Справа № 580/10371/23
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

15 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 580/10371/23

адміністративне провадження № К/990/39683/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2024 року

у справі №580/10371/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови зарахувати у пільговому обчисленні кожний рік роботи - за один рік і шість місяців, тобто застосувавши коефіцієнт 1,5 до періоду роботи позивача з 15 листопада 1984 року до 14 листопада 1987 року включно, як трудовий стаж, вироблений в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі, як працівнику, що мав пільги, встановлені пунктом 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (зміни і доповнення, внесені Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року), та провести перерахунок та виплату пенсії з врахуванням пільгового обчислення стажу починаючи з 10 вересня 2006 року, тобто з моменту призначення пенсії;

- зобов`язати відповідача зарахувати у пільговому обчисленні кожний рік роботи - за один рік і шість місяців, тобто застосувавши коефіцієнт 1,5 до періоду роботи позивача з 15 листопада 1984 року до 14 листопада 1987 року включно, як трудовий стаж, вироблений в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі, як працівнику, що мав пільги, встановлені пунктом 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (зміни і доповнення, внесені Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року) та провести перерахунок і виплату пенсії з врахуванням пільгового обчислення стажу починаючи з 10 вересня 2006 року, тобто з моменту призначення пенсії.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року позов задоволено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2024 року скасовано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести перерахунок і виплату пенсії з врахуванням періодів роботи з 15 листопада 1984 року до 14 листопада 1987 року на ПМК-177 Ризького тресту великопанельного домобудівництва місто Когалим, Сургутський район, Тюменська область, Ханти-Мансійський автономний округ (ХМАО), РРФСР, що відноситься до районів Крайньої Півночі із зарахуванням одного року роботи за один рік шість місяців, за період з 10 вересня 2006 року по 02 травня 2023 року, та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги залишено без розгляду.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року залишено без змін.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 23 вересня 2025 року звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Водночас скаржником порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку.

У заяві про поновлення строку ОСОБА_1 зазначав, що копію постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2024 року отримано ним 26 червня 2024 року, на підтвердження чого надав копію конверта Шостого апеляційного адміністративного суду.

Водночас пропуск процесуального строку позивач пов`язував саме з погіршенням стану здоров`я після отримання оскаржуваної постанови та похилим віком (79 років), а також у зв`язку з перебуванням на амбулаторно-поліклінічному лікуванні в період з 05 липня 2024 року по 29 липня 2024 року. Дані обставини підтверджуються Випискою денного стаціонару із медичної картки стаціонарного хворого.

Інших підстав пропуску строку позивач не навів.

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху з мотивів її невідповідності вимогам статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки наведені у заяві про поновлення строку підстави визнані судом неповажними та встановлено заявнику десятиденний строк для усунення вказаних недоліків з дня отримання копії ухвали, протягом якого особа має право надати суду обґрунтовану заяву про поновлення процесуального строку та документ про сплату судового збору.

Верховний Суд визнав таку підставу пропуску строку неповажною з тих підстав, що надані скаржником документи про амбулаторне лікування у період з 05 по 29 липня 2024 року підтверджують лише незначну частину пропущеного періоду і не пояснюють затримку у поданні скарги тривалістю понад рік. Суд вказав на значний розрив у часі (понад рік і два місяці) між завершенням лікування (29 липня 2024 року) та фактичним поданням скарги (23 вересня 2025 року), протягом якого скаржник не вчиняв жодних процесуальних дій і не надав доказів існування перешкод для звернення до суду в цей період.

Копія ухвали надійшла на поштову адресу позивача 29 жовтня 2025 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №R68.

У межах строку для усунення недоліків касаційної скарги ОСОБА_1 звернувся із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження.

На обґрунтування поважності підстав пропуску строку позивач зазначає, що після перебування на стаціонарному лікуванні у період з 05 липня 2024 року по 29 липня 2024 року він перебував на реабілітаційному домашньому лікуванні, заново вчився ходити та не міг фізично подати скаргу протягом усього періоду. Причиною неподання скарги після покращення здоров`я стало незнання процесуальних прав та відсутність юридичної допомоги. Скаржник дізнався про можливість оскарження лише в середині вересня 2025 року після юридичної консультації.

