Справа № 120/495/24
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

17 грудня 2025 р. Справа № 120/495/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара Павла Анатолійовича, розглянувши в письмовому проваджені заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративної суду від 03.07.2024, яке залишено без змін постановою Сьомового апеляційного адміністративного суду від 05.02.2025, адміністративний позов задоволено:

Визнано протиправними дії Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області щодо відмови у прийнятті від ОСОБА_1 декларації від 21.11.2023 про відмову від громадянства Російської Федерації.

Зобов`язано Центральне міжрегіональне управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області повторно розглянути декларацію від 21.11.2023 про відмову ОСОБА_1 від громадянства Російської Федерації.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, що не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Судовий контроль це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи. Аналогічна правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові у справі № 235/7638/16-а від 31.07.2018 та ухвалах від 10.12.2018 у справі № 807/2358/15 та від 17.10.2019 у справі №826/12592/14.

Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 КАС України (ч.2 ст. 381-1).

Листом від 11.02.2025 Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби повідомило ОСОБА_1 про необхідність надати декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації в робочі години за адресою: вул. Березняківська, 4-А, м. Київ.

В подальшому на звернення позивачки від 17.02.2025 Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби листом від 20.03.2025 повідомило, що декларація про відмову від російського громадянства від 21.11.2023 долучена до матеріалів справи.

Листом Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби від 17.06.2025 надано відповідь на адвокатський запит від 07.06.2025 та повідомлено адвоката ОСОБА_2 , що на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.07.2024 у справі №120/495/24, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2025, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області розглянуто заяву ОСОБА_1 щодо прийняття декларації про відмову від громадянства російської федерації від 21.11.2023 та долучено до матеріалів справи.

Вказані дії та, на переконання сторони позивача, невиконання рішення суду є підставою застосування положень ст. 382 КАС України.

До суду представником ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надало до суду заперечення та зазначено, що ЦПМУ ДМС розглянуто подану 21.11.2023 декларацію про відмову від іноземного громадянства позивачки та долучено таку до матеріалів справи.

Надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд враховує наступні обставини та положення законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Із матеріалів справи видно, що відповідачем повідомлено ОСОБА_1 про те, що на виконання рішення суду від 03.07.2024 у справі №120/495/24 прийнята подана декларація від 21.11.2023 про відмову від іноземного громадянства.

Суд зауважує, що відповідач тлумачить положення нормативно-правових актів, надаючи оцінку поданої позивачем декларації від 21.11.2023 про відмову від іноземного громадянства, як окремого документа, у той час, як рішенням суду зобов`язано прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців). Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

За змістом п. 119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Як зазначив Вінницький окружний адміністративний суд у рішенні від 03.07.2024 у справі №120/495/24"позивач з об`єктивних причин не може звернутися до уповноважених органів рф із клопотанням про припинення її громадянства російської федерації та отримати документ про вихід.

Таким чином, не отримання позивачем документа про припинення громадянства рф відбулося з незалежних від неї причин. З огляду на це, суд вважає, що відповідно до приписів пункту 2 частини другої статті 9 Закону № 2235-III позивач має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства".

У той же час, зміни у зв`язку з військовою агресією рф до законодавства щодо неотримання документа при припинення громадянства рф з незалежних причин не вносилися, що ставить позивача у невизначене становище.

Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що позивач вчинила необхідні дії для припинення громадянства рф, однак такі дії не призводять до певних правових результатів з незалежних від позивача причин.

У такому разі, Закон № 2235-III передбачає можливість подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Беручи до уваги викладене вище, суд наголошує, що відповідач не виконав рішення суду від 03.07.2024, яким зобов`язано прийняти від позивача декларацію замість документа про припинення громадянства рф.

У даному випадку, відповідач не має дискреції щодо прийняття декларації замість документа про припинення громадянства рф, адже рішенням суду прямо зобов`язано його прийняття, враховуючи неможливість отримання такого документа через розрив дипломатичних відносин, закриття консульств РФ та відсутність у позивача дозволу на постійне проживання в іншій державі.

Попри це, суд зауважує, що зміст листа від 20.03.2025 свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, фактично залишивши позивача у ситуації правової невизначеності, коли вона виконала всі передбачені законом вимоги, але позбавлена можливості отримати громадянство України через необґрунтовану відмову.

Варто відмітити, що відповідач не підтверджує факт виконання рішення суду належним чином.

Натомість, замість констатації прийняття декларації на виконання рішення суду, тобто замість документа про припинення громадянства рф, міграційна служба фактично аналізує зміст поданої декларації, та неможливість її прийняття замість документа про припинення громадянства рф.

На переконання суду, така поведінка свідчить про продовження неправомірної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яка суперечить як прямим вказівкам суду першої та апеляційної інстанцій, що встановленні судовими рішенням, так і нормам законодавства, що регулюють випадки неможливості отримання документа про припинення іноземного громадянства.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Центральним міжрегіональним управлінням державної міграційної служби у м.Києві та Київській області не надало належних доказів виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.07.2024 у справі №120/495/24, а надані відповідачем листи не свідчить про його виконання.

Суд зауважує, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

Таким чином, своєчасне виконання законного рішення суду гарантує захист прав та свобод особи і є одним із показників утвердження принципу верховенства права у державі.

Судовий контроль суд здійснює шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися залежно від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Отже, зважаючи на те, що рішення суду від 03.07.2024 у справі №120/495/24 набрало законної сили, та відповідач його не виконав, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням цього рішення.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 382-1 КАС України встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Відтак, суд встановлює відповідачу 15 - денний строк для подання звіту про виконання рішення суду від 03.07.2024 у справі № 120/495/24 з дня отримання цієї ухвали.

Відповідно до ч. 2 ст. 382-2 КАС України суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення. Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 382-2 КАС України передбачено, що у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 382 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Встановити судовий контроль за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/495/24.

Зобов`язати Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області надати суду звіт про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.07.2024 у справі №120/495/24 у 15-денний строк з дня отримання цієї ухвали.

Повідомити керівника Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області про відповідальність за невиконання рішення суду, передбачену частиною 3 ст. 382-2 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення..

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Комар Павло Анатолійович