Справа № 120/17359/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

19 грудня 2025 р. Справа № 120/17359/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Сало Павло Ігорович, розглянувши в місті Вінниці матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до державного реєстратора Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Казьміра Вадима Олександровича про визнання дій протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень,

УСТАНОВИВ:

15.12.2025 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Кислова Ю.А., подана від імені та в інтересах ОСОБА_1 до державного реєстратора Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Казьміра В.О.

Заявник просить суд:

- визнати протиправними дії державного реєстратора Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Казьміра В.О., що полягають у реєстрації права власності 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер :00:004:0142, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , у період, коли на дане майно було накладено арешт;

- скасувати рішення державного реєстратора Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Казьміра В.О. про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 13.05.2024 за № 73081682 (номер відомостей про речове право: 54971158 від 29.04.2024);

- визнати протиправними дії державного реєстратора Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Казьміра В.О., що полягають у реєстрації права власності 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , у період, коли на дане майно було накладено арешт;

- скасувати рішення державного реєстратора Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Казьміра В.О. про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 13.05.2024 за № 73082111 (номер відомостей про речове право: 54971439 від 29.04.2024).

За правилами пункту 4 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Отож, вирішуючи питання про відкриття чи відмову у відкритті провадження у справі за вищевказаним позовом, суд зазначає таке.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа ? це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір ? це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду ? його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29.05.2019 (справа № 826/9341/17), від 19.06.2019 (справа № 802/385/18-а), від 06.11.2019 (справа № 826/3731/18) неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції, які полягають у наступному.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відтак під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Крім того, у постанові від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17 Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, відповідно до якого до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, якщо позивач не був заявником стосовно оскаржуваних ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорене рішення, здійснено оспорений запис.

Як видно зі змісту позовної заяви та наведеного у ній обґрунтування, позивачка вважає незаконними та оскаржує реєстраційні дії та рішення щодо здійснення державної реєстрації права власності на 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер :00:004:0142 та 1/2 частки нежитлової будівлі (вбиральні), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , посилаючись на те, що відповідні дії та рішення були вчинені/прийняті державним реєстратором за наявності обтяження у вигляді арешту вказаного майна, накладеного ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18.11.2021 у цивільній справі № 138/3270/21 ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного виконавця Тимощука В.В., ДП "СЕТАМ», за участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватних нотаріусів Горбоконь О.Г., Серебрякової Ю.В., про визнання недійсними прилюдних торгів та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Тобто ініційований в межах цього позову спір обумовлений незгодою позивачки з рішеннями та діями державного реєстратора, наслідком яких є, зокрема, виникнення майнових прав у третьої особи, а саме ОСОБА_2 .

Отже, спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав та інтересів позивачки у сфері публічно-правових відносин, оскільки за своїм змістом та спрямуванням він обумовлений незгодою позивачки з наслідками вчинення державним реєстратором реєстраційних дій, які призвели до виникнення, зміни чи припинення речових прав на нерухоме майно та безпосередньо вплинули на обсяг її майнових прав і можливість реалізації повноважень власника, що є сферою приватноправових відносин.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ? ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 ЦПК, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду викладеним, зокрема, у постановах від 21.11.2018 у справі № 813/1362/16, від 28.11.2018 у справі № 825/642/18, від 29.01.2019 у справі № 803/1589/17, від 30.01.2019 у справі № 820/3703/17, від 29.05.2019 у справі № 826/9341/17, від 15.08.2019 у справі № 826/17017/18, від 04.12.2019 у справі № 823/588/16 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

У цій справі предметом спору є правомірність вчинення державним реєстратором реєстраційних дій та прийняття ним рішень про державну реєстрацію речових прав, наслідком яких стало виникнення (перехід) речових прав на 1/2 частку земельної ділянки та 1/2 частку нежитлової будівлі (вбиральні) у власність третьої особи ( ОСОБА_2 ), що, за змістом позовних вимог та наведеного у зпозовній заяві обґрунтування, безпосередньо пов`язано із захистом майнового інтересу та відновленням можливості реалізації повноважень власника щодо зазначених об`єктів нерухомого майна.

Таким чином, ураховуючи викладене та беручи до уваги суть спірних правовідносин, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому суд додатково враховує, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 30.09.2025 у справі № 120/13497/25 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Казьміра В.О. вже було вирішено питання щодо непоширення юрисдикції адміністративного суду на аналогічні позовні вимоги, у зв`язку з чим у відкритті провадження в адміністративній справі було відмовлено.

Зазначена ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили, що, у свою чергу, фактично свідчить про згоду позивачки з викладеними у ній висновками суду щодо правової природи спірних правовідносин та необхідності розгляду і вирішення заявлених вимог за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Положеннями частини першої, другої статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 9 Конституції України та статті 17, частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція), застосовувати у своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" (рішення від 12 жовтня 1978 року) вказав на те, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Тобто суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Отже, у відкритті провадження в адміністративній справі за цим позовом належить відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України (позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства), роз`яснивши заявнику можливість звернення за захистом своїх прав та інтересів в порядку цивільного судочинства до відповідного місцевого загального суду.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 170, 171, 248, 256, 294, 295 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 120/17359/25 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Могилів-Подільської міської ради Вінницької області Казьміра Вадима Олександровича про визнання дій протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень.

Роз`яснити позивачу, що згідно з ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала складена та підписана суддею 19.12.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович