графі 33 зазначено наступне:

«Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості За результатами проведеного опрацювання встановлено наступні розбіжності: Надані до митного оформлення фактури № 0843 від 14.02.2025та № 0844 від 14.02.2025 та специфікації по інвойсу №0843 та № 0844 не містить печаток уповноважених осіб експортера. Що суперечить вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999р.Що може свідчити про недостовірність заявлених документів та наявність іншого первинного облікового документа. У поданих фактурах містяться посилання на проформи, проте проформи до митного оформлення не подані. Відповідно до п.10.4 Контракту від 18.04.2023 № 1-04/23 вказано, що така Угода укладена у двох примірниках, російською та англійською мовами, причому обидва тексти є автентичними та мають однакову юридичну силу. До митного оформлення надано контракт який укладено українською та англійською мовами, тобто містить суперечливі відомості. Слід відмітити, що в Контракті та у фактурі відсутні печатки експортера. Частиною 1 ст. 6 ЗУ «Про зовнішньоекономічну діяльність», суб`єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладення договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладення договору (контракту). Однак, перевірити здатність на укладення договору сторони продавця, із наданих документів, є неможливим. Відповідно до п.1.2 Контракту після досягнення домовленості про постачання Товару нових Брендів за цим Договором, які ще не включені в Дод №1, сторони підписують відповідний додаток по новому Бренду , та цей Додаток є невід`ємною частиною Договору (Дод №1 до цього Договору). Проте такий Додаток не надано до митного оформлення. Також п.5.1 контракту передбачає, що Ціна товару встановлюється відповідно до Дод №1 до цього Договору. Ціна (вартість) Товару, невключеного в Дод №1, обговорюється сторонами і визначається у відповідному Рахунку фактурі (Проформа-Інвойсі) в євро або доларах США. При внесенні змін Додатку №1 у зв`язку зі зміною цін та/або переліку Товарів, що поставляється Постачальником, відповідно до п. 5.3 цієї Угоди, додаються товари, не включені в Дод №1 до нашої чинної Угоди». Прете такі відомості не надано до митного оформлення тому не можливо перевірити дотримання усіх умов договірних відносини із даною фірмою при виконанні угоди.П.5.12 Контракту Сторони щорічно погоджують та підписують Плани закупівель товарів, які є невід`ємною частиною цієї угоди (Дод №2 до цієї угоди). У разі невиконання узгодженого плану закупівель або відмови покупця підписати Дод №2 до цього Договору, Постачальник має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку. Також у п.5.13 вказано, що На вимогу Постачальника Покупець повинен надати копію Коносаменту (CMR) протягом 3-х роб. днів з моменту отримання такого запиту електронною поштою, що може свідчити про змішаний тип перевезення. умови поставки заявлено FCA Riga. Разом з тим відсутні відомості про вартість завантаження у транспорт та відомості про те, хто несе такі витрати у транспортних документах. На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс, які були прийняті Міжнародною торговою палатою при умовах поставки FCA продавець на власному складі, підприємстві чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов`язані із завантаженням товару, і сплачує митні платежі у -експортера. відвантаження товару здійснювалось не з адреси відправника, а відомості щодо завантаження товару відсутні, імовірно вартість навантаження товару не включена у вартість товару та не підтверджена документально; в CMR № LV-3від 28.02.2025зазначено, що відправником є компанія SIA "BV GRUPA", зареєстрована за адресою Krisjana Valdemara 99-1, Riga, LV-1013, Latvia, а завантаження товару відбулося за адресою Riga, Uriekstes 14a, LV-1005, Latvia. Відповідно до інформації з відкритих