Справа № 140/14481/24
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року ЛуцькСправа № 140/14481/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними дій та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Кропивницька Уляна Миколаївна в інтересах позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі Міжрегіональне управління, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови відповідача про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 23.08.2024 №9296/199/00/0704/-ДПС у розмірі 480 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням ДПС у Тернопільській області (далі ГУ ДПС у Тернопільській області) за результатами фактичної перевірки позивача було складено акт фактичної перевірки від склали акт фактичної перевірки від 19.07.2024 (зареєстрований в органі ДПС 22.07.2024 № 9296/19/00/0704/ НОМЕР_1 ).

Зазначає, що від відповідача на адресу позивача не надходило жодного повідомлення про надходження цього акта фактичної перевірки, як це передбачено в пункті 3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509.

Міжрегіональним управлінням винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №9296/19/00/0704/-ДПС, якою вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 480 000,00 грн на підставі абзацу третього частини другої статті 265 КЗпП України.

Підставою для накладення штрафу стало виявлення ГУ ДПС у Тернопільській області під час проведення фактичної перевірки факту порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства в частині укладення трудового договору з найманими працівниками, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Вказує, що під час фактичної перевірки, яка була проведена в липні 2024 року, були надані договори про співпрацю, які ГУ ДПС у Тернопільській області безпідставно не були взяті до уваги.

Зазначає, що оскаржувана постанова не містить обґрунтованих мотивів накладення штрафу на позивача, оскільки повідомлення про надходження акта фактичної перевірки, запрошення на адресу ФОП ОСОБА_1 не надходили та він не мав можливості своєчасно зреагувати на наявні щодо нього адміністративні провадження.

При цьому фактична перевірка позивача була призначена та проведена ГУ ДПС у Тернопільській області з порушенням вимог податкового законодавства. Крім того, під час проведення фактичної перевірки були прямо проігноровані надані інспекторам договори про співпрацю із невідомих причин.

Так, 02.06.2024 між ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2 та між ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_3 були укладені Договори про співпрацю, за умовами якого Сторони за цим Договором зобов`язалися шляхом об`єднання фінансових активів і зусиль спільно діяти з приводу управління та організації роботи торгової точки за адресою: АДРЕСА_1 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме: підтримувати позитивну репутацію магазину, аналізувати конкурентоспроможності, вносити пропозиції з підвищення продажів.

Відтак, ні матеріали фактичної перевірки ГУ ДПС у Тернопільській області, ані матеріали адміністративного провадження Міжрегіонального управління не містять об`єктивної інформації щодо виконання трудової функції ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , виконання робіт з відома ФОП ОСОБА_1 , за дорученням ФОП ОСОБА_1 та в його інтересах, а також отримання заробітної плати від ФОП ОСОБА_1 .

Звертає увагу суду, що договір про співпрацю є документом, який регламентує взаємовідносини сторін у процесі їх діяльності у певній галузі. Цей договір не встановлює жодних зобов`язань між партнерами, але засвідчує факт виникнення партнерства та узгоджує правила такої взаємодії.

Враховуючи наведене сторона позивача уважає, що ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 не здійснюють діяльність, яка заборонена законодавством, не перебувають у трудових відносинах, а є самостійними та незалежними один від одного суб`єктами підприємницької діяльності, які здійснюють різні види діяльності в одному приміщенні.

Крім цього відповідачем не враховано, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі № 640/17424/19, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 та постановою Верховного Суду від 09.11.2022, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 823, якою, серед іншого, внесено зміни до Порядку № 509, в тому числі в частині можливості накладати штрафи на підставі акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, а також порядку розгляду справи про накладення штрафу.

Враховуючи наведені обставини сторона позивача переконана, що постанова відповідача є незаконною та протиправною, а тому просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-9).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 47-55).

У відзиві на позовну заяву від 23.01.2025 представник відповідача позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що 10.07.2024 від ГУ ДПС у Тернопільській області на адресу Міжрегіонального управління надійшли матеріали фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 для прийняття рішення в межах повноважень за порушення законодавства про працю.

ГУ ДПС під час проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , виявлено факт використання праці неоформлених працівників ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , без укладення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, що стало підставою для застосування попередження за порушення законодавства про працю, відповідальність за яке передбачено абзацом другим частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), у зв`язку з тим, що позивач є платником єдиного податку 2 групи.

