Справа № 461/5267/25
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 461/5267/25 пров. № А/857/37646/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Тучапської Д.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України про скасування постанови,

суддя (судді) в суді першої інстанції Павлюк О.В.,

час ухвалення рішення 09:44:49,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної інспекції архітектури та містобудування України, в якому просив скасувати постанову № 11/2025/02-2-02 від 22.04.2025 у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) у зв`язку з відсутністю події, складу адміністративного правопорушення та закрити провадження у справі.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова № 11/2025/02-2-02 від 22.04.2025 прийнята з порушенням його прав та чинного законодавства, є необґрунтованою та підлягає скасуванню, оскільки прийнята на підставі Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності», однак він не є суб`єктом господарювання. Вказує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення без його повідомлення та участі, що є порушенням ч.1 ст.268 КУпАП та достатньою підставою для скасування спірної постанови як такої, що винесена з недотриманням встановленої процедури. У протоколі про адміністративне правопорушення щодо нього вказано, що він був належним чином повідомлений про проведення позапланового заходу на вул. Парковій, 9, у м. Львові, а також йому була надіслана вимога від 02.04.2025. Однак, ні він, ні його представник не отримували ні вимоги, ні повідомлення про проведення позапланової перевірки. Вказує, що вважає себе невинним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, оскільки у постанові № 11/2025/02-2-02 від 22.04.2025 відсутні докази, які б підтверджували його вину. З огляду на викладене та в силу принципу презумпції невинуватості, згідно з якою всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості та відсутності доказів вчинення пред`явленого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. ст. 188-42 КУпАП, є всі наявні підстави вважати, що у його діях відсутній склад вказаного правопорушення.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Постанову по справі про адміністративне правопорушення № 11/2025/02-2-02 від 22.04.2025, винесену головним інспектором будівельного нагляду Другого відділу державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду ДІАМ Павлівим О. Т., відповідно до якої ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, - скасовано, а провадження у справі закрито.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у матеріалах справи відсутні докази про своєчасне повідомлення позивача про проведення позапланової перевірки у період з 04.04.2025 по 17.04.2025 щодо виконання суб`єктом містобудування вимог припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 20 грудня 2024 року. Суд першої інстанції також визнав суперечливим те, який саме припис став основою винесення оскарженої постанови № 11/2025/02-2-02 від 22.04.2025, оскільки, як встановлено зі вступної частини цієї постанови, вона розглянута на підставі припису від 17.04.2025, однак зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за невиконання вимоги, зазначеної у приписі від 20.12.2024. Суд першої інстанції звернув увагу, що у приписі про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 17.04.2025, на підставі якого прийнята оскаржувана постанова, вимагається усунути у встановленому законодавством порядку допущені порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності щодо об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом приведення земельної ділянки у попередній стан, що існував до початку самочинного будівництва у термін до 17.06.2025, тоді як оскаржувана постанова винесена 22.04.2025. Недотримання відповідачем вимог щодо належного сповіщення позивача про розгляд відносно нього справи про адміністративне правопорушення, позбавлення його можливості реалізувати права, передбачені ст. 268 КУпАП, фактично призвели до прийняття постанови по справі про адміністративне правопорушення без всебічного і об`єктивного встановлення обставин в справі, що є додатковою підставою для її скасування. Враховуючи заявлені позовні вимоги та вищевказані приписи ч.3 ст.286 КАС України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що постанову №11/2025/02-2-02 від 22.04.2025 по справі про адміністративне правопорушення слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державна інспекція архітектури та містобудування України подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що позивач був належним чином повідомлений про проведення позапланового заходу, на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , повідомленням від 02.04.2025 за № 651/02/12-25, також була надіслана вимога від 02.04.2025 № 652/02/12-25. Вказує, що у приписі від 20.12.2024 вимагалось усунути у встановленому законодавством порядку допущені порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті будівництва за адресою: вул. Паркова, 9, м. Львів шляхом оформлення документів, які дають право на виконання будівельних робіт у термін до 20.02.2025. Зауважує, що під час проведення позапланової перевірки на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що суб`єкт містобудування не з`явився, не уповноважив особу, та не надав дозвільних документів, які підтверджують право на виконання будівельних робіт на об`єкті за адресою: вул. Паркова, 9, м. Львів. Вважає, що Державною інспекцією архітектури та містобудування України було дотримано всіх норм законодавства при здійсненні даної позапланової перевірки та завчасному повідомленні позивача про час розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та направлення всіх матеріалів перевірки.

Ухвалою судді Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2025 року заяву представника Державної інспекції архітектури та містобудування України Атаманюка Богдана Романовича від 15 грудня 2025 року про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - задоволено. Ухвалено розгляд апеляційної скарги Державної інспекції архітектури та містобудування України на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 серпня 2025 року у справі № 461/5267/25, призначений на 16.12.25 о 09:25 год., провести у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника Державної інспекції архітектури та містобудування України Атаманюка Богдана Романовича за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).

Під час судового засідання 16 грудня 2025 року не вдалося здійснити з`єднання з представником відповідача в режимі відеоконференції із застосуванням системи ВКЗ, оскільки він перебував зі статусом «не в мережі». Відтак, представник відповідача обов`язку забезпечення проведення відеоконференції належним чином не виконав, тому колегія суддів вважала можливим проведення розгляду справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Згідно з ч. 5 ст. 195 КАС України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 22.04.2025 головний інспектор будівельного нагляду Другого відділу державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду ДІАМ Павлів О.Т. прийняв постанову № 11/2025/02-2-02 по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП та накладене на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн. (а. с. 47-53).

Як слідує із тексту постанови, вона прийнята на підставі Акту від 17.04.2025 № 19, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, Протоколу про адміністративне правопорушення від 17.04.2025, Припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 17.04.2025.

У постанові зазначено, що у приписі від 20.12.2024 вимагається: усунути у встановленому законодавством порядку допущені порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом оформлення документів, які дають право на виконання будівельних робіт у термін до 20.02.2025. Під час проведення позапланової перевірки на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що суб`єкт містобудування не з`явився, не уповноважив особу, та не надав дозвільних документів, які підтверджують право на виконання будівельних робіт на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проведення позапланової перевірки на об`єкті будівництва за адресою: вул. Паркова, 9, м. Львів та візуального огляду Головними інспекторами встановлено, що на земельній ділянці знаходиться об`єкт незавершеного будівництва. Зведені підпірні колони з монолітним перекриттям. Враховуючи вищевикладене, є підстави вважати, що у подальшому будівельні роботи будуть здійснюватися на об`єкті незавершеного будівництва. За параметром пошуку «адреса Львівська область, м. Львів, вул. Паркова, 9» інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування, не виявлено, що є підтвердженням, що вимога, зазначена у приписі від 20.12.2024, не виконана. Відповідальність за встановлене правопорушення передбачена ч. 1 ст. 188-42 КУпАП. Відповідно до ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У вказаній постанові міститься відмітка про надіслання копії вказаної постанови поштою 23.04.2025 за № 612.

Дані про підтвердження отримання ОСОБА_1 відправлення за номером № 612 суду не надані.

У матеріалах справи також міститься Протокол про адміністративне правопорушення від 17.04.2025, складений відносно ОСОБА_1 стосовно невиконання вимог припису від 20.12.2024, у якому міститься повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення 22.04.2025 о 10 год. 00 хв. (а.с. 54-64).

Однак, докази про направлення та/або отримання ОСОБА_1 вказаного протоколу у матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані.

Як встановлено зі змісту оскарженої постанови, така складалася з урахуванням Акту від 17.04.2025 № 19, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності (а. с. 15-44), однак, докази про направлення та/або отримання вказаного Акту позивачем матеріали справи не містять та відповідачем не надані.

Також матеріали справи не містять підтверджень про те, що Позивач був ознайомлений або отримав копію Припису від 17.04.2025 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, за невиконання умов якого відповідач виніс оскаржувану постанову. Такий припис був складений у відсутності ОСОБА_1 та містить примітку про його направлення поштою 17.04.2025 (а. с. 54-58).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Як слідує із тексту оскаржуваної постанови, вона прийнята на підставі Акту від 17.04.2025 № 19, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, Протоколу про адміністративне правопорушення від 17.04.2025, Припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 17.04.2025.

У постанові зазначено, що у приписі від 20.12.2024 вимагається: усунути у встановленому законодавством порядку допущені порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті будівництва за адресою: вул. Паркова, 9, м. Львів, шляхом оформлення документів, які дають право на виконання будівельних робіт у термін до 20.02.2025. Під час проведення позапланової перевірки на об`єкті будівництва за адресою: вул. Паркова, 9, м. Львів, встановлено, що суб`єкт містобудування не з`явився, не уповноважив особу, та не надав дозвільних документів, які підтверджують право на виконання будівельних робіт на об`єкті за адресою: вул. Паркова, 9, м. Львів. Під час проведення позапланової перевірки на об`єкті будівництва за адресою: вул. Паркова, 9, м. Львів та візуального огляду Головними інспекторами встановлено, що на земельній ділянці знаходиться об`єкт незавершеного будівництва. Зведені підпірні колони з монолітним перекриттям. Враховуючи вищевикладене, є підстави вважати, що у подальшому будівельні роботи будуть здійснюватися на об`єкті незавершеного будівництва. За параметром пошуку «адреса Львівська область, м. Львів, вул. Паркова, 9» інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування, не виявлено, що є підтвердженням, що вимога, зазначена у приписі від 20.12.2024, не виконана.

Відповідальність за встановлене правопорушення передбачена ч. 1 ст. 188-42 КУпАП. Відповідно до ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб`єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Вчинення суб`єктами містобудування правопорушень у сфері містобудівної діяльності тягне за собою відповідальність, передбачену цим та іншими законами України.

Згідно з ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI), державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль замовників будівництва, які є фізичними особами, здійснюється відповідно до Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності з урахуванням особливостей правового статусу таких осіб. Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Процедура здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності визначена Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі - Порядок № 553).

У пункті 5 Порядку № 553 встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

За приписами пункту 7 Порядку № 553, позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Підставою для проведення позапланової перевірки, серед іншого, є перевірка виконання суб`єктом містобудування вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Під час проведення позапланової перевірки підлягають контролю виключно питання, які стали підставою для проведення такої перевірки.

Невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю, у відповідності до частини 1 статті 188-42 КУпАП, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва. (п.9 Порядку № 553).

Відповідно до п.п. 1 п. 11 Порядку № 553, посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню.

Згідно з п.12. Порядку №553, у разі відмови суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, у допуску посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки, відмови суб`єкта містобудування в наданні документів, необхідних для здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, відсутності суб`єкта містобудування, якому у визначений цим Порядком строк було надіслано повідомлення про проведення перевірки, або його уповноваженої особи (за довіреністю) на об`єкті під час перевірки складається відповідний акт.

У пункті 13 Порядку №553 передбачено, що суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, серед іншого, має право: вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень; бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Проаналізувавши наведені норми, колегія суддів зазначає, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю здійснюють, зокрема позапланові перевірки суб`єктів містобудування на предмет виконання вимог приписів та під час здійснення такого контролю мають право на безперешкодний доступ на місце будівництва об`єкта та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню.

Вказаному праву контролюючого органу кореспондує право суб`єкта містобудування бути присутнім під час здійснення перевірки, або забезпечити присутність своїх представників, в разі дотримання посадовими особами порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. В такому разі допуск до проведення перевірки є обов`язком такого суб`єкта містобудування.

Законодавство не передбачає чіткого порядку попереднього повідомлення суб`єкта містобудування про проведення позапланової перевірки (на відміну від планової, що врегульовано п. 12 Порядку №553) як обов`язкової передумови її проведення, однак, для забезпечення присутності уповноваженого представника під час проведення такої, відповідач в рамках підготовки до проведення позапланової перевірки повинен вчинити дії щодо повідомлення суб`єкта містобудування про її проведення.

Таким чином, посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язані повідомити суб`єкта містобудування про проведення позапланової перевірки для того, щоб надати суб`єкту містобудування право взяти участь у здійсненні позапланового заходу контролю та надати документи з питань, що виникають під час його здійснення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у матеріалах справи відсутні докази про своєчасне повідомлення позивача про проведення позапланової перевірки у період з 04.04.2025 по 17.04.2025 щодо виконання суб`єктом містобудування вимог припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 20 грудня 2024 року.

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Таким чином, про розгляд справи про адміністративне правопорушення має бути повідомлена особа, яка притягується до адміністративної відповідності.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Проте, суду першої інстанції не надані докази належного сповіщення ОСОБА_1 про розгляд справи про адміністративне правопорушення, що істотно впливає на фактичну можливість особи реалізувати передбачені ст. 268 КУпАП права з метою всебічного з`ясування обставин справи.

Недотримання відповідачем вимог щодо належного сповіщення позивача про розгляд відносно неї справи про адміністративне правопорушення, позбавлення її можливості реалізувати права, передбачені ст. 268 КУпАП, фактично призвели до прийняття постанови по справі про адміністративне правопорушення без всебічного і об`єктивного встановлення обставин в справі, що є додатковою підставою для її скасування.

Суд апеляційної інстанції також враховує те, що відповідач у встановлений судом строк не подав ні в суд першої інстанції, ні в суд апеляційної інстанції жодних доказів правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення, а саме вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Колегія суддів також звертає увагу на суперечності оскаржуваної постанови в частині того, який саме припис став основою винесення оскарженої постанови № 11/2025/02-2-02 від 22.04.2025, оскільки, як встановлено зі вступної частини цієї постанови, вона розглянута на підставі припису від 17.04.2025, однак зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання вимоги, зазначеної у приписі від 20.12.2024.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що у приписі про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 17.04.2025, на підставі якого прийнята оскаржувана постанова, вимагається усунути у встановленому законодавством порядку допущені порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності щодо об`єкта будівництва за адресою: вул. Паркова, 9, м. Львів, шляхом приведення земельної ділянки у попередній стан, що існував до початку самочинного будівництва у термін до 17.06.2025, тоді як оскаржувана постанова винесена 22.04.2025.

Колегія суддів наголошує, що загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Верховним Судом у постанові від 20.04.2022 у справі № 1340/3623/18 викладено наступні висновки:

«Припис органу державного нагляду (контролю) є розпорядчим документом, в якому, з урахуванням характеру спірних правовідносин, мають бути наведені конкретні порушення суб`єктом господарювання норм законодавства, які вже мали місце на момент проведення перевірки, та встановлені строки усунення цих порушень, оскільки метою видання приписів є саме усунення таких виявлених порушень.

До припису можуть включатися виключно вимоги, направлені на усунення конкретних порушень, виявлених у ході перевірки. Жодні інші вимоги до припису включатися не можуть. Порушення, які виявлені перевіркою, повинні бути доведені, підтверджуватись документально і належним чином зафіксовані у акті перевірки, фактично існувати станом на момент складання акту, як джерела доказової інформації, а матеріали перевірки повинні підтверджувати, що порушення вимог законодавства вчинені саме тим суб`єктом господарювання, який перевірявся».

Якщо ж вважати, що відповідач в оскаржуваній постанові мав на увазі припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 20.12.2024, то суд апеляційної інстанції не може не враховувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 березня 2025 року у справі № 461/470/25, яке набрало законної сили, яким скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення № 6/24/02-08 від 20.12.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 7 статті 96 КУпАП.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 березня 2025 року у справі № 461/470/25, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 не міг бути замовником будівництва відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також те, що ОСОБА_1 не є особою, яка здійснила самочинне спорудження протизсувної споруди (нежитлова будівля) лі. А-2 площею 730,6 кв.м., позаяк набув на неї право власності лише 09.08.2023, коли протизсувна споруда вже існувала.

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те що постанову № 11/2025/02-2-02 від 22.04.2025 по справі про адміністративне правопорушення слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 серпня 2025 року у справі № 461/5267/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін