Справа № 640/10149/20
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2025 року Справа№640/10149/20

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В. розглянувши в порядку загального провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ-Буд ЛТД" (ідентифікаційний код 41089394, місцезнаходження: 41100, Сумська область, місто Шостка, вулиця Привокзальна, будинок 1-А) до Київської митниці Державної митної служби України (ідентифікаційний код 43337359, місцезнаходження: 03124, місто Київ, бульвар Гавела Вацлава, 8А)про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Світ-Буд ЛТД" звернулося до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення Київської митниці ДФС (Київська митниця Державної митної служби України) про коригування митної вартості товарів від 19.11.2019 №UA125200/2019/110034/2.

В обґрунтування позову зазначено, що з метою здійснення митного оформлення товару в режимі імпорту, позивачем до Київської митниці ДФС (Київська митниця Держмитслужби) (надалі "відповідач" або "митний орган") 18.11.2019 було подано вантажну митну декларацію (надалі ВМД") № UA 125200.2019.63 Г733 разом з додатковими документами, відповідно до якої позивачем митна вартість товару була визначена за основним (першим) методом визначення митної вартості, який передбачений ст. 58 Митного кодексу України. До ВМД були надані додаткові документи, які підтверджують митну вартість.

18.11.2019 від відповідача надійшло повідомлення про необхідність подати додатково наявні у позивача документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, в якому зазначено, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що документи містять розбіжності та запропоновано надати додаткові документи, що і було здійснено позивачем.

Здійснюючі аналіз документів, наданих при митному оформленні товарів, які заявлялись за митною декларацією № UA 125200.2019.631733, відповідач своїм Рішенням про коригування митної вартості товарів від 19.11.2019 №UA 125200/2019/110034/2 визначив її за шостим (резервним) методом, мотивуючі своє рішення, що документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

В результаті відповідач у зв`язку з прийняттям Рішення про корегування митної вартості відмовив позивачу у прийнятті до оформлення митної декларації та документів, що підтверджують митну вартість товару та 19.11.2019 видав Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 125200/2019/00197.

Вимогою, виконання якої забезпечувало б можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення, було визначено подання нової митної декларації з урахуванням Рішення про корегування митної вартості.

В подальшому на підставі ч.9 ст. 55 МК товар було випущено в обіг.

Позивач підкреслює, що підстави вимагання відповідачем додаткових документів є необґрунтованими, конкретний перелік додаткових документів, які необхідні для визначення вартості, не зазначені.

Крім зазначеного позивач наголошує на тому, що обраний відповідачем другорядний метод визначення вартості товару також визначений безпідставно та з порушенням визначеної Митним Кодексом черговості.

На підставі вказаного позивач вважає свої права порушеними та просить суд:

визнати протиправним і скасувати Рішення Київської митниці ДФС (Київська митниця Державної митної служби України) про корегування митної вартості товарів віл 19.11.2019 № UА 125200/2019/110034/2.

Також позивачем заявлено клопотання про стягнення додаткових витрат в розмірі 12102, 00грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.05.2020 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

04.06.2020 року відповідачем надано відзив по справі згідно змісту якого Київська Митниця зазначає, що складові митної вартості заявленого товару та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена не підтверджуються ані первинно ані вторинно наданими документами.

Таким чином Київська митниця ДМС України вважає, що позивачем не виконано обов`язки декларанта, обумовлені п.2 ч.2 ст.52 МКУ, які полягоють в подачі митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Враховуючи вищевикладене, відповідач наголошує, що рішення про коригування митної вартості прийнято правомірно.

22.06.2020 року представником позивача надано відповідь на відзив, згідно змісту якої представник, оцінюючи критично аргументи відзиву, на задоволенні позову наполягає.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12.05.2025 прийнято до провадження адміністративну справу. Справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22.05.2025 року відповідачем надано клопотання, згідно змісту якого відзив було підтримано.

Також Київська митниця Державної митної служби України з посиланням на позицію суду касаційної інстанції, відображену в постанові від 20.06.2019 у справі №910/4473/17 та в ухвалі від 08 квітня 2024 року у справі №990/298/23 зауважила, що документи, які виготовлені на іноземній мові та які містяться в матеріалах даної справи, повинні бути перекладені на державну мову.

23.05.2025 року позивачем надані заперечення на вказане клопотання.

Ухвалою від 14.07.2025 року розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 29.07.2025 року у задоволені клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

30.07.2025 року позивачем було надано додаткові пояснення, згідно змісту яких аргументи, викладені в позові та у відповіді на відзив, підтримано.

Ухвалою від 22.08.2025 року у задоволені клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою від 22.08.2025 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою від 30.09.2025 року продовжено розгляд справи.

Ухвалою від 30.09.2025 року продовжено строк підготовчого засідання по справі на 30 днів. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження.

Ухвалою від 30.10.2025 року закінчено підготовче провадження та призначено адміністративну до розгляду по суті. Справу ухвалено розглядати в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив наступне.

З метою здійснення митного оформлення товару в режимі імпорту; поставленого на виконання контракту' від 18.06.2019 №39-SB, укладеного між ТОВ СВІТ-БУД ЛТД" і компанією Xinggyun Lighting Electrical CO Ltd of Guangdong, (Китай), позивачем до Київської митниці ДФС 18.11.2019 було подано вантажну митну декларацію № UA 125200.2019.63 Г733, відповідно до якої позивачем митна вартість товару була визначена за основним (першим) методом визначення митної вартості, який передбачений ст. 58 Митного кодексу України.

При поданні ВМД позивачем було подано наступні документи: пакувальний лист від 20.09.2019 року б/н; рахунок-фактура(інвойс) від 20.09.2019 № KZ19-06-19-01; коносамент від 29.09.2019 № GO 119091742; автотранспортна накладна від 15.11.2019 № 447; декларація про походження товару 20.09.2019 № KZ19-06-19-01; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 14.11.2019 № 690; прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 20.09.2019; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якою є виробник товарів, що декларуються, від 18.06.2019 №39-SB; договір про надання послуг митного брокера; договір (контракт) про перевезення від 15.06.2017 № 06/17-2017; доручення № 20/07 від 16.06.2019; доручення № 51 від 11.11.2019; декларація країни відправлення та її переклад.

18.11.2019 від відповідача надійшло повідомлення про необхідність подати додатково наявні у позивача документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, в якому зазначено, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості на підставі розгляду поданих разом з митною декларацією документів встановлено, що документи містять розбіжності та запропоновано надати додаткові документи.

18.11.2019 позивачем було додатково надано відповідачу наступні документи щодо підтвердження митної вартості (заява від 18.11.2019 № 18/11): договір на транспортно експедиційні послуги № 06/17-2017; довідка про транспортні витрати № 690 від 14.11.2019 року; рахунок-фактура про надання транспортно експедиційних послуг №2095 від 14.11.2019 року; прайс-лист виробника від 20.09.2019 б/н; платіжні доручення №№ 11JBKLG0 від 01.08.2019, 71JBKLJB від 18.11.2019 року; доручення на транспортно експедиційні послуги № 51 від 11.11.2019 року; декларація країни відправлення та її переклад.

В заяві були надані пояснення, щодо неможливості надання висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією та про неможливість подати страхові документи оскільки товар додатково не страхувався.

Здійснюючі аналіз документів, наданих при митному оформленні товарів, які заявлялись за митною декларацією № UA 125200.2019.631733, відповідач своїм Рішенням про коригування митної вартості товарів від 19.11.2019 №UA 125200/2019/110034/2 визначив її за шостим (резервним) методом, мотивуючі своє рішення, що документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

В результаті відповідач у зв`язку з прийняттям Рішення про корегування митної вартості відмовив позивачу у прийнятті до оформлення митної декларації та документів, що підтверджують митну вартість товару 19.11.2019 видав Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 125200/2019/00197.

Вимогою, виконання якої забезпечувало б можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення, було визначено подання нової митної декларації з урахуванням Рішення про корегування митної вартості.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч.1 ст.248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з ч.1 ст.257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Згідно ч.1 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 ст.52 Митного кодексу України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Такими документами є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст.53 Митного кодексу України).

Як вже було зазначено вище, до митного органу, разом з декларацією, позивачем було скеровано: пакувальний лист від 20.09.2019 року б/н; рахунок-фактура(інвойс) від 20.09.2019 № KZ19-06-19-01; коносамент від 29.09.2019 № GO 119091742; автотранспортна накладна від 15.11.2019 № 447; декларація про походження товару 20.09.2019 № KZ19-06-19-01; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 14.11.2019 № 690; прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 20.09.2019; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якою є виробник товарів, що декларуються, від 18.06.2019 №39-SB; договір про надання послуг митного брокера; договір (контракт) про перевезення від 15.06.2017 № 06/17-2017; доручення № 20/07 від 16.06.2019; доручення № 51 від 11.11.2019; декларація країни відправлення та її переклад.

Зазначені документи в сукупності з доказами їх отримання відповідачем спростовують висновки, визначені в Рішенні про коригування митної вартості товарів від 19.11.2019 №UA 125200/2019/110034/2.

У постановах від 26.02.2018 р. у справі № 804/1405/15 і від 21.02.2018 р. у справі № 820/17417/14 Верховний Суд зазначив, що «митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено».

Спираючись на вказану позицію суду касаційної інстанції суд погоджується з позицією Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ-Буд ЛТД" щодо недостатньої чіткості викладених митним органом обставин, які викликали відповідні сумніви, причин неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів тощо.

У постанові від 27.03.2018 р. у справі № 814/1213/16 (адміністративне провадження № К/9901/36850/18) Верховний Суд указав: «Сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею як таких, що можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару».

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів.

Відтак суд повторно зауважує, що декларантом було надано необхідні для митного оформлення документи, відповідно до ст. 53 МКУ України.

Враховуючи викладене, суд не погоджується із прийнятими митним органом Рішенням, вважає їх протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки з наявних документів, вбачається, що під час проходження процедури митного оформлення товарів до митного органу надано документально підтверджені дані про ціну договору, які містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим ч. ч. 1, 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність прийнятих рішень.

Митним органом не доведено за допомогою належних та допустимих доказів, що митна вартість імпортованого позивачем була визначена необґрунтовано, що б в свою чергу надавало митному органу права на прийняття спірного рішення.

Таким чином суд дійшов висновку, що при приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, що зумовлює висновок суду про задоволення позовних вимог шляхом:

визнання протиправним та скасування Рішення Київської митниці ДФС (Київська митниця Державної митної служби України) про корегування митної вартості товарів віл 19.11.2019 № UА 125200/2019/110034/2.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо судового збору.

Як вже було зазначено вище, відповідно до частин 1, 3, 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позов задоволено, судовий збір в розмірі 1211, 20грн. підлягає стягненню з Київської митниці ДМС України на користь позивача.

Щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI).

Частинами 2 та 3 ст. 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вже було зазначено вище, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Згідно змісту договору № 05-02/2020 від 18.02.2020 року про надання правничої допомоги ТОВ «СВІТ-БУД-ЛТД» та «Адвокатське бюро «Віктор Васильцов і партнери»» уклали договір про надання правничої допомоги за позовом Київської митниці ДФС (Київська митниця Державної митної служби України) про корегування митної вартості товарів віл 19.11.2019 № UА 125200/2019/110034/2. Вартість наданих послуг за даним договором складає 10 000, 00грн.

Відповідно Акту наданих послуг від 28.02.2020 року до договору № 05-02/2020, витрати на правничу допомогу складають: вивчення документації, яка надавалась митному органу; ознайомлення з матеріалами справи, підготовка запитів про отримання додаткових доказів; консультування Клієнта з правових питань, пов`язаних з предметом договору; збирання доказів для подання позовної заяви до суду; виготовлення копій документів; вивчення практики судових рішень з аналогічних спорів 6000, 00грн., представництво та захист інтересів Клієнта в суді першої інстанції, складання письмових пояснень, відповідей на відзиви за позовом та заперечення 4000, 00грн.

Також згідно змісту договору № 02/20 від 18.02.2020 року про надання правничої допомоги «Адвокатське бюро «Віктор Васильцов і партнери»» та адвокат Карабан Є.П. уклали цей договір про надання правничої допомоги Адвокатським бюро щодо забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта Адвокатського бюро ТОВ «СВІТ-БУД-ЛТД», які визначені в розділі 1 Договору про надання правничої допомоги від 18.02.2019 № 05-02/20.

Відповідно ордеру КС № 596965 від 18.02.2020 року адвокат Карабан Є.П. є представником інтересів ТОВ «СВІТ-БУД-ЛТД».

23.05.2025 року адвокатом Бакаєвим О.С. надано ордер ВМ № 1066885 від 22.05.2025 року на представництво інтересів ТОВ «СВІТ-БУД-ЛТД», в ордері визначено, що він виданий на підставі договору № 05-02/2/20 від 18.02.2020 року.

Відповідач проти стягнення витрат на правничу допомогу заперечував, наголошував на їх недоведеності тощо.

При цьому, надаючи заперечення на заяву відповідача про зменшення адвокатських витрат, адвокат Бакаєв О.С. наголосив, що адвокатське бюро «Віктор Васильцов і партнери» виконало послуги з професійної правничої допомоги позивачу у розгляді цієї справи на підставі договору про надання правової допомоги від 18.02.2019 №05-02/20 та акту виконаних робіт від 28.02.2020 до цього договору.

В силу положень ст. 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі Лавентс проти Латвії відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Враховуючи наведене суд вважає за можливе задовольнити вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000, 00 грн.

З приводу заявленого клопотання про стягнення витрат на переклад.

Великою Палатою Верховного Суду неодноразово наголошувалося, що процесуальні документи мають подаватися до суду лише державною мовою (справа № 9901/12/20, провадження №11-56заі20, справа №826/7329/17, провадження № 11-28заі21).

Також Верховний суд в Постанові від 04 лютого 2025 року по справі № 420/9715/24 дійшов наступного висновку: «при зверненні до суду із позовною заявою або ж поданні відзиву, письмових пояснень, інших процесуальних документів, разом із документами, які виготовлені на іноземній мові, повинні бути подані належним чином засвідчені переклади на державну мову».

Частиною 4 статті 161 КАС України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з частинами 1, 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими доказами.

Докази мають бути належними, допустимими, достатніми і достовірними.

Відповідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

А відтак суд, погоджуючись з позицією відповідача, вважає, що у позивача був обов`язок передбачений процесуальним законом, надати до суду документи лише державною мовою в силу зазначених висновків норм права Великою Палатою, а тому клопотання про стягнення судових витрат в частині витрат на переклад задоволенню не підлягає.

Керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ-Буд ЛТД" (ідентифікаційний код 41089394, місцезнаходження: 41100, Сумська область, місто Шостка, вулиця Привокзальна, будинок 1-А) до Київської митниці Державної митної служби України (ідентифікаційний код 43337359, місцезнаходження: 03124, місто Київ, бульвар Гавела Вацлава, 8А) про визнання протиправним та скасування рішення,- задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Київської митниці ДФС (Київська митниця Державної митної служби України) про коригування митної вартості товарів від 19.11.2019 №UA125200/2019/110034/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ-Буд ЛТД" (ідентифікаційний код 41089394, місцезнаходження: 41100, Сумська область, місто Шостка, вулиця Привокзальна, будинок 1-А) сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Світ-Буд ЛТД" (ідентифікаційний код 41089394, місцезнаходження: 41100, Сумська область, місто Шостка, вулиця Привокзальна, будинок 1-А) витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Стойка