Справа № 320/6770/25
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2025 року м. Київ № 320/6770/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Лісовську О.В. звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві, в якому позивачка просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2021 року по 25.10.2024 року включно, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, що були виплачені при звільненні, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102, 00 грн.

Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду, матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року включно відповідно до вимог статей 135, 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021 року складав 2270, 00 грн, з урахуванням індексу інфляції та з урахуванням виплачених сум, з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду, матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року включно відповідно до вимог статей 135, 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2022 року складав 2481, 00 грн, з урахуванням індексу інфляції та з урахуванням виплачених сум, з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду, матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року включно відповідно до вимог статей 135, 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2023 року складав 2684, 00 грн, з урахуванням індексу інфляції та з урахуванням виплачених сум, з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду, матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 01.01.2024 року по 25.10.2024 року включно відповідно до вимог статей 135, 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2024 року складав 3028, 00 грн., з урахуванням індексу інфляції та з урахуванням виплачених сум, з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку, що були нараховані при звільненні, відповідно до вимог статей 135, 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2024 року складав 3028, 00 грн., з урахуванням індексу інфляції та з урахуванням виплачених сум, з проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.10.2024 позивача було відраховано зі штату суддів Дніпровського районного суду м. Києва, проте після звільнення із довідки № 389 від 28.10.2024 з`ясувала, що отримувала суддівську винагороду та матеріальну допомогу на оздоровлення в 2021-2024 роках, яка була нарахована та виплачена позивачу, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Водночас, позивач посилається на те, що відповідач зобов`язаний був нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду та матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 01.01.2021 по 25.10.2024 відповідно до вимог статей 135, 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021 року складає 2270, 00 грн., станом на 01.01.2022 року - 2481, 00 грн., станом на 01.01.2023 року - 2684, 00 грн., станом на 01.01.2024 року - 3028, 00 грн.

Відтак, позивач стверджує, що розмір виплаченої їй винагороди не відповідає розміру, встановленому спеціальним Законом, що в свою чергу призводить до зменшення розміру суддівської винагороди і, відповідно, порушення її прав та гарантій.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 відкрито провадження у справі з правилами спрощеного позовного провадження. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

05.03.2025 від Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що Законом № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду, який становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Вказує, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, на власний розсуд здійснювати визначення розміру (обрання) прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовуються для визначення базового розміру посадового окладу судді ніж це прямо передбачено законодавством України.

Третя особам правом на подання пояснень на позов чи відзив, не скористалася.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Згідно із наказом в.о. голови Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2024 № 10 у зв`язку з поданням заяви про відставку, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку» № 3117/0/15-24 від 24.10.2024, позивачку було відраховано зі штату суддів Дніпровського районного суду міста Києва.

28 жовтня 2024 року позивачу було видано довідку № 389, відповідно до якої суддівська винагорода позивача при призначенні і перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 130 061, 25 грн., у тому числі, посадовий оклад: 78 825,00 грн., доплата за вислугу років (50%): 39 412, 50 грн., доплата за перебування на адміністративній посаді в суді: 0.00 грн., доплата за науковий ступінь (15 %): 11 823, 75 грн., доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці: 0.00 грн., щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: 0.00 грн.

29 жовтня 2024 року позивач звернулася до відповідача із заявою про видачу довідки про суддівську винагороду відповідно до вимог абзацу четвертого статті 7 Закону № 2710-ІХ в частині визначення такої винагороди з розрахунку встановленого прожиткового мінімуму на одну працездатну особу станом на 01 січня 2024 року в розмірі 3028 гривні та вимог пункту 1 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII в частині встановлення базового розміру посадового окладу судді місцевого суду на рівні 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а не на рівні прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2 102 гривні.

Листом від 07.11.2024 № 6-4022/24 відповідач повідомив позивача про неможливість надати належну довідку про розмір суддівської винагороди з новим розрахунком з посиланням, зокрема на положення абзацу п`ятого статті 7 Закону № 2710-ІХ (тобто з розрахунку прожиткового мінімуму на одну особу для основних соціальних і демографічних груп населення, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2 102 гривні).

Крім того, 30 січня 2025 року представником позивача адвокатом Лісовською О.В. було надіслано до відповідача адвокатський запит про надання довідки про нараховану та виплачену суддівську винагороду ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 року по 25.10.2024 року включно.

Листом від 06.02.2025 року № 6-376/25 відповідач надав довідки про нараховану та виплачену позивачу суддівську винагороду за період з 01.01.2021 року по 25.10.2024 року включно, в якому також зазначив, що нарахування суддівської винагороди проводилося, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2 102 гривні.

Уважаючи такі дії щодо обчислення розміру її грошового забезпечення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102,00 протиправними, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 130 Конституції України визначає, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Спеціальним законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Відповідно до положень частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частиною другою вказаної статті, суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною третьою вказаної статті визначено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 1 частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI).

Закон України «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон № 966-XIV) дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Згідно зі статтею 1 цього Закону прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Частиною третьою статті 4 Закону № 966-XIV визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», передбачено, що з 2021 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, 2481 гривня; для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», передбачено, що з 2022 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб складає: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», передбачено, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб складає 2684 гривні; для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді- 2102 гривні.

За змістом статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб було встановлено у розмірі 3028 гривні.

Водночас згідно з абзацом п`ятим цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, було встановлено у розмірі 2102 гривні.

Відповідно до абзацу четвертого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб було встановлено у розмірі 3028 гривні.

Згідно з абзацом п`ятим цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2025 року, встановлено у розмірі 2102 гривні.

У цьому аспекті суд зауважує, що наведені приписи абзацу п`ятого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік» «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому, застосовуючи їх для визначення посадового окладу позивачки, відповідач діяв на законних підставах.

Суд під час вирішення справи використовує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24 квітня 2025 року у справі № 240/9028/24.

Так, у вказаній справі висновок Великої Палати Верховного Суду відрізняється від висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 13 липня 2023 року у справі №280/1233/22, від 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23 та ін. Спори у цих справах стосувалися застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року.

У наведених справах Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV, і в цьому ж Законі закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум. Ураховуючи те, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» і за приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.

За позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в цій категорії спорів закон про Державний бюджет України на відповідний рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 240/9028/24 не погодилась з наведеними висновками з таких міркувань.

Безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Водночас законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.

Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

З огляду на викладене та з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 240/9028/24 відступила від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23, і зазначила про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Згідно вимог частини шостої статті 13 Закону № 2453-VI висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що розмір суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, відмінного від 2102 грн, є обґрунтованим, оскільки підстави для визначення розміру суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня календарного року, зокрема на 01.01.2021 у розмірі 2270,00 грн, на 01.01.20200 2481,00 грн, на 01.01.2023-2684,00 грн, та на 01.01.2024 у розмірі 3028 грн відсутні.

Таким чином, ураховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на рішення про відмову у задоволення позовних вимог, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.