Справа № 160/26879/24
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 грудня 2025 року

м. Київ

справа №160/26879/24

адміністративне провадження № К/990/45966/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Служби безпеки України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 160/26879/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Служби безпеки України, в якій просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Служби безпеки України про заборону в`їзду в Україну від 12 червня 2024 року, якою вирішено заборонити в`їзд на територію України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, Туреччини, терміном на 3 (три) роки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року, позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Служби безпеки України від 12 червня 2024 року про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1.

10 листопада 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Служби безпеки України, у якій скаржник просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2025 року касаційну скаргу Служби безпеки України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 160/26879/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - залишено без руху.

Надано заявнику касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом надання документу про сплату судового збору та уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.

Роз`яснено, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у строк, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.

05 грудня 2025 року на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, до якої додано уточнену касаційну скаргу та платіжну інструкцію про сплату судового збору.

Перевіривши матеріали уточненої касаційної скарги, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення скаржнику з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону слідує, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Підставою перегляду оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій заявник в уточненій касаційній скарзі зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Свої доводи у цій частині мотивує тим, що судами попередніх інстанцій не враховано правову позицію за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах сформовану у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 600/6944/21, а саме щодо частини другої статті 2 Закону України «Про Службу безпеки України», згідно з яким до завдань Служби безпеки України входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

У цьому контексті суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є наявність та взаємозв`язок усіх чотирьох умов.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, скаржник навів у ній окремо сукупність норм матеріального права в контексті його доводів щодо фундаментального значення порушуваних у касаційній скарзі правових питань та відсутності єдиних висновків щодо їх застосування у судовій практиці, а також постанову Верховного Суду, зазначивши поряд із цим певні висновки поза зв`язком з конкретними правовими нормами, правила щодо застосування яких висловив Верховний Суд та змістом правовідносин, у межах яких ці висновки викладено.

До того ж, зі змісту рішень судів попередніх інстанцій, оприлюднених в Єдиному державному реєстрі судових рішень слідує, що предметом судового розгляду у цій справі є законність постанови Служби безпеки України від 12 червня 2024 року про заборону ОСОБА_1 , як громадянину Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, Туреччини, в`їзду в Україну терміном на 3 роки.

Так, суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції зазначили, що наказом № 31 Центрального управління Служби безпеки України від 29 січня 2021 року затверджено Інструкцію про порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, яка визначає порядок прийняття Службою безпеки України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (пункт 1).

Згідно з пунктом 2 Інструкції № 31 рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю приймається в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю. За правилами пункту 3 Інструкції № 31 у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду функціональним підрозділом Центрального управління СБУ, регіональним органом СБУ готується довідка. У довідці зазначаються: дані про іноземця, якому передбачається заборонити в`їзд в Україну: прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) іноземця в називному відмінку, число, місяць, рік народження, стать, громадянство (підданство) або країна постійного проживання, а також за наявності - дані національного паспорта або іншого документа, який посвідчує особу іноземця (вид, серія, номер, орган, який видав, дата видачі), місце народження, місце роботи, посада, місце проживання, контактний номер телефону; відомості, що обґрунтовують необхідність прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема: обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду; результати перевірки іноземця за інформаційними системами й оперативними обліками СБУ, МВС та банками даних Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол; наявність родинних зв`язків в Україні (дружини або чоловіка, дітей, батьків, осіб, які перебувають під її опікою чи піклуванням); наявність майнових зобов`язань перед юридичними та фізичними особами в Україні; строк заборони в`їзду в Україну іноземцю (три роки). На підставі відомостей, викладених у довідці, в уповноваженому підрозділі СБУ готується постанова про заборону в`їзду в Україну (додаток 1) (пункт 5 Інструкції № 31).

Як слідує зі змісту оскаржуваних судових рішень, суд першої інстанції своєю ухвалою від 08 листопада 2024 року витребував у відповідача копії матеріалів, на підставі яких було видано доручення щодо заборони в`їзду в Україну від 12 червня 2024 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), громадянину Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, Туреччини. Натомість, відповідач повідомив про недоцільність направлення документів до суду та використання їх в якості доказів, вказавши на те, що суд не уповноважений здійснювати оцінку загрозам національної безпеки.

