Справа № 603/561/25
Суддя: Пасічник А. З.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 603/561/25
Провадження №2-а/603/34/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 рокум. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Пасічника А.З.,

при секретарі судового засідання Лучкович Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області про визнання протиправними дій та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Позивач 28.10.2025 через систему «Електронний суд» подав Монастириському районному суду Тернопільської області адміністративний позов до Управління патрульної поліції в Тернопільській області, у якому просить визнати протиправними дії інспектора УПП В Тернопільській області Мазура М.В., скасувати постанову серії ЕНА №5932937 від 14.10.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн, справу направити на новий розгляд або закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог позивач ОСОБА_1 зазначив про те, що розгляд відносно нього справи про адміністративне правопорушення за фактом порушення вимог п. 12.9 б) Правил дорожнього руху України (далі також ПДР України), а саме перевищення максимальної швидкості, зазначеної в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил під час керування автомобілем о 15 год 20 хв 18 серпня 2025 року на 46 км дороги Н-18 в м. Монастириська, проведений із порушенням вимог ст. 268 КУпАП, через що вважає постанову про накладення адміністративного стягнення від 18 серпня 2025 року серії ЕНА №5932937 такою, що підлягає скасуванню. Також ОСОБА_1 звернув увагу на те, що швидкісний режим, який дозволяв би притягнути його до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, він не порушував, а єдиний доказ - показання приладу TruCAM не є достовірним. Пояснив те, що вимірювання швидкості руху поліцейським Савченком Д.В. приладом TruCAM проводилося в ручному режимі та в нестабільній позі, а саме - поліцейський в час проведення вимірювання технічним приладом виходив із узбіччя на проїзну частину дороги і весь час перебував у русі за напрямком до руху його автомобіля, що очевидно призвело до недостовірного результату вимірювання. Окремо звернув увагу на те, що рельєф місцевості на тій ділянці дороги кардинально зміщується як по горизонталі, так і по вертикалі, в свою чергу нормативні документи про використання приладів вимірювання швидкості руху визначають локації, на яких дозволено їх використання та до таких відноситься виключно прямолінійні ділянки дороги без будь-яких різких рельєфних перепадів. Окрім того зазначив про те, що використання поліцейським приладу TruCAM здійснювалось поза межами дії дорожнього знаку 5.76, який із табличкою 7.2.1 «Зона дії» 1 км встановлений на 49 км дороги Н-18 за напрямком руху в сторону м. Івано-Франківська, що свідчить про те, що його дія закінчується на 48 км автодороги Н-18. Окремо акцентував увагу на тому, що згідно із оскаржуваною постановою він порушив вимоги знаків 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», яким забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знаку та 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості», який забороняє в зоні (населений пункт, мікрорайон, зона відпочинку тощо) рух із швидкістю, яка перевищує зазначену на знаку. Водночас дорожні знаки 3.29 та 3.31 на автодорозі Н-18 в м. Монастириська за напрямком м. Івано-Франківськ від останнього перехрестя до 46 км не встановлені, а тому вважає, що вимоги дорожніх знаків 3.29, 3.31 він не міг порушити через їх відсутність. З наведених підстав просить позовну заяву задовольнити.

17 листопада 2025 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

28 листопада 2025 року Монастириський районний суд Тернопільської області задовольнив клопотання представника відповідача та продовжив відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача вимоги позивача заперечив та вважає їх безпідставними. Пояснив те, що під час несення служби на 16 км автодороги Н -18 (м. Монастириська) 18 серпня 2025 року працівниками УПП в Тернопільській області ДПП за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001012) о 15 год 20 хв. виявлене порушення ПДР, а саме: водій транспортного засобу марки MERCEDES BENZ Е 200 з номерним знаком НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 77 (сімдесят сім) км/год при дозволеній 50 (п`ятдесят) км/год, чим порушив п. 12.9 б) ПДР України. Згідно відео Н/К №475252 (яке зазначене у графі 7 оскаржуваної постанови та долучене до матеріалів справи), поліцейський підійшов до позивача, представився та повідомив про причини зупинки, а також про проведення відео фіксації із посиланням на ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію». За клопотанням ОСОБА_1 розгляд справи був відкладений на 22 серпня 2025 року о 20 год 00 хв. В подальшому дата розгляду справи неодноразово переносилася за клопотанням ОСОБА_1 , а саме на 11 вересня 2025 року о 12 год 00 хв, 30 вересня 2025 року о 12 год 00 хв., 14 жовтня 2025 року об 11 год 00 хв. Представник відповідача звертає увагу на те, що про клопотання ОСОБА_1 від 13 жовтня 2025 року поліцейському Мазуру М.В. не було відомо на момент винесення постанови 14 жовтня 2025 року, оскільки воно надійшло до УПП в Тернопільській області лише 14.10.2025. Також, звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не надав доказів разом із клопотанням про відкладення розгляду справи тієї обставини, що станом на дату винесення спірної постанови він перебував на лікуванні. Докази тимчасової непрацездатності в час винесення спірної постанови позивачем надані лише разом із позовною заявою до суду. Щодо доводів позивача з приводу неправильного порядку застосування приладу TruCam LTI 20/20, представник відповідача пояснив те, що прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів, а правильність реалізації у приладі TruCam алгоритму вимірювання швидкості, який наведений у відзиві на позовну заяву, підтверджена за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації, а застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. А тому, на думку представника відповідача впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху не є обов`язковим. Також представник вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що прилад TruCam має застосовуватися працівниками поліції на підставі ст.40 Закону України «Про Національну поліцію». Дане твердження є хибним з тих підстав, що у відповідності до положень ч. 1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні. Разом з тим звертає увагу на те, що оскаржуваною постановою накладене адміністративне стягнення на позивача за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпеченння безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Щодо тверджень позивача про використання поліцейським приладу ТrиСАМ поза межами дії дорожнього знаку 5.16 ПДР представник відповідача зазначив про те, що дорожній знак 5.76 ПДР України «Фото-відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків. В той же час, Закон України «Про Національну поліцію» не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відеофіксації порушень дорожнього руху. Також представник відповідача посилається на те, що на в`їзді у населений пункт м.Монастириська як з боку м. Тернопіль, так і в напрямку м. Тернопіль встановлений дорожній знак 5.49 «Початок населеного пункту». Цей дорожній знак позначає найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги Правил дорожнього руху України, що визначають порядок руху в населених пунктах. Щодо тверджень позивача про фальсифікації результатів роботи поліцейського патруля ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме щодо ведення книги реєстрації щодо значення показів лічильника приладу, представник відповідача зазначив про те, що поліцейський самостійно не вносить відомості про кількість замірів в журнал, а вносить відповідальна особа. Окрім того, звертає увагу на те, що це не має відношення до даної справи, оскільки це є вид звітності, який не перебуває в причинно - наслідковому зв`язку із винесенням оскаржуваної постанови та жодним чином не спростовує факту перевищення позивачем встановлених обмежень швидкості в межах населеного пункту. У задоволені вимоги позивача про стягнення судових витрат в сумі 5000,00 грн просить відмовити з підстав не співмірності таких відносно складності даної категорії справи.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2025 року в Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції витребувані копія розпорядчого акту (наказу, розпорядження) про місце несення служби (патрулювання) 18 серпня 2025 року поліцейськими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також інформація про дату та час надходження до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції клопотання Яцини О.І. від 13.10.2025 про відкладення розгляду адміністративної справи, призначеної на 14.10.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв`язку із перебуванням останнього на лікуванні. Також вказаною ухвалю в КНП «Монастириський центр первинної медико-санітарної допомоги» Монастириської міської ради, місцезнаходження: вул. Шевченка, 29, м. Монастириська Тернопільська область витребувана інформація та підтверджуючі документи про перебування на лікуванні ОСОБА_1 у період з 13.10.2025 по 17.10.2025.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання. До початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву, згідно з якою просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач Управління патрульної поліції в Тернопільській області, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, не забезпечили явку представника в судове засідання. У відзиві просили розгляд справи проводити без участі представника відповідача.

Відповідно до частини 4 статті 159 КАСУ подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходжу до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, керуючись ч. 2 ст. 2 КАС України перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно повідомлення, яке підписане поліцейським Мазуром М.В., Яцина О.І. запрошений до підрозділу патрульної поліції, що за адресою: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 24 на 20 год 00 хв. 22 серпня 2025 року для розгляду вчиненого ним адміністративного правопорушення.

19 серпня 2025 року Яцина О.І на адресу Управління патрульної поліції надіслав клопотання про відкладення розгляду адміністративної справи, який призначений на 20 год 00 хв. 22 серпня 2025 року через неприйнятність визначеного часу для розгляду справи, оскільки у нього буде відсутня можливість повернутись додому того ж дня, що призначений розгляд справи, посилаючись на відстань між містом Тернопіль та селем Коропець.

Вказане клопотання задоволене, а розгляд справи перенесений на 11 вересня 2025 року о 12 год 00 хв.

В подальшому ОСОБА_1 повторно звертався із клопотаннями про перенесення дат розгляду справи. Остання дата розгляду справи призначена на 14 жовтня 2025 року об 11 год 00 хв у секторі поліцейської діяльності №1 (м. Монастириська) відділення поліції №2 (м. Бучач) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області.

13 жовтня 205 року ОСОБА_1 повторно надіслав клопотання про перенесення часу розгляду справи, оскільки він перебуває на лікуванні, яке становитиме щонайменше 10 днів. Вказане клопотання надійшло до управління патрульної поліції у Тернопільській області 14 жовтня 2025 року, що стверджується відтиском печатки структурного підрозділу із зазначенням вхідного номеру та дати його реєстрації.

В свою чергу Управління патрульної поліції в Тернопільській області за вихідним №9866/41/33/01-2025 від 15.10.2025 повідомило ОСОБА_1 про те, що за результатами розгляду клопотання про перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке надійшло 14.10.2025, в такому відмовлено та 14.10.2025 в порядку ст. 279 КУпАП винесена постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5932937 за порушення вимог п. 12.9 б) ПДР України відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5932937 від 14.10.2025, прийнятої поліцейським 1 взводу 3 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Тернопільській області Мазуром М.В., Яцина О.І. 18 серпня 2025 року о 15 год 20 хв. під час керування транспортним засобом в населеному пункті м. Монастириська а/д Н-18 46 км рухався зі швидкістю 77 км/год при дозволеній швидкості 50 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam LTI 20/2, чим порушив п. 12.9 б) ПДР перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, передбаченими знаками 3.29, 3.31, 30.3 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. У графі 7 постанови зазначені додатки, а саме: інші матеріали справи, технічного приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001012) та відео н/к 475252 та №474346 від 18.08.2025 року.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, суд враховує таке.

Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В силу положень пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

На виконання приписів частини п`ятої статті 14 Закону 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

В тому числі зазначеними положеннями, визначено те, що під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 251 КУпАП визначений перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до положень статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пунктом 5 розділу ІV Інструкції встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як зазначено попередньо, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Згідно з статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суд звертає увагу, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Лише доказ фіксації, який долучений до постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а не сама постанова, підтверджує обставини та подію щодо вчинення правопорушення та накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним по справі.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Так, відповідач в якості доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення покликається на відеозаписи з нагрудних камер №475252 та №474346, та фотознімок з приладу «TruCam» TC 001012.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи та дослідженого у судовому засіданні фотознімку, отриманого за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam серійний номер ТС001012 (файл: _qF000_0818_152001.jmf), працівниками поліції зафіксовано транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_2 , який рухався а/д Н-18 км, широта 49°04'52.5"N, довгота: 25°08'54.0"E, зі швидкістю 77 км/год, при максимально дозволеній 50 км/год.

Поряд з цим суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» регламентовано застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення.

За змістом ч.1 ст.40 цього Закону в редакції на час фіксації події, що є предметом оцінки суду, поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктом 1 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Отже, слід дійти висновку, що даною нормою закону встановлений порядок застосування, зокрема, технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки та засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Так, технічний засіб з виявлення та/або фіксації правопорушень має бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель, закріплені на однострої, службових транспортних засобах. Інших способів використання технічних засобів, а ніж ті, які визначені в ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», законодавцем не визначено.

Так, значення слів «монтований/розміщений» в контексті наведеної статті закону слід розуміти так, що технічний засіб має бути або ж вмонтований, або ж розміщений стаціонарно (статично), що виключало б можливість його руху (механічного (регулярного чи випадкового) коливання предмета навколо точки рівноваги) під час вимірювання швидкості. При цьому, використання технічного засобу в ручному режимі (тримання в руках) законодавством не передбачено.

Суд зазначає, що докази закріплення (розміщення) в порядку, передбаченому ст.40 Закону патрульним поліцейським лазерного вимірювача швидкості TruCAM ТС001012, на який покликається відповідач як на такий, що був застосований патрульним поліцейським у спірному випадку, та який у розумінні положень статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» є технічним засобом з виявлення та/або фіксації правопорушень, відповідачем не надані, а відтак такий не може вважатися технічним засобом, що здійснює вимірювання швидкості, результати якого можуть розглядатися судом як доказ у справі.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до наданих стороною відповідача відеозаписів разом із відзивом на позовну заяву, а саме із 15:20 год відеозапису із назвою файлу «export-91a6a» видно розмову поліцейського, який повідомив причину зупинки водію. Після чого, до водія підійшов поліцейський, який представився на прізвище ОСОБА_4 , з нагрудної камери якого здійснювалась фіксація розмови із водієм. Водій одразу заперечував те, що швидкість, яка була зафіксована на TruCAM є його швидкістю. Також зазначив про те, що камера якою здійснювалась фіксація його швидкості мала бути зафіксована на штативі, а під час фіксації його швидкості він бачив як поліцейський рухався до нього, що могло спотворити результати такого вимірювання. На це поліцейський Мазур повідомив про те, що такий пристрій є ручним приладом та не передбачена можливість його фіксації. Також зазначив, про те, що рух в його напрямку був здійснений поліцейським вже після фіксації швидкості. Відео, яке б вказувало на положення поліцейського в руках якого знаходилась TruCAM та характерний звук TruCAM, який би свідчив про закінчення фіксації швидкості руху транспортного засобу відеозапис не містить.

Окрім того, позивач, як на підставу позову, послався на те, що він рухався зі швидкістю не більшою за 70 км/год, оскільки керував автомобілем в режимі «круїз контроль» із встановленою максимальною швидкістю руху 70 км/год, а також на те, що поліцейський, тримаючи у руках технічний засіб вимірювання швидкості TruCAM, здійснював її вимірювання, рухаючись на зустріч руху транспортного засобу під керуванням позивача ОСОБА_1 . Позивач стверджує те, що результат проведеного вимірювання швидкості руху автомобіля під його керуванням є спотворений процедурою проведення такого, оскільки поліцейський проводив вимірювання швидкості руху автомобіля, ідучи йому назустріч.

Докази, долучені відповідачем до матеріалів відзиву, доводів позивача в цій частині не спростовують. У відеозаписах не відображена процедура проведення вимірювання швидкості руху автомобіля Mercedes Benz E200 під керуванням ОСОБА_1 , а тому імовірність проведення вимірювання поліцейським швидкості руху транспортного засобу під керуванням позивача в русі назустріч автомобілю судом не виключається.

Позивач відповідно до оскаржуваної постанови перевищив дозволену швидкість руху автомобілем на 27 км/год. Гіпотезою ч.1 ст.122 КУпАП передбачена умова за якою наступає відповідальність визначена цією нормою, а саме перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину. Законодавець не передбачив відповідальності за перевищення швидкості менше ніж на 20 км/год. Тому слід констатувати те, що позивач ОСОБА_1 рухався із можливим перевищенням швидкості з якого може наступати адміністративна відповідальність на 7 км/год.

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки «TruCAM LTI 20/20» виробництва Laser Technology Inc №22-01/32395 від 11.11.2024 року чинного до 11.11.2025 року, прилад ТruСam (сервісний номер ТС001012) відповідає вимогам технічної документації на вимірювач та має допустиму похибку при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах + - 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год та + - 1 % в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Враховуючи те, що прилад TruCam не був розміщений стаціонарно (статично), що виключало б можливість його руху під час вимірювання швидкості, та значення зафіксованого результату перевищення з урахуванням допустимої похибки, суд вважає доводи позивача такими, що викликають обґрунтований сумнів у достовірності результатів проведеного вимірювання швидкості руху автомобіля під керуванням позивача о 15 год 20 хв. 18 серпня 2025 року на 46 км дороги Н-18 в м. Монастириська.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Також, суд звертає увагу на те, що 14.10.2025 ОСОБА_1 перебував на лікуванні сімейного лікаря КНП «Монастириського ЦПМСД» Монастириської міської ради та йому був відкритий листок непрацездатності з 13.10.2025 по 18.10.2025. Листом від 29.09.2025 позивач був повідомлений про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 14.10.2025 о 11 год 00 хв. в м.Монастириська по вул.Сагайдачного, 2 у приміщенні СПД №1 (м.Монастириська) ВП №2 (м.Бучач) Чортківського РУП ГУНП в Тернопільській області. З метою відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із перебуванням на лікуванні, позивач стверджує про те, що надіслав за допомогою електронної пошти листа на електронну адресу відповідача 13.10.2025. Відповідач отримав вказане клопотання із додатками та здійснив їх реєстрацію 14.10.2025. Клопотання про відкладення розгляду справи поліцейським Мазуром М.В. до початку розгляду справи про адміністративне правопорушення не розглядалося та відповідач стверджує про те, що такого на той час у розпорядженні поліцейського Мазура М.В. не було.

Ухвалою суду від 05.12.2025 у відповідача витребувана інформація про дату та час надходження до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції клопотання ОСОБА_1 від 13.10.2025 про відкладення розгляду адміністративної справи, призначеної на 14.10.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв`язку із перебуванням останнього на лікуванні. Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції не виконали цю ухвалу суду та не надали витребувану судом інформацію без повідомлення причин. Надали лише копію клопотання ОСОБА_1 від 13.10.2025 із номером та датою реєстрації цього листа у журналі вхідної пошти, що не є тотожним даті та часу надходження листа на адресу електронної пошти відповідача.

Тому, керуючись ч.9 ст.80 КАС України, суд визнає, що клопотання ОСОБА_1 від 13.10.2025 про відкладення розгляду адміністративної справи, призначеної на 14.10.2025, надійшло відповідачу до початку розгляду справи про адміністративне правопорушення та підлягало вирішенню по суті.

У відповідності до ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Перебування ОСОБА_1 на лікуванні, на думку суду, є вагомою обставиною неможливості його прибуття на розгляд справи про адміністративне правопорушення 14.10.2025 та саме таким чином ця обставина мала бути оцінена відповідачем перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення. Проігнорувавши заявлене ОСОБА_1 клопотання, відповідач безпідставно позбавив його права брати участь у розгляді справи та користуватися правами, передбаченими ст.268 КУпАП.

Таке грубе порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення не залишає місця для законності оскаржуваної постанови та зумовлює необхідність її скасування.

Беручи до уваги вказане вище, з огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, суд дійшов висновку, що вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові від 14 жовтня 2025 року не підтверджується доказами, а процедура винесення оскаржуваної постанови здійснена із грубим порушенням прав позивача.

Таким чином, оскільки відповідачем не надані суду достатні докази на спростування доводів позивача, та підтвердження вчинення ним вказаного в оскаржуваній постанові правопорушення, а будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, тому, з огляду на вищевказане, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В силу вимог частини першої статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 484,48 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 20, 72-77, 80, 90, 139, 243-246, 257, 260, 262, 286 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області про визнання протиправними дій та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5932937 від 14.10.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській областісудовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Тернопільській області, , місцезнаходження: вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль, 46003.

Головуючий суддя А.З. Пасічник