Справа № 990/395/25
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа №990/395/25

адміністративне провадження № П/990/395/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів: Єресько Л.О., Радишевської О.Р., Смоковича М.І., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справу, за позовом ОСОБА_1 до Президента України Володимира Зеленського про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовний вимог

1. У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Президента України Володимира Зеленського, у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Президента України В.О. Зеленського, яка полягає у нерозгляді по суті звернення від 10 червня 2025 року з питань, пов`язаних із порушенням конституційних прав та свобод ОСОБА_1, шляхом незаконного застосування до нього обладнання випромінюючого типу дії, що перебуває у користуванні Комунального підприємства «Київський метрополітен», яке належить територіальній громаді міста Києва, інтереси якої представляє Київська міська рада;

- зобов`язати Президента України В.Зеленського надати по суті відповідь на звернення ОСОБА_1 від 10 червня 2025 року «Про реформування кібернетичної станції казенного підприємства «Укрспецзв`язок», яка на момент 2015 року, з порушенням вимог статті 76 Господарського кодексу України, була передана Державою в особі Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в оперативне управління казенному підприємству «Укрспецзв`язок», що отримує прибуток від своєї діяльності в економічні сфері;

- на підставі частин третьої, четвертої статті 23 Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України», а також на підставі частин десятої, одинадцятої Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» зобов`язати Президента України забезпечити передачу об`єктів державної власності, що перебувають за адресою: вул. Гетьмана Скоропадського, 16/18 в оперативному управлінні казенного підприємства «Укрспецзв`язок» Фонду державного майна України, з метою подальшого підпорядкування станції спеціального зв`язку разом з належною до неї фізичною інфраструктурою (зокрема, будинком по вул. Гетьмана Скоропадського, 25) у компетенцію Служби безпеки України або для подальшої ліквідації станції спецзв`язку казенного підприємства «Укрспецзв`язок» як репресійного, антиконституційного утворення, яке станом на 2025 рік не відповідає національним інтересам українського суспільства та сучасним безпековим потребам Держави Україна.

2. На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що, зважаючи на встановлені та перевірені у процесі власного розслідування факти, позивач дійшов висновку, що порушення його прав та свобод пояснюється саме тим, що казенне підприємство «Укрспецзв`язок», будучи цивільним підприємством з комерційним статусом, не уповноважена законодавством України на забезпечення державної безпеки та не має законних підстав, які б дозволяли користуватись кібернетичною станцією, що за своїми функціями та технічним оснащенням є військовим формуванням оборонно-правоохоронного призначення, а це гостро суперечить вимогам частини першої статті 76 Господарського кодексу України (а на теперішній час перехідному Закону України від 09 січня 2025 року № 4196-ІХ «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб», яким ГКУ замінено).

На переконання позивача, єдиноможливою формою припинення злочинних дій, що порушують його права та свободи, є реформування казенного підприємства «Укрспецзв`язок», повна заміна особового складу кіберстанції (який дискредитував себе злочинами проти суспільства) та передача кібернетичної станції у компетенцію служби, яка виконує функції по забезпеченню державної безпеки України, якою є Служба безпеки України.

Відтоді як Закон України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» набрав чинності, казенне підприємство «Укрспецзв`язок» неправомірно здійснює оперативне управління державним майном, зареєстрованим за адресою: вул. Гетьмана Павла Скоропадського, 16/18 в м. Києві.

На переконання ОСОБА_1 , це потребує негайного реагування з боку Президента України, оскільки Держспецзв`язок, уповноважений Кабінетом Міністрів України на керування казенним підприємством «Укрспецзв`язок», відповідно до частини третьої статті 23 профільного Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України», у питаннях, пов`язаних із забезпеченням національної безпеки та оборони України, підпорядкована та підконтрольна Президентові України.

У своєму зверненні від 10 червня 2025 року позивач указував, що безкарність злочину, який вчиняється щодо нього групою радіооператорів «Укрспезв`язку», можлива саме через порушення законодавства при створенні казенного підприємства та через комерційний статус «Укрспецзв`язку», що дозволяє радіооператорам ТІЗ «ОБРІЙ-К» отримувати дохід за надані замовникам «послуги», тобто за катування громадян України радіоакуетикою у мозок та каліцтво генераторами випромінюючого типу дії.

Проте такий лист був скерований Офісом Президента України до Національної поліції, яка, на переконання позивача, не має компетенції у таких питаннях.

Причинами порушень своїх громадянських прав на життя, здоров`я, працю, невтручання у сімейне життя, безпеку життєвого простору та честь і гідність, позивач уважає ненадання Президентом України Володимиром Зеленським відповіді на лист від 10 червня 2025 року по суті порушених питань, а також відмову Президента України реагувати на порушення національного законодавства у сфері національної безпеки, яке Конституцією України віднесено саме до його компетенції.

А тому єдиною формою захисту порушених конституційних прав та свобод у такій ситуації позивач уважає надання йому відповіді на лист від 10 червня 2025 року (з урахуванням питань, порушених у Додатках 1-4 до цього листа), а також приведення до ладу законодавства, яке регулює діяльність Держспецзв`язку та підпорядкованого йому казенного підприємства «Укрспецзв`язок». Адже ті порушення в сфері володіння державним майном, які передані казенним та комунальним підприємствам в управління та користування, вже сім місяців як не відповідають чітко прописаним вимогам Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб».

Оскільки державне майно, зареєстроване за адресою: Гетьмана Павла Скоропадського, 25 в м. Києві, було передано Державою в особі Держспецзв`язку у компетенцію казенного підприємства «Укрспецзв`зок» актом приймання-передачі № 1/1 від 31 серпня 2015 року (затвердженого наказом комісії Держспецзв`язку № 476 від 21 серпня 2015 року), то всю правову відповідальність за наслідки, які витікають з характеру, мети та цілей використання переданих казенному підприємству об`єктів та кіберобладнання, лягає на Державу в особі Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, яка підпорядкована Президентові України і контролюється персонально Президентом у сферах національної безпеки та спеціального зв`язку.

З метою припинення психофізичного та фінансового терору з боку працівників «Укрспецзв`язку», а також в його функціональних рамках зареєстрованого на Київську міську раду ТІЗ «ОБРІЙ-К», з 2021 по 2025 роки позивач звертався з листами та скаргами про захист до Президента України Володимира Олександровича Зеленського як до гаранта прав та свобод громадян України. Однак ніякого позитивного результату такі звернення не дали: психофізичний терор щодо нього продовжується, а вся тваринна власність у квартирі вбивається працівниками ТІЗ «ОБРІЙ-К», які мають незаконно наданий їм доступ до випромінюючого обладнання Київського метрополітену.

Позивач неодноразово звертався безпосередньо до Президента України В.Зеленського у 2020-2025 роках зі скаргами про порушення конституційних прав та свобод військовим формуванням - підрозділом казенного підприємства «Укрспецзв`язок», у яких описував факти незаконного застосування технічного обладнання випромінюючого та радіоакустичного типу дії, яке цілодобово використовується без контролю та нормативно-правових підстав, визначених будь-яким Законом, Регламентом, Положенням або Інструкцією. Проте жодного разу не було отримано відповіді саме від Президента України, а усі звернення без будь-якої резолюції Президента В.Зеленського та законної підстави передавалися Офісом Президента України до Національної поліції, що прямо суперечить вимогам абзацу 5 статті 7 Закону України «Про звернення громадян», яким визначено, що направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, забороняється.

Так, 22 жовтня 2024 року до Шевченківського районного суду міста Києва було подано позовну заяву про умисне порушення особистих немайнових прав та відшкодування моральної і майнової шкоди, завданої умисним ушкодженням здоров`я та пошкодженням майна, у якій одним з відповідачів є Головне управління Національної поліції України у місті Києві. Справа перебуває на розгляді у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду.

Позивач уважає за необхідне зазначити про те, що Офіс Президента України не є органом, передбаченим Конституцією України і регулюється Положенням, яке має підзаконну силу дії. Тому відповіді Офісу Президента України у частині порушення конституційних прав та свобод громадян, на його переконання, не можуть вважатися відповіддю Президента України як суб`єкта владних повноважень, функції якого регулюються Конституцією України. Внаслідок таких дій позивач був позбавлений можливості реалізувати своє право на звернення до Президента України на підставі статті 102 Конституції України.

З посиланням на статтю 5 Закону України «Про звернення громадян», позивач акцентує увагу Суду на тому, що його звернення до Президента України В.Зеленського від 18 січня 2025 року та від 10 червня 2025 року були пов`язані саме з вимогою припинити незаконні дії працівників КП «Укрспецзв`язок», які вчиняються щодо нього у формі катування. Такі звернення мали не абстрактний характер, а несли в собі конкретні відомості про те, хто катує, звідки та з якою метою, з підкріпленням аргументів та доводів конкретними доказами (світлинами та відео) та містили чіткі шляхи вирішення цієї проблеми.

Під умисними діями казенного підприємства «Укрспецзв`язок», які порушують конституційні права, позивач має на увазі замовне та злочинне рішення «Укрспецзв`язку»: «посадити» його на нейрокомп`ютер та ЕОМ станції спеціального зв`язку та тримати довічно у психофізичній в`язниці; катувати мікрохвильовими радіоголосами через систему радіочастотного зв`язку «Хвиля»; опромінювати тіло, спинний мозок, калічити променями зуби, статеві та внутрішні органи генераторами випромінюючого типу дії (ультразвуком, електрострумом низької напруги, НВЧ мікрохвилями) з метою нанесення максимальної шкоди здоров`ю та для спричинення передчасної, неприродньої смерті або доведення до самогубства; довічно (пожиттєво) шпигувати за думками та діями через нейрокомп`ютер, підключений до мозку, з метою умисного використання отриманої інформації в цілях переслідування та подальшого нанесення шкоди; щоночі катувати штучно згенерованими нейроснами через програмні електронно-обчислювальні машини (ЕОМ), що встановлені на станції спеціального зв`язку казенного підприємства «Укрспецзв`язок»; позбавити будь-якого фінансового доходу (зокрема роботи на державній службі та у сфері приватного підприємництва) і довічно тримати на соціальному дні; знущатись над психікою електромагнітними технічними засобами психофізичного впливу випромінюючого типу дії; спотворити долю та докорінно змінити напрями розвитку доленосних подій у житті, з намірами перетворити на нещасну, малозабезпечену людину; вбивати всі живі істоти в помешканні та тримати в духовній ізоляції.

Незважаючи на порушення конституційних прав та свобод, гарантом яких виступає Президент України, всі надіслані упродовж 2021-2025 років звернення (листи та скарги на переслідування підпорядкованою Президентові структурою), бездіяльно були скеровані Офісом Президента до Національної поліції.

Детально проаналізувавши проблему свого переслідування працівниками кіберстанції КП «Укрспецзв`язок», позивач дійшов висновку, що репресії, яким він піддається з боку радіооператорів «Укрспецзв`язку», можливі лише через те, що казенне підприємство, будучи комерційною структурою, займається невластивою йому діяльністю у сфері державної безпеки. Ні за своїм комерційним статусом, ні за профілем діяльності, ні за функціональними повноваженнями, визначеними в Статуті, КП «Укрспецзв`язок» не має законодавчого права розпоряджатись кіберстанцією спеціального зв`язку та проводити будь-яку кібердіяльність у сфері забезпечення державної та національної безпеки, як це наразі відбувається.

Фактичні обставини справи

3. 10 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Президента України В.Зеленського зі зверненням, якому він дав назву «Про реформування кібернетичної станції казенного підприємства «Укрспецзв`язок», яка підприємству була незаконно передана в управління у 2015 році розпорядженням Кабінету Міністрів України №705-р».

4. Позивач зазначив про те, що подає чергове звернення, у якому обґрунтовує своє прохання як особа, що піддається репресіям та переслідуванню президентською силовою структурою, а тому наполегливо вимагав від Президента України реагування як Головнокомандувача, який здійснює керування військовим формуванням, - Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.

5. Позивач повідомив, що, маючи чітко визначені функції, прописані в пункті 2 Статуту казенного підприємства, радіооператори «Укрспецзв`язку» на замовлення корумпованих високопосадовців катують громадян України кіберзброєю та виконують мафіозні страти людей. Все, чим зайняті радіооператори казенного підприємства, - це психофізичне катування українців та вбивство домашніх тварин в наших квартирах генераторами випромінюючого типу. Місце розташування цього летального обладнання йому відоме та зазначено у зверненні - це дах житлового будинку по вул. Гетьмана Скоропадського, 25 та апаратна, що розміщена в локації станції метро «Університет».

Не отримавши від Президента України належної реакції на свої скарги, позивач упродовж трьох років звертався до Національної поліції України з вимогою порушити кримінальну справу щодо замаху на вбивство та умисного знищення домашніх тварин кібернетичними засобами випромінення. Але поліція, на переконання заявника, відмовилась проводити будь-яке розслідування та, маючи всю необхідну інформацію для цього, продемонструвала бездіяльність, що мало наслідком подання до судів декількох позовних заяв щодо неправомірних дій Держспецзв`язку, казенного підприємства «Укрспецзв`язок» та бездіяльності Національної поліції України.

Позивач наголосив, що здійснення злочину, який вчиняють щодо нього радіооператори «Укрспецзв`язку», стало можливим саме через комерційний статус цього казенного підприємства, що, у свою чергу, є грубим порушенням норм законодавства України, оскільки підприємницька діяльність не може проводитися у сфері державної та національної безпеки.

На переконання позивача, здійснюючи свою репресійну функцію на кіберстанції, КП «Укрспецзв`язок» фактично знаходиться за межами правового поля законодавства України, у своїй кібердіяльності на станції зв`язку не спирається на жодний Закон України та не регулюється жодним з двох існуючих у цій сфері національних регуляторів - ні комісією НКЕК, ні Генеральним штабом Збройних Сил України. Все, чим зараз займаються радіооператори «Укрспецзв`язку», допущені до обладнання випромінюючого типу дії, - це проведення каральних акцій проти мирних, ні в чому не винуватих громадян та здійснення політичних репресій щодо державних службовців.

На підставі того, що Держспецзв`язок підпорядковується Президентові України, з метою декриміналізації державної безпеки, ОСОБА_1 у своєму зверненні просив Президента України В.Зеленського провести кадрову реформу на казенному підприємстві «Укрспецзв`язок» та передати своїм Указом кібернетичну станцію «Укрспецзв`язку» в компетенцію Служби безпеки України, як єдиного законодавчого силового органу, який в рамках державного апарату має право здійснювати антитерористичну та кібернетичну діяльність у сфері державної безпеки.

Зважаючи на те, що Президент України відповідно до Конституції України є гарантом додержання прав і свобод людини і громадянина, здійснює керівництво військовими формуваннями та керує сферою національної безпеки, іншого способу припинити злочинні дії радіооператорів «Укрспецзв`язку», що порушують його право на життя, аніж запропонований ним у зверненні, або порушення кримінальної справи проти катів «Укрспецзв`язку», ОСОБА_1 не бачить.

Відповідь просив надіслати на електронну адресу та поштовим листом з рекомендованим повідомленням.

6. 17 червня 2025 року позивача повідомлено про те, що його звернення від 10 червня 2025 року, яке надійшло до Офісу Президента України, надіслано з листом від 17 червня 2025 року №22/029969-26 за належністю на розгляд у межах компетенції до Національної поліції України (лист за підписом завідувача відділу Департаменту з питань звернень громадян та доступу до публічної інформації Офісу Президента України).

7. Водночас Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у місті Києві 08 липня 2025 року надіслало начальнику Дарницького УП ГУНП у місті Києві звернення ОСОБА_1 щодо можливих протиправних дій відносно нього та з інших питань для проведення перевірки та вжиття відповідних заходів реагування в межах повноважень.

8. Дарницьке управління поліції листом від 30 липня 2025 року повідомило ОСОБА_1 про те, що матеріали щодо протиправних дій та пресингу невідомого зі складу апарату РНБО, котрий нібито застосовує психотропний терор, розглянуто згідно із Законом України «Про звернення громадян». За час проведення перевірки встановити конкретну особу, котра могла б застосувати психотропний терор, не представилося можливим. У подальшому при встановленні такої особи, буде повідомлено додатково.

Рух справи

9. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи №990/395/25 між суддями від 19 серпня 2025 року визначено склад суду: Білак М.В. (головуючу суддю), суддів: Соколова В.М., Єресько Л.О., Радишевську О.Р., Смоковича М.І.

10. Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, установлено строк, упродовж якого позивач має усунути вказані в ухвалі недоліки шляхом подання позовної заяви із уточненими позовними вимогами, а також обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом та доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

11. 01 вересня 2025 року від позивача надійшла уточнена позовна заява та клопотання про поновлення строку звернення до суду з урахуванням вимог ухвали Верховного Суду від 22 серпня 2025 року.

12. Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2025 року визнано неповажними зазначені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку звернення до суду та залишено без руху його позовну заяву. Надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та доказів на їх підтвердження.

13. На виконання вимог ухвали Верховного Суду про залишення позовної заяви без руху позивач 17 вересня 2025 року подав адміністративний позов з уточненими вимогами.

14. Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2025 року відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

15. 03 листопада 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, а 18 листопада 2025 року позивач надіслав відповідь на відзив.

Позиція інших учасників справи

16. Відповідач у відзиві на позовну заяву висловив незгоду з доводами позивача та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

17. Відповідач указує на те, що основними завданнями Офісу Президента України є організаційне, правове, консультативне, інформаційне, експертно-аналітичне та інше забезпечення здійснення Президентом України визначених Конституцією України повноважень.

18. Підпунктом 22 пункту 4 Положення про Офіс Президента України, затвердженого Указом Президента України від 25 червня 2019 року № 436/2019, визначено, що Офіс Президента України відповідно до покладених на нього завдань організовує прийом громадян, які звертаються до Президента України, розгляд звернень громадян, а також звернень органів місцевого самоврядування, політичних партій та громадських об`єднань (у тому числі професійних спілок), підприємств, установ, організацій, здійснює облік і аналіз таких звернень, на основі аналізу звернень розробляє та подає Президентові України пропозиції щодо розв`язання порушених у них проблем.

19. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення громадян повинен розглядати той орган, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань.

20. Розгляд і вирішення питань, порушених позивачем у його зверненні, не належить до повноважень Президента України, які вичерпно визначені Конституцією України.

21. Відповідно до підпунктів 6 та 7 пункту 4 Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №877, Національна поліцію відповідно до покладених на неї завдань уживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

22. Ураховуючи, що у своєму зверненні від 10 червня 2025 року позивач зазначав про наявність загрози його життю та порушував питання відкриття кримінального провадження з цього приводу, Офісом Президента України направлено таке звернення за належністю до Національної поліції України як до уповноваженого органу виконавчої влади у сфері забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

23. З посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2024 року у справі № 240/25193/23, представник відповідача просив врахувати те, що Президент України, так само як і інші органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи, повинен дотримуватися встановленого статтею 19 Конституції України правового порядку відповідно до якого такі суб`єкти зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

24. Також представник відповідача у своєму відзиві звертає увагу на те, що переконання позивача про найвищий статус Президента України в державі, який дозволяє йому втручатися у діяльність інших органів державної влади, впливаючи таким чином на їхні дії чи прийняття певних рішень, є хибними і суперечать Конституції та законам України. Очікувати чи вимагати від Президента України діяти поза правовим полем відповідно до будь-чиїх очікувань означає нівелювати положення Основного Закону України, гарантом додержання якого і є Глава держави.

25. Позивач у відповіді на відзив висловився щодо повноважень Офісу Президента України. Так, основними завданнями Офісу Президента є організаційне, правове, консультативне, інформаційне, експертно-аналітичне та інше забезпечення здійснення Президентом України його повноважень, визначених Конституцією України. Відповідно, Офіс Президента України без участі Президента не може забезпечити поновлення порушених прав заявника.

26. Незважаючи на те, що відповіді на звернення до Президента України готуються відповідними структурними підрозділами, проекти підготовлених листів з питань, які відносяться до компетенції Президента України, погоджуються у визначеному порядку на самому високому рівні, тобто на рівні Президента, який одноособово несе відповідальність за зміст відповіді та її правові наслідки. На переконання позивача, конкретні управлінські рішення за його зверненням мав би приймати не Офіс Президента, а сам Президент України В.Зеленський і тільки після цього Офіс мав би надати відповідь.

27. Позивач уважає роз`яснення представника відповідача щодо повноважень Офісу Президента некоректними та алогічними.

28. На переконання позивача, у спірному випадку вирішення питань, пов`язаних з порушенням казенним підприємством його конституційних прав та свобод, функціонально не може відноситись до компетенції Офісу Президента України. Відповідно, стверджує, що забезпечити поновлення порушених прав та реальне виконання прийнятих у зв`язку із заявою чи скаргою рішень, Офіс Президента України не міг, оскільки це є повноваженнями Президента України Володимира Зеленського, визначені частиною третьою статті 23 Закону України «Про державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України».

29. Звернення до Президента України В.Зеленського від 10 червня 2025 року в черговий раз було скеровано Офісом Президента України до Національної поліції, незважаючи на те, що поліція в особі Головного управління Національної поліції у місті Києві була відповідачем в судовій справі № 761/39546/24 (як і Офіс Президента України), тим самим порушено право на звернення громадян до органів державної влади та створення нездоланних перешкод для припинення дій, які порушують конституційні права і свободи.

30. Позивач указує на те що його звернення торкаються не участі в управлінській діяльності держави, а вимог припинити злочинні дії радіооператорів КП «Укрспецзв`язок», які намагаються позбавити його життя. Саме тому правовою формою захисту злочинно порушених КП «Укрспецзв`язок» конституційних прав і свобод вважає реформування кібернетичної станції спеціального зв`язку, як того вимагає частина третя статті 14 Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб».

31. У своєму зверненні від 10 червня 2025 року позивач повідомив В.Зеленському не просто про існування загроз своєму життю, а про замах на життя з метою фізичного знищення і повідомлено про конкретні дії, які для цього вчиняються підвідомчим Президентові таємним відділом радіооператорів казенного підприємства (і письмова погроза, яку позивач анонімно отримав від Держспецзв`язку, наочно це доводить).

32. Як висновок викладеного у відповіді на відзив, позивач при вирішенні цього судового спору просив суд урахувати, що причиною подання позову до Президента України В.О. Зеленського став замах на його життя біокібернетичними випромінюючими засобами, в процесі чого у злочинний спосіб порушено конституційні права на життя, здоров`я, особисту безпеку, невтручання у сімейне життя, недоторканість житла, право на честь, гідність та повагу до особистості, а також приватне право на володіння тваринною власністю.

Оцінка доводів учасників справи та висновки Верховного Суду

33. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

34. Стаття 40 Основного Закону України передбачає, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

35. У Рішенні Великої Палати Конституційного Суду України від 11 жовтня 2018 року у справі №8-р/2018 вказано на те, що закріплений статтею 40 Конституції України інститут права на звернення має комплексний характер. Його утворюють різні за природою і призначенням юридичні засоби (інструменти), метою яких є забезпечення реалізації кожною людиною своїх прав і свобод, а також їх відстоювання, захист та відновлення у разі порушення.

36. Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

37. Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у пункті 4.1 Рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів (пункт 4.2 цього Рішення Конституційного Суду України)

38. Щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». В тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

39. Таким чином, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Суд звертає увагу на те, що порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

40. Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України «Про звернення громадян». Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

41. Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону України «Про звернення громадян»).

42. Відповідно до статті 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - це звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб (частини перша - четверта зазначеної статті).

43. Звернення, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (частина перша статті 7 Закону України «Про звернення громадян»).

44. Розмежування в законі звернень за змістом та цілями, на досягнення яких вони спрямовані (пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги), має не тільки і не стільки формальне значення, а й обумовлено різним підходом законодавця щодо правового регулювання порядку їх розгляду і прийняття щодо них рішення уповноваженим (зобов`язаним) органом (посадовою особою).

45. Частиною першою статті 15 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

46. Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (частини третя - четверта цієї статті).

47. Стаття 18 Закону України «Про звернення громадян» визначає права громадянина при розгляді заяви чи скарги, а стаття 19 - зобов`язання органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, їх керівників та інших посадових осіб в межах своїх повноважень.

48. Проаналізувавши наведене нормативно-правове регулювання в контексті спірних правовідносин, висновується, що громадяни України мають право звертатися до державних органів та посадових осіб, зокрема і до Президента України, зі зверненнями, а у разі незгоди з рішенням, прийнятим за результатами розгляду такого звернення, - звернутися до суду.

49. ОСОБА_1 скористався наданим йому Конституцією України та Законом України «Про звернення громадян» правом та подав Президенту України звернення, які, на його переконання, мають бути позитивно вирішені в межах наданих Главі держави повноважень. Проте результат вчинених Президентом України дій (у відповідь на подані звернення) позивача не влаштував, а тому він звернувся до суду.

50. Суд у межах спірних правовідносин надає оцінку діям/бездіяльності Президента України на звернення ОСОБА_1 від 10 червня 2025 року.

51. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав про те, що з метою припинення психофізичного та фінансового терору з боку працівників «Укрспецзв`язку» з 2021 по 2025 роки звертався до Президента України В.О. Зеленського як до гаранта конституційних прав та свобод громадян України з листами та скаргами, проте позитивного результату вони не дали.

52. До позовної заяви додав копії скарг та звернень, в яких повідомляв про перебування під психотронним терором кібернетичних двійників, цілодобове опромінення СВЧ-генераторами, ультразвуком, електромагнітними та торсіонними променями (скарга від 17 липня 2021 року, в якій просив провести перевірку законспірованого підрозділу (психотронної апаратної) у локації станції метро «Університет» та встановити осіб, яких притягнути до відповідальності); висловлює прохання втрутитися в ганебну ситуацію щодо катування та вбивства людей і притягнути ката станції з радіоелектронної розвідки Держспецзв`язку до відповідальності (звернення від 21 липня 2023 року); висловлює переконання про необхідність негайної передачі станції з радіоелектронної розвідки КП «Укрспецзв`язок» в сферу компетенції Служби безпеки України з огляду на те, що поточні функції, які виконує Держспецзв`язку, не узгоджується з профільним законом та суперечать низці законів України у сфері забезпечення боротьби з тероризмом та обороноздатності країни (звернення від 09 квітня 2024 року); звернув увагу на відсутність реагування Офісу Президента України на замовне вбивство випромінюючими кіберзасобами (лист від 18 січня 2025 року).

53. Реагуючи на неодноразові звернення позивача, Департамент з питань звернень громадян Офісу Президента України надсилав їх на розгляд до Головного управління Національної поліції у місті Києві (у частині питань, що належать до його компетенції). Підтвердженням цього є листи від 01 жовтня 2020 року, від 28 грудня 2020 року, від 23 липня 2021 року, від 27 липня 2023 року.

54. Листом від 16 квітня 2024 року № 22/018548-26 позивача повідомлено про те, що його звернення від 09 квітня 2024 року надіслано 16 квітня 2024 року за належністю на розгляд у межах компетенції до Служби безпеки України, Національного агентства з питань запобігання корупції, Міністерства цифрової трансформації України.

55. У листі від 22 січня 2025 року №22/003607-26 ОСОБА_1 повідомлено про надіслання звернення від 18 січня 2025 року за належністю на розгляд у межах компетенції до Національної поліції України.

56. При цьому листом від 26 травня 2022 року № 22/019852-26 Департамент з питань звернень громадян Офісу Президента України, у відповідь на звернення від 18 березня 2022 року, повідомив позивача про те, що «… статтею 12 Закону України «Про звернення громадян», якою визначена сфера його застосування, встановлено, що дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений, зокрема, кримінальним процесуальним законодавством.

Отже, у разі наявності відомостей стосовно конкретних фактів порушень законодавства, передбачених Кримінальним кодексом України, кожен має право самостійно звернутися з відповідними заявами до компетентних органів - слідчого або прокурора. Право на оскарження процесуальних рішень (дій, бездіяльності) відповідних посадових осіб у кримінальному провадженні особа може реалізувати в тому порядку, який установлений кримінальним процесуальним законодавством. Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування під час досудового розслідування регламентується главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Повноваження Президента України чітко і вичерпно визначені Основним Законом України, на що неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу Конституційний Суд України.

Застосування Главою держави та його допоміжними органами (у тому числі Офісом Президента України) повноважень, які визначені кримінальним процесуальним законом для сторін кримінального провадження, є неможливим».

57. У зверненні від 10 червня 2025 року позивач акцентує увагу на порушеннях своїх конституційних прав працівниками (радіооператорами) КП «Укрспецзв`язок», які перетворилися на організовану злочинну групу, яка обслуговує мафію та паралельно уряд країни, роки напроліт потерпає від переслідування урядової мафії, а також наголосив, що здійснення злочину, який вчиняють щодо нього радіооператори КП «Укрспецзв`язок», стало можливим саме через комерційний статус підприємства. Вирішення такої проблеми вбачав у проведенні кадрової реформи на КП «Укрспецзв`язок» та передачі її в компетенцію СБУ.

58. Листом від 17 червня 2025 року №22/029969-26 ОСОБА_1 вказано про надіслання звернення цього за належністю на розгляд у межах компетенції до Національної поліції України.

59. Тобто, з`ясувавши, що вирішення порушених у зверненні від 10 червня 2025 року питань не належить до повноважень Президента України з огляду на їх зміст, який вказував на загрози життю та здоров`ю, Офіс Президента України здійснив пересилання такого звернення за належністю відповідному та уповноваженому органу - Національній поліції України, на розгляд у частині питань, що належать до її компетенції.

60. Єдиний шлях вирішення питання протидії загроз його життю та здоров`ю, поновлення прав і захисту інтересів позивач убачає в проведенні Президентом України кадрової реформи на КП «Укрспецзв`язок» та передачі її в компетенцію СБУ або ж у ліквідації цього підприємства. Уважає, що лише Президент України як гарант Конституції України може вирішити таке питання, тим самим захистити від незаконних дій, які вчиняються проти нього.

61. У підсилення своєї позиції, ОСОБА_1 у позовній заяві вдається до цитування нормативних актів, зокрема, Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України», Господарського кодексу України, Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб».

Позивач, зокрема, звертав увагу на те, що оскільки з дня набрання чинності Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» КП «Укрспецзв`язок» неправомірно здійснює оперативне управління державним майном, що зареєстроване за адресою: вул. Гетьмана Скоропадського, 16/18 в м. Києві, це потребує негайного реагування з боку Президента України. Такий висновок зроблено з того, що Держспецзв`язку, уповноважена Кабінетом Міністрів України на керування КП «Укрспецзв`язок», відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» у питаннях, пов`язаних із забезпеченням національної безпеки та оборони України підпорядкована та підконтрольна Президентові України.

62. Відповідно, позивач висновує, що ніхто, крім Президента України В.Зеленського, не вправі ініціювати реформування Держспецзв`язку та підпорядкованого їй КП «Укрспецзв`язок», і ніхто, крім Президента, не може контролювати дотримання цими силовими структурами вимог національного законодавства.

63. Слід зазначити, що стаття 23 Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» врегульовує питання контролю за діяльністю Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

64. Відповідно до частин першої-третьої зазначеної статті контроль за діяльністю Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України здійснюється в порядку, визначеному Конституцією та законами України.

Діяльність Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України.

Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України підконтрольна Верховній Раді України. З питань, пов`язаних із забезпеченням національної безпеки та оборони України, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України підпорядковується і підконтрольна Президентові України.

65. Відповідно до частин першої, другої статті 102 Конституції України Президент України є главою держави і виступає від її імені, є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

66. Повноваження Президента України визначено у статті 106 Конституції України.

67. Конституційно-правовий статус інституту Президента України базується на правилах та нормах, які регулюють положення глави держави у механізмах державного управління. Порядок діяльності Президента України, його повноваження, взаємодія з іншими органами державної влади та місцевого самоврядування нормативно встановлено.

68. У пункті 3.5 Рішення від 13 червня 2019 року № 5-р/2019 Конституційний Суд України наголосив, що він неодноразово вказував у своїх рішеннях, що повноваження Президента України визначаються виключно Основним Законом України і не можуть бути розширені законом або іншим нормативно-правовим актом. Так, у Рішенні від 07 квітня 2004 року №9-рп/2004 зазначено, що повноваження Президента України, як і повноваження Верховної Ради України, визначаються Конституцією України; у Рішенні від 25 грудня 2003 року №22-рп/2003 - що повноваження Президента України закріплені лише на конституційному рівні; у Рішенні від 10 квітня 2003 року № 7-рп/2003 - що повноваження Президента України вичерпно визначені Конституцією України, а це унеможливлює прийняття законів, які встановлювали б інші його повноваження (права та обов`язки). Цієї юридичної позиції Конституційний Суд України дотримувався у багатьох інших своїх рішеннях, зокрема від 16 травня 2007 року №1- рп/2007, від 08 липня 2008 року №14-рп/2008, від 02 жовтня 2008 року №19- рп/2008, від 08 жовтня 2008 року №21-рп/2008, від 07 липня 2009 року №17-рп/2009; від 15 вересня 2009 року №21-рп/2009, від 17 грудня 2009 року № 32-рп/2009, від 10 червня 2010 року № 16-рп/2010.

69. Відповідно до пункту 3 Положення про Офіс Президента України, затвердженого Указом Президента України від 25 червня 2019 року №436/2019, основними завданнями Офісу Президента України є організаційне, правове, консультативне, інформаційне, експертно-аналітичне та інше забезпечення здійснення Президентом України визначених Конституцією України повноважень

70. На підставі підпункту 22 пункту 4 цього Положення Офіс відповідно до покладених на нього завдань організовує прийом громадян, які звертаються до Президента України, розгляд звернень громадян, а також звернень органів місцевого самоврядування, політичних партій та громадських об`єднань (у тому числі професійних спілок), підприємств, установ, організацій, здійснює облік і аналіз таких звернень, на основі аналізу звернень розробляє та подає Президентові України пропозиції щодо розв`язання порушених у них проблем.

71. З цього приводу зауваження позивача та його незгода з тим, що відповідь на звернення була надана уповноваженою особою Офісу Президента України, а не самим Президентом України, слід визнати необґрунтованими. З цієї ж точки зору слід оцінити і твердження позивача про необхідність особистого розгляду звернення (пропозиції) позивача саме Президентом України, як і підписання ним відповіді.

72. Законом України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» чітко визначено, що діяльність Державної служби спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України.

73. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08 липня 2015 року №705-р було утворено КП «Укрспецзв`язок» з віднесенням його до сфери управління Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. Установлено основні завдання казенного підприємства, якими є забезпечення функціонування вузлів зв`язку спеціального призначення у мирний час, в умовах надзвичайних ситуацій, надзвичайного та воєнного стану відповідно до законодавства.

74. Керуючись нормами Закону України «Про звернення громадян», позивач не позбавлений права звернутися з пропозицією до Кабінету Міністрів України, в якій висловити свою пораду, рекомендацію щодо діяльності Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації чи КП «Укрспецзв`язок», висловити думки щодо правової основи діяльності відповідних органів.

75. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1- 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю (частина перша статті 5 КАС України).

76. Отже, бездіяльність суб`єкта владних повноважень є такою, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо певні дії повинні, але не вчиняються суб`єктом владних повноважень на реалізацію покладеної на нього компетенції.

77. Форму юрисдикційного захисту, як указав Верховний Суд у постанові від 30 січня 2025 року у справі №990/125/24, визначає (диктує) зміст порушеного права. Останнє визначається, насамперед, на основі нормативно-правового регулювання відносин, з яких виник спір.

78. Оскільки вирішення порушених ОСОБА_1 у зверненні від 10 червня 2025 року питань не належить до повноважень Президента України, вичерпно визначених Конституцією України, Суд уважає, що вказане звернення позивача обґрунтовано листом Офісу Президента України від 17 червня 2025 року № 22/029969-26 надіслано на розгляд за належністю.

79. Частиною другою статті 8 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

80. Відповідно до вимог вказаної норми повторюваність в рамках неодноразовості звернення до суб`єкта владних повноважень має місце тоді, коли особі було надано відповідь по суті на її перше звернення.

81. Так, листом від 26 травня 2022 року (яке не є предметом надання оцінки Судом відповідно до ухвали про відкриття провадження у цій справі № 990/395/25, але Суд не може в рамках спірних правовідносин його не враховувати з огляду на долучення до матеріалів позовної заяви) у відповідь на одне з численних звернень позивача Департамент з питань звернень громадян Офісу Президента України повідомив про чітко визначені Конституцією України та вичерпні повноваження Президента України, а також про можливість звернення з відповідними заявами до компетентних органів у разі існування конкретних фактів порушень законодавства, передбачених Кримінальним кодексом України (з огляду на повідомлення про вчинення злочинних дій щодо заявника).

82. Відповідне звернення особи в черговий раз після отримання повідомлення на звернення з постановкою фактично одного і того ж питання, правомірно може бути розцінено органом чи суб`єктом, якому адресоване звернення, як повторне, та на підставі частини другої статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядатися.

83. Таким чином, слід дійти висновку, що Президент України не порушив прав та законних інтересів позивача, оскільки звернення належним чином зареєстровано, опрацьовано, за результатами чого здійснено пересилання такого звернення за належністю.

84. Законодавець, передбачаючи обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування пересилати за належністю звернення громадян іншому (відповідному) органу чи посадовій особі, мав на меті забезпечити заявнику об`єктивний, всебічний і вчасний розгляд його заяви.

85. Подальше пересилання звернення за належністю відповідному органу чи посадовій особі є обґрунтованим та правомірним у випадку встановлення, що вирішення порушених у зверненні питань, як зазначено у частині першій статті 5 Закону України «Про звернення громадян», належить до повноважень органу чи посадової особи, яким воно пересилається. З цього приводу Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №822/2852/17 зазначив, що кожен громадянин України, який вважає, що його права чи законні інтереси порушені суб`єктами управлінської діяльності, має право звернутися зі скаргою на такі дії до спеціально уповноваженого органу державної влади. У разі, якщо питання, порушені в одержаному зверненні органом державної влади не входять до його повноважень, останній у встановлений законом строк повинен переслати скаргу за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

86. Звернення громадян у порядку, встановленому спеціальним законом, не передбачає надання заявнику певної «суб`єктності» у правовідносинах, які стосуються формування і діяльності КП «Укрспецзв`язок». З цієї причини подання заяви (звернення) як способу звернення громадянина до державного органу не змінить змісту цих правовідносин, як і не створить умов (ситуації), за яких (якої) - коли звернення не спричинить очікуваного (бажаного) результату - виникне право на захист «порушеного права» шляхом вимоги про «повторний розгляд звернення», під яким імпліцитно закріплена вимога (бажання) отримати правову оцінку суду щодо обставин, які викладені у зверненні ОСОБА_1 від 10 червня 2025 року.

87. Ураховуючи межі заявлених позовних вимог, Суд дійшов висновку про їх необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення.

88. Підсумовуючи наведене Суд висновує, що відповідач не допустив протиправної бездіяльності щодо розгляду звернення ОСОБА_1 , тому підстав для задоволення цього позову немає.

89. Зважаючи на те, що вимога про зобов`язання Президента України вчинити дії щодо передачі об`єктів державної власності є похідною від первісних вимог, для задоволення яких немає підстав, тому також задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

90. За правилами статті 139 КАС України, враховуючи результати судового розгляду справи, понесені позивачем витрати за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Президента України Володимира Зеленського про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його складання в повному обсязі.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

Л.О. Єресько

О.Р. Радишевська

М.І. Смокович

В.М. Соколов,

Судді Верховного Суду