Колегія апеляційного суду залишаючи без змін рішення суду першої інстанції зауважила, що витребування зазначених документів мало на меті не оцінку висновкам відповідача про наявність загрози національній безпеці, а перевірку наявності підстав для прийняття спірної постанови, тобто довідки, яка складається у відповідності до Інструкції № 31. Подібні довідки надавались Службою безпеки України та досліджувались адміністративними судами при розгляді інших численних справ цієї категорії, у тому числі і справи №600/6944/21-а, на застосуванні правових висновків по якій, наполягає відповідач.

Так, Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року, на яку покликається скаржник як на підставу касаційного оскарження, стверджуючи про застосування судами попередніх інстанцій норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у цій постанові Верховного Суду, направляючи справу № 600/6944/21-а на новий розгляд зауважив, що повноваження Служби безпеки України щодо прийняття рішень про заборону іноземцям в`їзду в України є виключними та дискреційними і суд не може здійснювати переоцінку загрозам національної безпеки України, яка попередньо здійснена Службою безпеки України. Разом з цим, колегія суддів Верховного Суду звернула увагу на те, що суд в силу приписів частини 2 статті 2 КАС України зобов`язаний перевірити дотримання процедури прийняття таких рішень Службою безпеки України та наявність обґрунтованих підстав стверджувати про існування такої загрози.

Також Верховний Суд у справі № №600/6944/21-а перевіряючи оскаржуване рішення на предмет дотримання критеріїв, визначених у частині другій статті 2 КАС України, указав, що передумовою і підставою для прийняття постанови про заборону в`їзду в Україну іноземцю є довідка про необхідність заборони в`їзду іноземцю, оскільки у довідці, згідно з вимогами вказаної Інструкції № 31, викладаються обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю, та на підставі відомостей, викладених у довідці готується постанова про заборону в`їзду в Україну. Довідка про необхідність заборони в`їзду в Україну громадянина Румунії, яка містить гриф "Таємно", досліджувалась судом першої інстанції за участі представників сторін при вчиненні окремої процесуальної дії. Суд першої інстанції, надаючи оцінку вказаному документу, дійшов висновку про те, що вказана довідка складена з порушенням норм законодавства. Натомість суд апеляційної інстанції, надав відомостям, що містяться у довідці, іншу оцінку, ніж та, яку дав їй суд першої інстанції, але при цьому апеляційний суд безпосередньо не витребовував та не досліджував вказану довідку, яка не міститься у матеріалах справи, під час судового розгляду.

Ураховуючи означене, колегія суддів Верховного Суду у справі № 600/6944/21-а уважала передчасними висновки суду апеляційної інстанції про те, що оскаржуване рішення є обґрунтованим та прийнято відповідачем на підставі та в межах повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, наразі скаржник, пославшись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, не продемонстрував наявності у цьому випадку одночасно і у взаємозв`язку тих чотирьох умов, про які йшлося вище і які зумовлюють можливість оскарження судових рішень із зазначеної підстави, а саме (1) конкретну норму (норми) матеріального права, яку апеляційний суд застосував неправильно із вказанням (2) постанови Верховного Суду та відображенням наведеного у ній висновку про те, як цю норму (норми) слід застосовувати та у цьому контексті (3) зазначенням висновків суду апеляційної інстанції, що суперечать цій позиції, а також (4) посиланням на те в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Формальне відображення у касаційній скарзі певної сукупності норм матеріального права, які, на думку автора касаційної скарги, неправильно застосували суди, а також переліку постанов Верховного Суду з частковим (вирваним з контексту) висвітленням наведених у них висновків без будь-якої конкретизації і системного зв`язку зі спірними правовідносинами, демонструє суто формальний підхід у намаганні дотриматися правил касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, що, при цьому, не зумовлює можливості відкрити касаційне провадження із цієї підстави, оскільки викладені у такий спосіб доводи і обґрунтування не є належними у розумінні зазначеної правової норми.

Іншими словами, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Решта наведених у касаційній скарзі аргументів зводиться до цитування норм чинного законодавства та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з положеннями пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отож, в установлений строк недоліки, які стали підставою для залишення касаційної скарги без руху, скаржником не усунуто.

Враховуючи викладене та у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, касаційна скарга підлягає поверненню.

Суд роз`яснює скаржнику, що відповідно до положень частини восьмої статті 169 КАС України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Служби безпеки України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2025 року у справі № 160/26879/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції у порядку, установленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач судді А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько В.М. Соколов