інтернет джерел, компанія SIA "BV GRUPA" є транспортно-експедиційною компанією. Отже, за результатами встановлені розбіжності щодо адреси місця розвантаження, та встановлено наявність третьої особи ЗЕД, яка не передбачена умовами зовнішньоекономічного Договору. Таким чином, враховуючи, що завантаження відбулося не у приміщенні Продавця, то він за відвантаження товару фінансової відповідальності не несе. відсутні документи щодо договірних відносин із вищезазначеною Компанією та числові значення витрат понесених Покупцем на користь компанії цієї фірми. у графах 16 та 23 зазначено що перевізником товару являється Fedoruk Alona, разом з тим до митного оформлення декларантом надано Довідку на перевезення від 28.02.2025 № 39із ТОВ «Заммлер Україна». Будь-який договір доручення чи інший посередницький договір між вищезазначеними суб`єктами, декларантом митному органу не надавався, що не дає можливості перевірити правильність нарахування транспортних витрат на перевезення а відповідно числового значення рівня митної вартості товару. Відповідно до п.5.2 Контракту , порядок здійснення розрахунків за партію Товару визначається сторонами у відповідному Рахунку фактурі, проформі-накладній, згідно із комерційними рахунками передбачено Передоплату за товару, До митного оформлення надано платіжні доручення250211/001545004 , 250213/001548101, 250213/001548102 які містять посилання на проформи,що не подані до митного оформлення. відповідно до положень частини другої ст.53 МКУ, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Довідка про транспортні витрати №39 від 28.02.2025 «Даною довідкою, повідомляємо, що транспортні витрати по маршруту LV- 1005 Riga (Латвія) - Красилівка (Україна) складають: по інотерриторії LV- 1005 Riga (Латвія) п/п Угринів- 36000,00 грн. Зазначено не повні числові значення розміру транспортних витрат, а сама Довідка складена некоректно.П.44.1ст.44ПКУ,якийоситься до законодавства України з питань державної справи у розуміні ст.1Кодексу визначено: платникам податків забороняється формування показників МД на підставі даних ,не підтверджених первинними документами, реєстрами бух.обліку, фін .звітності, ін. документи пов`язаними з обчисленням і сплатою податків ізборів,ведення яких передбачено законодавством. Довідки про транспортні витрати не відносяться до первигих документів та їх ведення не передбачене чинним законодавством, а відтак вони не є належними документами, що підтверджують відомості внесені до МД. експортна декларація країни відправлення25LV000210006X3TB5- не містить будь-яких відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару. Таким чином, Львівською митницею встановлено невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості та проведеного розрахунку митної вартості, визначеної за основним методом. Відповідно до частин 3-4 статті 53 Митного кодексу України митним органом надана вимога декларанту стосовно надання наступних додаткових документів для підтвердження числових складових митної вартості товарів(Відповідно до електронного повідомлення). Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. Додатково на вимогу митного органу документів надано-прайс-лист. «прайс-лист» містить суб`єктивний характер і не дає можливості зробити висновки щодо об`єктивних умов визначення ціни при здійсненні зовнішньоекономічної операції. Документів, які спростовують попередньо зазначені розбіжності не надано. Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ III.. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували: Тов.1- 44.45 EURO / кг МД 24UA83U3 від 29.02.24;Тов..2- 32.07 EURO за кг МД 24UA41U0 від 09.01.24;Тов.,3-63,93 EURO/ кг МД 23UA52U3 від 29.11.23;Тов-5-76.43 EURO за кг МД 23UA51U1 від 15.09.23;Тов,6- 49.81 EURO за кг МД 23UA92U5 від20.11.23.Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.»

Після винесення оскаржуваних Рішень та Картки відмови, Позивач додатково сплатив 238 589 (двісті тридцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 24 копійки, з яких мита 55 785 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень 26 копійок та податку на додану вартість 182 803 (сто вісімдесят дві тисячі вісімсот три) гривні 98 копійок..

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

МК України №4495-VІ від 13.03.2012 встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно із статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).

Частиною сьомою статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК).

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно із частиною другою статті VII ГААТ, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Згідно із статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до статті 57 МК, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 54 МК, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини п`ятої статті 54 МК України).

Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до положень статті 53 МК, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. Одним із таких другорядних методів є метод « 2а» - за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Правила застосування цього методу врегульовані приписами статті 59 МК України.

Так згідно статті 59 МК України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як:1) фізичні характеристики;2) якість та репутація на ринку;3) країна виробництва;4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.

Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Ще одним із таких другорядних методів є метод « ґ»- резервний.

Правила застосування цього методу врегульовані приписами статті 64 МК України.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;6) мінімальної митної вартості;7) довільної чи фіктивної вартості. У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або зобов`язаний письмово поінформувати його про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Щодо суті виявлених порушень, які зазначені відповідачем, суд зазначає таке.

Відповідач обґрунтовує оскаржувані рішення тим, що у фактурах розмір знижок від 6 до 50%, які не передбачені в жодних документах.

Частиною 2 статті VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі встановлено, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Відповідно до ч. 1 пункту 2 Приміток до статті VII ГАТТ, сумісним зі статтею VII було б припущення, що "дійсна вартість" може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими "дійсної вартості", а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.

Згідно договору постачання №1-04/23 від 18.04.2023:

- ціна товару встановлюється відповідно до додатку №1 до цього Договору. Ціна (вартість) товару, не включеного в додаток №1 обговорюється сторонами і визначається у відповідному рахунку-фактурі (проформа-інвойсі) в євро або доларах США (п.5.1);

- постачальник має право з метою просування і підвищення впізнаваності бренду здійснювати спеціальні пропозиції товару покупцеві (п.5.7).

Тобто, за умовами договору оплата здійснюється на підставі рахунку-фактури (проформи-інвойсу), у якій зазначаються умови оплати.

Як встановлено судом у фактурах вказано розмір знижок від 6 до 50%.

З викладеного слідує, що надання знижки продавцем товарів покупцю не свідчить про наявність розбіжностей між поданими до митного оформлення документами. При цьому, зазначення знижки у рахунках-фактурах не суперечить умовам Контракту.

Відповідач обґрунтовує оскаржувані рішення тим, що надані до митного оформлення контракт та фактури не містять печаток уповноважених осіб експортера, що суперечить вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999, що може свідчити про недостовірність заявлених документів та наявність іншого первинного облікового документа.

Суд зазначає, що в міжнародній практиці допускається застосування договорів та рахунків (інвойсів) без печаток, документи, складені нерезидентами, що подаються під час здійснення митного контролю й оформлення товарів можуть не містити підпису та печатки.

Оскільки законодавством України з питань митної справи не встановлено вимог щодо обов`язкової наявності відбитку печатки на договорах та рахунках (Invoice), складених нерезидентом, відсутність відбитку печатки на договорах та рахунках (Invoice), не є підставою для відмови в митному оформленні.

Позиція щодо відсутності необхідності обов`язкової наявності підпису та печатки на докуметах для цілей митного оформлення неодноразово висловлена в листах Державної митної служби України від 27.05.1999 № 11/3-5777, від 01.03.2011 № 11/3-10.10/3339-ЕП, від 29.04.2011 № 11.1/2-12.2/7000-ЕП.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відсутність печатки жодним чином не впливає на підтвердження заявленої митної вартості товару та можливість її перевірки.

Щодо пояснень відповідача про те, що у поданих фактурах містяться посилання на проформи, проте проформи до митного оформлення не подані, суд зазначає, що проформа це попередній рахунок-продаж, який надсилається покупцям перед відправленням товарів або наданням послуг та їх відсутність не впливає на можливість або неможливість перевірки числове значення заявленої митної вартості товару.

Щодо посилань відповідача на те, що до митного оформлення надано контракт який укладено українською та англійською мовами, тобто містить суперечливі відомості, так як у контракті зазначено про російську мову, суд зазначає, що таке не впливає на визначення митної вартості товару.

Щодо твердження митного органу про неможливість перевірити здатність продавця на укладення договору, то суд зазначає, що перевірка здатності продавця укладати договори не відноситься до компетенції митних органів та не є складовою процесу визначення митної вартості.

Щодо неподання додатків №1 та №2 до договору суд зазначає таке.

Відповідно до п.1.2 Контракту після досягнення домовленості про постачання Товару нових Брендів за цим Договором, які ще не включені в Додаток № 1, сторони підписують відповідний додаток по новому Бренду, та цей Додаток є невід`ємною частиною Договору (Дод. № 1 до цього Договору).

Також п.5.1 контракту передбачає, що Ціна товару встановлюється відповідно до Додаток № 1 до цього Договору. Ціна (вартість) Товару, невключеного в Додаток № 1, обговорюється сторонами і визначається у відповідному Рахунку-фактурі (Проформа Інвойсі) в євро або доларах США.

При внесенні змін Додатку № 1 у зв`язку зі зміною цін та/або переліку Товарів, що поставляється Постачальником, відповідно до п. 5.3 цієї Угоди, додаються товари, не включені в Додаток № 1 до нашої чинної Угоди».

Судом встановлено, що позивачем до митного оформлення подано рахунки-фактури, які містять інформацію про ціну товару, що відповідає умовам п.5.1 договору.

Відповідно до п.5.12 Контракту Сторони щорічно погоджують та підписують Плани закупівель товарів, які є невід`ємною частиною цієї угоди (Додаток №2 до цієї угоди). У разі невиконання узгодженого плану закупівель або відмови покупця підписати Додаток №2 до цього Договору, Постачальник має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку.

Суд зазначає, що Плани закупівель товарів не впливають на митну вартість товару, тому їх відсутність не може свідчити про наявність розбіжностей між поданими до митного оформлення документами.

Щодо неподання Коносаменту, то суд зазначає, що у п.5.13 договору вказано, що на вимогу Постачальника Покупець повинен надати копію Коносаменту (CMR) протягом 3-х роб. днів з моменту отримання такого запиту електронною поштою, що не свідчить про «змішаний тип перевезенян» конкретно даної поставки конкретно даного товару, а вказує на обов`язок надавати документи на запит.

Щодо відсутності відомостей про вартість завантаження у транспорт та відомостей про те, хто несе такі витрати у транспортних документах суд зазначає таке.

Відповідно до п. 6 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема:

- витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Суд вважає необґрунтованими такі доводи відповідача, так як так як доказів понесення позивачем таких витрат суду не надано.

Щодо пояснень відповідача про не можливість перевірити правильність нарахування транспортних витрат на перевезення, а відповідно числового значення рівня митної вартості товару суд зазначає таке.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду (постанова КАС ВС від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14), якщо закон не визначає доказ / докази, яким / -ми має бути підтверджений розмір витрат на перевезення, то такі витрати можна підтвердити будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид таких доказів (не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом для підтвердження витрат на перевезення товарів.

Щодо пояснень відповідача про те, що до митного оформлення надано платіжні доручення, які містять посилання на фактури, що не подані до митного оформлення, платіжний документ містить суму часткової оплати, яку неможливо ідентифікувати суд зазначає таке.

Суд зазначає, що посилання відповідача на відсутність фактур та неможливість ідентифікувати оплату є необґрунтованими, так як позивачем долучено інвойси, відомості про які зазначені в платіжний дорученнях.

Крім того, суд зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються, у зв`язку з чим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Посилання відповідача на те що експортна декларація країни відправлення не містить будь яких відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару суд вважає необґрунтованими, так як така не є документом, який підтверджує митну вартість товару.

Враховуючи вищенаведене судом встановлено, що подані позивачем контролюючому органу документи у їх сукупності ідентифікуються як такі, за якими позивачем оплачений відповідно до договору товар. Подані інвойси відповідають договору, товару вказаному у інвойсах, особі покупця та вартості товару, що не може свідчити про розбіжності числового значення митної вартості товару.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару.

Отже, оскаржені рішення про коригування митної вартості та картка відмови не відповідають встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям обґрунтованості та розсудливості, а тому підлягають скасуванню як протиправні.

Відповідач не довів суду правомірності оскаржуваних рішень, натомість, сукупністю зібраних у справі доказів підтверджується обґрунтованість позовних вимог.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір за подання позову до суду підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

у х в а л и в :

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АДАМАНТІКА» ( м. Київ,вул. Павлівська, 17, офіс 82, ) до Львівської митниці ( м.Львів, вул. Костюшка,1, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.

2.Визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості № UA209000/2025/100092/1 від 04.03.2025 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209230/2025/000621 від 04.03.2025;

3.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АДАМАНТІКА» () судовий збір в розмірі 5284,47 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяГрень Наталія Михайлівна