Справа № 460/6243/24
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 грудня 2025 року м. Рівне №460/6243/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови звільнити з військової служби за рапортом від 14.05.2024 на підставі п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за бабусею та зобов`язання звільнити з військової служби з таких підстав.

Ухвалою суду від 14.06.2024 суддею Гудимою Н.С. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Рівненського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 №22 призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку із відрахуванням зі штату Рівненського окружного адміністративного суду судді Гудими Н.С., вказану справу передано для розподілу до автоматизованої системи документообігу суду.

Відповідно до проведеного повторного 26.02.2025 автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану адміністративну справу передано на розгляд судді Нор У.М.

Ухвалою суду від 27.02.2025 адміністративну справу №460/6243/24 прийнято до провадження та вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позов обгрунтовано наявністю підстав для звільнення з військової служби на підставі п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не надано жодного документу, який підтверджував би факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за бабусею.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив таке.

Згідно з довідкою від 18.04.2024 №3521 позивач дійсно перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 з 28.03.2024 по теперішній час.

Відповідно до свідоцтва про народження від 10.01.1991 серії НОМЕР_2 батьками позивача є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому, відповідно до свідоцтва про народження від 11.11.1961 серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 є матір`ю батька позивача ОСОБА_2 , а, отже й бабусею позивача - ОСОБА_1 .

Згідно довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №501597 ОСОБА_2 з 08.04.2019 встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново.

Відповідно до довідки №288 від 12.03.2024, виданої Радивилівським центром ПСМД Радивилівської міської ради, ОСОБА_4 нездатна до самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду та нагляду та медикаментозного лікування терміном на 1 рік з 12.03.2024 по 12.03.2025.

Відповідно до Інформації про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку/квартирі від 15.04.2024 №125/01.07-15 ОСОБА_1 проживає без реєстрації разом із ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Акту встановлення факту здійснення догляду/постійного догляду від 22.03.2024 №15 ОСОБА_1 здійснює догляд за ОСОБА_4 та надає допомогу у самообслуговуванні, дотриманні особистої гігієни, рухового режиму, пересуванні в побутових умовах, веденні домашнього господарства, закупівлі і доставки продуктів харчування та інших товарів, оплаті комунальних послуг, пранні білизни.

04.05.2024 позивач засобами поштового зв`язку скерував до командира військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення його з військової служби відповідно до пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю бабусею ОСОБА_4 .

До рапорту були долучені: копії паспорта та ідентифікаційного номера та свідоцтва про народження ОСОБА_1 , паспорта та свідоцтва про народження ОСОБА_2 , довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №501597 стосовно ОСОБА_2 , паспорта та ідентифікаційного номера, пенсійного посвідчення ОСОБА_4 , довідки №288 КНП «Радивилівський ПСМД» Радивилівської міської ради від 12.03.2024, акту встановлення здійснення догляду/постійного догляду №15 від 22.03.2024, складеного виконавчим комітетом Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області, вироку Радивилівського районного суду Рівненської області у справі №568/111/23, Інформації про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку/квартирі від 15.04.2024 №125/01.07-15.

14.05.2024 позивач знову подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення його з військової служби відповідно до пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю бабусею ОСОБА_4 .

До рапорту позивач додав: нотаріально засвідчені копії паспорта та ідентифікаційного номера та свідоцтва про народження ОСОБА_1 , паспорта та свідоцтва про народження ОСОБА_2 , довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №501597 стосовно ОСОБА_2 , паспорта та ідентифікаційного номера, пенсійного посвідчення ОСОБА_4 , довідки №288 КНП «Радивилівський ПСМД» Радивилівської міської ради від 12.03.2024, акту встановлення здійснення догляду/постійного догляду №15 від 22.03.2024, складеного виконавчим комітетом Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області, вироку Радивилівського районного суду Рівненської області у справі №568/111/23, Інформації про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку/квартирі від 15.04.2024 №125/01.07-15.

За результатами розгляду вищевказаного рапорту та доданих до нього документів Військова частина НОМЕР_1 листом від 18.05.2024 за №3568 повідомила, повідомило позивача про залишення його рапорту без реалізації, оскільки не надано підтверджуючих документів (висновку структурного підрозділу органу місцевого самоврядування з питань опіки та піклування, рішення суду) про необхідність здійснення догляду за ОСОБА_4 особисто та відсутність інших осіб І чи ІІ ступеня споріднення, які б могли здійснювати такий догляд, окрім того подані копії документів не засвідчені встановленим порядком, що дозволяє встановити їх достовірність.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжено, в тому числі до моменту судового розгляду даної справи.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 року № 389-VШ (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 389-VШ), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію . Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232- XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-ХІІ).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби. Статтею 26 Закону №2232-XII, визначено підстави для звільнення з військової служби.

Згідно із пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

військовослужбовці-жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років;

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;

наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

необхідність здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років;

виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність.

Частиною сьомою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі Положення №1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Згідно з підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з пунктом 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 за №124 (надалі Інструкція №124), рапорт (заява) це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Аналіз вищенаведених норм права дає можливість дійти висновку, що військовослужбовець має право на звільнення зі служби за наявності обґрунтованих підстав, передбачених підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підтверджених відповідними доказами, подавши відповідний рапорт командиру військової частини, в якій проходить службу.

Суд встановив, що позивач скерував на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт від 14.05.2024, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за бабусею ОСОБА_4 , яка по стану здоров`я потребує постійного стороннього догляду та нагляду, за відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

В свою чергу, командир Військової частини НОМЕР_1 листом від 18.05.2024 №3568 повідомив про результати розгляду рапорту позивача, зазначивши, що, зокрема, не надано підтверджуючих документів про необхідність здійснення догляду за ОСОБА_4 особисто позивачем та відсутність інших осіб І чи ІІ ступеня споріднення, які б могли здійснювати такий догляд.

Так, відповідно до довідки ЛКК №288, виданої Радивилівським центром ПМСД Радивилівської міської ради, ОСОБА_4 нездатна до самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду та нагляду та медикаментозного лікування терміном на 1 рік з 12.03.2024 по 12.03.2025.

Водночас, надаючи оцінку підставам відмови у звільненні з військової служби з підстав, визначених пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ, суд вважає за необхідне відзначити про можливість звільнення з військової служби військовослужбовця під час воєнного стану за такої підстави у разі доведення належними документами необхідності здійснення такого догляду за особою, яка його потребує за відповідним висновком, саме військовослужбовцем.

З цього приводу суд звертає увагу на таке.

Частиною другою ст. 51 Конституції України встановлено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі ст.47 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

Обов`язок дітей утримувати батьків в першу чергу виникає на підставі кровного споріднення.

Так, у цій справі, суд встановив, що ОСОБА_4 є бабусею (членом сім`ї другого ступеня споріднення) позивача, проживає разом з ним та потребує постійного стороннього догляду та лікування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що окрім нього немає кому належно та в повному обсязі здійснювати догляд за ОСОБА_4 .

Водночас, суд встановив, що ОСОБА_4 має щонайменше одну дитину, батька позивача, ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №501597 від 26.04.2019, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.04.2019 безтерміново встановлена третя група інвалідності загального захворювання по ОНКО та ЦНС. ОСОБА_2 протипоказана важка фізична праця, теплове та іонізуюче випромінення, значне психо-емоційне навантаження.

Порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями на час виникнення спірних правовідносин було встановлено Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Порядок №1317).

Пунктом 27 Порядку №1317 визначено, що підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Зазначеною нормою визначено, що критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені: обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані; обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає); обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії); обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів; обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації; обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.

Зазначеною нормою також визначено, що особи з інвалідністю III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

У наданій позивачем довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №501597 чітко зазначено, що ОСОБА_2 протипоказана важка фізична праця, теплове та іонізуюче випромінення, значне психо-емоційне навантаження. Будь-які обмеження у самообслуговуванні, у самостійному пересуванні, у здатності до орієнтації, у здатності контролювати свою поведінку відсутні.

Це свідчить про здатність ОСОБА_2 виконувати свій обов`язок - постійний догляд за матір`ю ОСОБА_4 .

Окрім того, позивач не надав ні відповідачу, ні суду жодних доказів відсутності інших осіб (дітей чи онуків), які, крім позивача (внука), можуть або зобов`язані здійснювати за ОСОБА_4 постійний догляд.

При цьому, суд зазначає, що поняття "постійний догляд" передбачає безперервний догляд, який надається особі, яка не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, безперервно, постійно.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 21.02.2024 у справі №120/1909/23, від 11.04.2024 у справі №420/16689/23 та від 13.06.2024 у справі №520/21316/23.

Суд зазначає, що підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначав, що підставою для звільнення є саме необхідність здійснення постійного догляду.

У довідці №288 вказано про те, що ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду, нагляду та медикаментозного лікування терміном на 1 рік, з 12.03.2024 по 12.03.2025, тобто необхідність здійснення такого догляду є строковим.

Натомість позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби.

Таким чином, позивач не надав належних доказів на підтвердження існування підстав для звільнення з військової служби, визначених підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, відтак, порушення прав позивача, про захист яких він просив у судовому порядку, не знайшло підтвердження у ході судового розгляду. Натомість відповідачами доведено правомірність дій у межах спірних правовідносин.

Водночас суд зазначає, що позивач за наявності у нього інших документів, окрім тих, які були додані до рапорту про звільнення з військової служби від 14.05.2024, не позбавлений права на повторне звернення з рапортом про звільнення з військової служби на підставі статті 26 Закону №2232-XII.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 18 грудня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Суддя У.М. Нор