Жодних документів, які б підтверджували належне працевлаштування працівників ОСОБА_4 , ОСОБА_3 під час проведення перевірки працівниками ГУ ДПС у Тернопільській області, позивачем надано не було.

З наведеного вище випливає, що працівники ОСОБА_4 , ОСОБА_3 допущені до роботи позивачем без належного оформлення трудових відносин, чим порушено вимоги статей 21-24 КЗпП України.

Міжрегіональним управлінням встановлено, що згідно із інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень на Офіційному сайті Укрпошта копію попередження направлено на адресу позивача 11.07.2024, 27.07.2024 попередження надійшло до відділення зв`язку, проте не було вручено під час доставки. Вказане свідчить, що позивач мав можливість отримати дане попередження з 27.07.2024, проте вказаним правом не скористався.

ФОП ОСОБА_1 , вже було вчинене порушення щодо фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), яке зафіксовано в акті ГУ ДПС у Тернопільській області від 28.06.2024 №8219/19/00/0704/. За результатами розгляду справи Міжрегіональним управлінням застосовано попередження до ФОП ОСОБА_1 , від 31.07.2024 № 8219/19/00/0704/.

За актом ГУ ДПС у Тернопільській області від 22.07.2024 №9296/19/00/0704/ НОМЕР_1 , порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю в частині не оформлення трудових відносин з найманими працівниками, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виявлено повторно, у зв`язку із чим на позивача накладено штраф у розмірі 480 000,00 грн (арк. спр. 47-55).

Представник позивача у відповіді на відзив, який надіслано на адресу суду 30.01.2025, підтримала позицію викладену в позові та просила адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 99-101).

У своїх запереченнях від 03.02.2025 представник Міжрегіонального управління просила у задоволені позову відмовити (арк. спр. 124-126).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 у задоволенні заяви представника ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до Міжрегіонального управління про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено (арк. спр. 118-120).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 провадження у даній справі, яке було зупинено ухвалою від 05.03.2025, поновлено (арк. спр. 150).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Судом встановлено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 зареєстрований 27.06.2020 та наявні такі види економічної діяльності за КВЕД, як: 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (основний); 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням; 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткованням, деталями до нього; 47.41 Роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах; 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткованням у спеціалізованих магазинах; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 95.11 Ремонт комп`ютерів і периферійного устатковання; 95.12 Ремонт обладнання зв`язку (арк. спр. 12).

На адресу відповідача від ГУ ДПС у Тернопільській області надійшли матеріали фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , а саме: акт перевірки від 22.07.2024 №9296/19/00/0704/ НОМЕР_1 (далі акт перевірки), що здійснює діяльність у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , яким було встановлено порушення пунктів 2 та 3 частини четвертої статті 24 КЗпП України, у зв`язку із виявленням факту використання праці неоформлених працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , без укладення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України (арк. спр. 65-67).

Міжрегіональним управлінням 07.08.2024 складено повідомлення №ПЗ/3.2/4818-24 щодо початку адміністративного провадження щодо накладення штрафу або застосування попередження передбаченого частиною другою статті 265 КЗпП України за актом перевірки відносно ФОП ОСОБА_1 за порушення вимог законодавства з питань праці (арк. спр. 71), яке було надіслано на адресу позивача 07.08.2024 (арк. спр. 75).

Запрошення, яке оформлене 13.08.2024 №ПЗ/1/4958/24, на розгляд справи про застосування фінансових санкцій або застосування попередження, яке мало відбутися 23.08.2024 в 10:00 год (арк. спр. 73) надіслано на адресу позивача 14.08.2024 та вручено особисто 31.08.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (арк. спр. 76).

Протоколом слухання встановлено, що 23.08.2024 в 10:00 здійснювалось слухання справи відносно ФОП ОСОБА_1 щодо застосування фінансових санкцій або застосування попередження, однак сам підприємець на таке слухання не з`явився (арк. спр. 84).

Відтак 23.08.2024 Міжрегіональним управлінням винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №9296/19/00/0704/-ДПС, якою керуючись статтею 265 КЗпП України, статтею 53 Закону України «Про зайнятість населення», Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509), та на підставі абзацу третього частини другої статті 265 КЗпП України вирішили накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 480 000,00 грн (арк. спр. 86-87).

Вказану постанову надіслано позивачу листом з повідомленням про вручення №427, що підтверджується відповідним фіскальним чеком та наявним записом у самій постанові (арк. спр. 77).

Позивач, не погоджуючись із прийнятою постановою, за захистом порушених прав звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проведення фактичної перевірки визначено статтею 80 Податкового кодексу України, (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо) (пункт 80.6 статті 80 ПК України).

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

Згідно з пунктом 86.5 статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Згідно з підпунктом 20.1.47 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право отримувати пояснення від роботодавців та/або їх працівників, та/або осіб, праця яких використовується без документального оформлення, під час проведення перевірок з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання податковим агентом податкового законодавства щодо оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом.

Разом із тим, Великою Палатою Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Суд встановлено, що підставою для винесення Міжрегіональним управлінням постанови відповідача про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 23.08.2024 №9296/199/00/0704/-ДПС став акт перевірки ГУ ДПС у Тернопільській області від 22.07.2024 №9296/19/00/0704/, правомірність проведення фактичної перевірки є предметом розгляду у справі №140/14222/24.

Отож, в рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 у справі №140/14222/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.10.2025, зазначено що: «під час судового розгляду справи, судом не встановлено таких порушень вимог податкового законодавства під час призначення фактичної перевірки, що мають наслідком протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення».

Відтак, суд уважає безпідставним посилання представника ФОП ОСОБА_1 щодо протиправності проведення ГУ ДПС у Тернопільській області фактичної перевірки позивача.

Відповідно до частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 259 КЗпП України встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», встановлює Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (надалі - Порядок №509).

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку №509 в редакції згідно постанови Кабінету Міністрів України №823 від 21 серпня 2019 року штрафи накладаються на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису; акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників; акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування; акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу/винесення попередження.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкта господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку.

Пункт 7 Порядку №509 в редакції згідно постанови Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 виключено.

Водночас, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №640/17424/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 та постановою Верховного Суду від 09.11.2022, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 «Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю».

За змістом частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

При цьому, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття (частина перша статті 325 КАС України).

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 «Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» втратила чинність з 14.09.2021.

Однак суд зауважує, що відповідно до частини п`ятої статті 61 Закону України «Про правотворчу діяльність» від 24.08.2023 № 3354-IX (набрав чинності 20.09.2023 та буде введений в дію в дію через один рік з дня припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022), визнання нормативно-правового акта або окремого його структурного елемента таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність, не відновлює дію нормативно-правового акта або його окремого структурного елемента, що діяв до набрання чинності нормативно-правовим актом або окремим його структурним елементом, що визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 25.06.2024 у справі №140/23652/23, від 15.07.2024 у справі №600/4070/22-а, від 19.09.2024 року у справі №460/3123/23, від 19.09.2024 у справі № 600/2955/22-а, від 02.10.2024 у справі №120/12494/23, від 02.10.2024 у справі №560/11269/23 та інших.

У зв`язку з цим, суд констатує про наявність у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції підзаконного акта Уряду України відповідних норм, які б передбачали можливість накладення штрафу/попередження на підставі акта фактичної перевірки податкового органу.

Згідно із приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 +затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96).

Згідно із пунктом 1 Положення № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За змістом підпунктів 6, 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює: державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; державний контроль за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що Держпраці та утворені в установленому порядку її територіальні органи наділені контролюючими функціями за дотриманням роботодавцями законодавства про працю.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу;

6-2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 50 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI «Про зайнятість населення» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Абзацом першим постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.

Аналіз наведених норм КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.06.2020 у справі № 815/5427/17, від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17, від 13.06.2019 у справі № 815/954/18, у справі № 1840/2507/18, у справі № 824/896/18-а, від 03.03.2020 у справі № 1540/3913/18, від 27.06.2024 у справі №380/761/20, від 17.09.2024 у справі № 460/13803/21.

Водночас працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вчинення фізичною особою-підприємцем, яка використовує найману працю, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є порушенням законодавства про працю та має наслідком застосування до такої особи відповідальності у вигляді штрафу відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України.

Верховний Суд у постанові від 05.10.2020 у справі № 560/407/19 вказав, що відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця. При цьому, має бути встановлений факт використання фізичною особою-підприємцем найманої праці.

Факт допуску особи до роботи без оформлення трудового договору має бути підтверджений достатнім обсягом доказів, що характеризують відносини особи та суб`єкта господарювання, який його наймає, як трудові, від таких осіб повинно бути відібрано пояснення.

У акті, складеному за наслідками перевірки, мають фіксуватись лише ті порушення, які достеменно підтверджені доказами (документами, поясненнями тощо) у обсязі, що дозволяє беззаперечно стверджувати про виявлені факти. При цьому, такі докази не мають носити суперечливий характер, допускати неоднозначне тлумачення.

Важливість відображення (фіксації) у акті, складеному за наслідками проведеної уповноваженим органом перевірки, достовірної і повної інформації обумовлено тим, що такий документ є підставою для застосування фінансових санкцій та становить основну частину доказової бази при розгляді справи про накладення штрафу.

Отже, контролюючий орган, під час здійснення фактичної перевірки в межах наданої компетенції, зобов`язаний був перевірити і з`ясувати усі обставини, які охоплювались предметом перевірки, зокрема, в частині факту допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), а також підтвердити такі належними та допустимими доказами.

Як зазначено в акті фактичної перевірки від 22.07.2024 №9296/19/00/0704/ НОМЕР_1 , на підставі якого в подальшому винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу, між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 не укладено на момент проведення фактичної перевірки трудової угоди.

Відповідно до долучених до матеріалів справи копій виписок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 06.02.2024 та 25.05.2022 відповідно зареєстровані як фізичні особи-підприємці, основний вид економічної діяльності 47.11 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (арк. спр. 13, 18).

Крім того, до матеріалів справи позивачем долучено Договори про співпрацю від 02.06.2024, що укладені між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , відповідно до умов якого сторони за цими Договорами зобов`язалися шляхом об`єднання фінансових активів і зусиль спільно діяти з приводу управління та організації роботи торгової точки за адресою: АДРЕСА_1 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме: підтримувати позитивну репутацію магазину, аналізувати конкурентоспроможність, вносити пропозиції з підвищення продажів (арк. спр. 27-28).

Вказані Договори направлялись позивачем на адресу ГУ ДПС у Тернопільській області під час проведення фактичної перевірки, що підтверджується описом вкладення від 10.70.2024 №276 (арк. спр. 14).

Відповідно до пункту 1.1. вищезазначених договорів про співпрацю від 02.06.2024, сторони за даним договором, діючи в порядку статті 1130 ЦК України, зобов`язуються шляхом об`єднання фінансових активів і зусиль спільно діяти з приводу управління та організації роботи торгової точки, а саме: підтримувати позитивну репутацію магазину, аналізувати конкурентоспроможності, вносити пропозиції з підвищення продажів.

Згідно із пунктом 1.3. договорів про співпрацю, сторони встановлюють, що спільна діяльність здійснюється без створення юридичної особи. Даний договір є договором простого товариства (в порядку статті 1132 ЦК України).

Відповідно до пункту 2.1. договорів про співпрацю, для швидшого досягнення цілей за даним договором сторони зобов`язуються: обмінюватися наявною у їхньому розпорядженні інформацією з аспектів взаємного інтересу; проводити спільні консультації для обговорення питань сумісної діяльності; у випадку необхідності здійснювати взаємне кредитування та фінансування на безвідсотковій та безоплатній основі у відповідності до договорів що укладаються в подальшому.

Таким чином, на переконання суду, договори про співпрацю від 02.06.2024, укладені між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 , за своїм змістом не передбачають положень (умов, пунктів) щодо здійснення стороною-2 дій з продажу товарів та/або проведення розрахункових операцій з продажу іншим особам товарів, які належать ФОП ОСОБА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт здійснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продажу товарів під час фактичної перевірки є прямим підтвердженням виконання ними роботи, притаманної трудовим відносинам, а саме реалізації товарів власника магазину та проведення розрахункових операцій.

Укладені між сторонами договори про співпрацю не надають їм правої можливості здійснювати такі дії, не передбачають господарських функцій продавця та не охоплюють сферу організаційно-трудових відносин. В даному випадку, на переконання суду, умови договорів не можуть бути використані для виправдання фактичного виконання трудових функцій між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 .

Отже, факт проведення розрахункових операцій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продажу товару у вказаному магазині під час фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , є самодостатньою підставою на підтвердження трудового характеру правовідносин між вказаними особами.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд виходить із того, що правова природа спірних відносин визначається фактичним змістом та реальними діями осіб під час здійснення господарської діяльності, а не формальними документами (в даному випадку договорами про співпрацю від 02.06.2024).

Вказані договори за своїм змістом передбачають лише обмін інформацією, подання пропозицій, підтримання репутації торгової точки й інші консультативно-аналітичні дії, що не стосуються операційної діяльності з продажу товарів. Такі договори не містять будь-яких положень, які б уповноважували ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 здійснювати реалізацію товарів, що належать ФОП ОСОБА_1 , або проводити розрахункові операції за допомогою РРО/ПРРО позивача.

Разом із тим, під час фактичної перевірки встановлено, що вказані працівники особисто здійснювали продаж товарів покупцям та проводили розрахункові операції у магазині позивача. Здійснення таких дій можливе лише в умовах організаційного підпорядкування правилам роботи торгової точки, користування майном роботодавця (товаром, касовим обладнанням), дотримання встановленого порядку оформлення продажів і виконання організаційних вказівок.

Таким чином, фактично виконувані функції зазначених осіб виходять за межі цивільно-правової співпраці, визначеної укладеними договорами та мають характер трудових, оскільки спрямовані на забезпечення основної господарської діяльності пози ФОП ОСОБА_1 роздрібної торгівлі товарами в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Сам факт реалізації товару та проведення розрахунків у торговій точці позивача є достатньою ознакою виконання трудової функції, що не може бути усунуто формальним оформленням правовідносин як спільної діяльності.

За таких обставин суд прийшов до обґрунтованого висновку, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 існували трудові, а не цивільно-правові відносини, а встановлений контролюючим органом факт допуску цих осіб до роботи без належного оформлення підтверджено належними та допустимими доказами.

Відтак, позивачем допущено порушення вимог статей 21, 24 КЗпП України, за що передбачена відповідальність, встановлена статтею 265 КЗпП України, відповідно, суд дійшов висновку, що накладення на позивача штрафу за наведене вище порушення вимог трудового законодавства за оскаржуваною постановою, є правомірним.

Крім того, у постанові Верховного суду від 06.03.2025 у справі №260/4202/24 викладено наступну правову позицію: «У аспекті спірних правовідносин, що виникли, також варто врахувати позицію Верховного Суду, сформовану у постановах Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 0540/8959/18-а та від 02 жовтня 2024 року у справі №120/12494/23 про те, що без оформлених трудових відносин особа (працівник) позбавляється конституційних гарантій, передбачених, зокрема, статтями 43 (кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення та право на своєчасне одержання винагороди за працю) та 45 (кожен, хто працює, має право на відпочинок, яке забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час; максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та право на оплачувану щорічну відпустку, вихідні та святкові дні) Основного Закону України.

91. При цьому, Суд наголошує, що у контексті трудових відносин, договори про співробітництво між фізичними особами-підприємцями не виключають обов`язку належного оформлення трудових відносин у разі наявності ознак трудових правовідносин. Ключовим фактором є фактичний характер співпраці. Систематичне виконання особою трудових функцій в інтересах іншого підприємця, без укладення трудового договору, кваліфікується як приховані трудові відносини, що є порушенням трудового законодавства. Факт здійснення розрахункових операцій або продажу товарів особою, яка не має офіційного працевлаштування, за відсутності переконливих доказів протилежного, може слугувати вагомим, але не вичерпним доказом таких відносин. Вирішальним у спорах є встановлення реальних обставин співпраці, а не лише формальне тлумачення договірних положень».

При цьому, суд також враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, згідно із якими акти перевірок ДПС є самостійними підставами для прийняття постанови про застосування штрафу органами Державної служби з питань праці (постанови від 21.04.2021 у справі №260/586/20, від 28.01.2021 у справі № 380/1116/20 та від 17.04.2024 у справі №560/3981/23) й у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки, надання його структурним підрозділам Державної служби з питань праці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Державної служби з питань праці відповідно до закону, наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством. Ці повноваження напряму визначені у нормах статті 265 КЗпП України (постанова від 17.04.2024 у справі № 560/3981/23).

За таких обставин, підстави для визнання протиправним та скасування постанови Міжрегіонального управління про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 23.08.2024 №9296/199/00/0704/-ДПС у розмірі 480 000,00 грн відсутні.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд уважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексу законів про працю України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними дій та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович