Справа № 200/129/25
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 200/129/25

адміністративне провадження № К/990/50632/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу адвоката Мандрика Владислава Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 25 лютого 2022 року по 22 листопада 2022 року, з 12 грудня 2022 року по 02 квітня 2023 року, з 14 квітня 2023 року по 02 жовтня 2023 року, з 20 жовтня 2023 року по 20 листопада 2023 року, з 26 листопада 2023 року по 18 січня 2024 року, з 25 січня 2024 року по 11 лютого 2024 року, з 29 лютого 2024 року по 19 червня 2024 року, з 21 червня 2024 року по 18 липня 2024 року, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 25 лютого 2022 року по 22 листопада 2022 року, з 12 грудня 2022 року по 02 квітня 2023 року, з 14 квітня 2023 року по 02 жовтня 2023 року, з 20 жовтня 2023 року по 20 листопада 2023 року, з 26 листопада 2023 року по 18 січня 2024 року, з 25 січня 2024 року по 11 лютого 2024 року, з 29 лютого 2024 року по 19 червня 2024 року, з 21 червня 2024 року по 18 липня 2024 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року, ухваленим в порядку загального позовного провадження та залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.

05 грудня 2025 року за допомогою підсистему «Електронний суд» представник позивача надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення у цій справі.

Предметом спору у цій справі є право військовослужбовця на отримання додаткової винагороди, установленою Постановою №168.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, суд апеляційної інстанції, погодившись з висновками суду першої інстанції, зазначив, що довідка ІНФОРМАЦІЯ_3 від 17 вересня 2024 року № 17822, відповідно до якої позивач у певний період часу брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, не може бути підставою для нарахування і виплати позивачу передбаченої Постановою № 168 додаткової винагороди в розмірі 100000 грн, оскільки підставою для виплати такої винагороди є виключно факт виконання військовослужбовцем завдання із переліку, встановленого пунктами 1 окремих доручень Міністра оборони України №248/1298 від 25 березня 2022 року та № 912/з/29 від 23 червня 2022 року, підтверджений сукупністю таких документів, як бойовий наказ (розпорядження), журнал бойових дій, рапорт командира, зміст яких відображає суть виконаного завдання та період його виконання.

Суд наголосив, що виконання бойових розпоряджень та участь у бойових діях або забезпечені здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і гримування збройної агресії не є тотожними поняттями.

Водночас оскаржуючи рішення судів попередніх інстанцій, представник позивача зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та посилається на висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 21 жовтня 2025 року у справі №380/3973/23.

Скаржник зазначає, що Верховним Судом сформульована правова позиція щодо того, що обставини, які визначають підставу виникнення у військовослужбовців права на додаткову грошову винагороду 100 000 грн у зв`язку із «забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії безпосередньо в районах бойових дій ведення (здійснення)» поєднаний із виконанням військовослужбовцями завдань із переліку викладеному у пункті 1 окремих доручень Міністра оборони України № 248/1298 від 25 березня 2022 року та № 912/з/29 від 23 червня 2022 року є по суті не умовами нарахування та виплати підвищеної додаткової винагороди, а є зміною підстав, встановлених Постановою № 168 для набуття військовослужбовцем права на підвищену додаткову винагороду, що фактично є звуженням обсягу таких підстав актом нижчої юридичної сили порівняно з актом, яким такі підстави встановлено Постанова № 168.

Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Перевіривши викладені доводи, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 21 жовтня 2025 року у справі №380/3973/23, оскільки висновки були сформовані щодо застосування Постанови №168 у сукупності з Наказом № 628-АГ, який регулював порядок і умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Держприкордонслужби. Водночас у нашій справі суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, врахувавши саме окремі доручення Міністра оборони України № 248/1298 від 25 березня 2022 року та № 912/з/29 від 23 червня 2022 року, а не Наказ № 628-АГ.

Отже, наведені скаржником аргументи щодо невідповідності судових рішень пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є неприйнятними через інше нормативне врегулювання, застосованого судами при вирішенні спору.

Відтак, враховуючи неподібність нормативно-правової бази у цій справі та у справі №380/3973/23, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, скаржником не викладені передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу адвоката Мандрика Владислава Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

2. Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяС.А. Уханенко