Таким чином позивач вважає, що хвороба, похилий вік (79 років) та подальше відновлення після перенесеної хвороби є форс-мажорними обставинами, що в сукупності вплинули на можливість дотримання процесуального строку.

В той же час скаржник зазначає, що не мав на меті затягувати судовий процес.

Інших обґрунтованих доводів, які б підтверджували поважність підстав пропуску строку касаційного оскарження позивачем не наведено.

Разом з тим, Суд дійшов висновку, що дані доводи є неналежними для задоволення заяви скаржника виходячи з наступного.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи викладене, особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановленому вказаним Кодексом порядку.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).

В свою чергу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (пункт 109 рішення у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» від 07 липня 1989 року).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (пункт 27, справа «Олександр Шевченко проти України», заява №8371/02), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Щодо підстав, з якими позивач пов`язує поважність підстав пропуску строку колегія суддів зазначає таке.

Так, залишаючи касаційну скаргу без руху Суд врахував, що стаціонарне лікування у липні 2024 року підтверджено належними і допустимими доказами, але воно пояснює лише незначну частину пропуску. Водночас колегія суддів зауважує, що часовий розрив з серпня 2024 по вересень 2025 року позивачем не підтверджено жодними доказами.

Аргумент позивача про перебування на домашньому лікуванні без підтвердження відповідними медичними довідками (лікарськими висновками про неможливість руху, постільний режим тощо) за весь цей період, колегія суддів вважає недоведеним, оскільки такі обставини не можуть вважатися поважними лише зі слів скаржника.

Разом з тим скаржник вважає, що причиною неподання скарги після покращення здоров`я стало незнання процесуальних прав та відсутність юридичної допомоги. Скаржник дізнався про можливість оскарження лише в середині вересня 2025 року після отримання юридичної консультації.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду, зокрема, викладеною у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №540/2097/18, юридична необізнаність не є поважною причиною пропуску строку.

В тексті оскаржуваної постанови апеляційного суду зазначається порядок та строки її оскарження. Отримавши повний текст оскаржуваної постанови, скаржник мав можливість ознайомитися з цією інформацією та визначитись з порядком її подальшого оскарження.

Позивач також вважає, що хвороба, похилий вік (79 років) та подальше відновлення після хвороби є форс-мажорними обставинами, які в сукупності є безумовною підставною для поновлення процесуального строку.

Оцінюючи зазначені підстави колегія суддів дійшла висновку, що похилий вік сам по собі не може вважатися поважною підставою для поновлення строку, якщо особа є дієздатною. При цьому поняття форс-мажор має чіткі юридичні критерії, які мають підтверджуватися відповідними сертифікатами Торгово-промислової палати. Таких доказів до заяви про поновлення строку позивачем долучено не було.

У заяві про поновлення строку позивач також посилається на положення статей 6, 13 Європейської конвенції з прав людини та частини другої статті 55 Конституції України, якими передбачено право на доступ до суду та справедливий розгляд справи.

Суд поважає право на доступ до правосуддя, але воно не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання верховенства права, а точніше, одного з його елементів - правової визначеності.

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом, зокрема у постанові від 30 серпня 2022 року у справі №160/2346/21.

Принцип правової визначеності передусім вимагає дотримання строків. Загальні посилання на норми права без підтвердження поважності причин затримки (конкретними фактами) не є підставою для поновлення строку.

Враховуючи викладене Суд не вбачає підстав для визнання, наведених скаржником у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження, причин пропуску такого строку поважними.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 333 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо, скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на вищезазначене, суд касаційної інстанції вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.

Аналогічна позиція щодо вирішення питання про поновлення процесуальних строків висловлена Верховним Судом, зокрема в ухвалах від 14 липня 2022 року у справі №480/1643/21, від 26 лютого 2024 року у справі №140/5638/23, від 15 квітня 2024 року у справі №640/23993/19.

Керуючись статтями 248, 251, 328, 333, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними наведені ОСОБА_1 підстави пропуску строку та відмовити у задоволенні заяви про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі №580/10371/23.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2024 року у справі №580/10371/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

3. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа