Справа № 380/14012/25
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/14012/25 пров. № А/857/35561/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маляр» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду (головуюча суддя: Кисильова О.Й., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маляр» до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маляр», 03.07.2025, через засоби поштового зв`язку, звернулося до суду з позовом, в якому, просило визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 05.12.2024 № UA209000/2024/100601/2.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05.08.2025 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків, а саме: надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду разом із доказами, які, на його думку, вказують на поважність причин пропуску строку.

На виконання ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 05.08.2025 позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Маляр» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення залишено без розгляду.

Із цим судовим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права, а тому просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити на продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги покликається на те, що скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 55 Митного кодексу України, подав відповідачу скаргу та додаткові документи й пояснення для можливості прийняття відповідачем рішення про самостійне скасування рішення про коригування митної вартості товарів. Відповідач, 30.01.2025 надав відповідь на скаргу за № 7.4-2/15-02/13/2585. Відтак, стверджує, що саме 30.01.2025 дізнався про остаточне рішення щодо залишення в силі рішення від 05.12.2024 № UA209000/2024/100601/2 про коригування митної вартості товарів, що свідчить про дотримання позивачем строків звернення до суду. При цьому зазначає, що порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності митних органів передбачено главою 4 МКУ (ст. 24-30). Так, в ст. 24 МК України чітко вказано, що процедура оскарження, передбачена цією главою, вважається досудовим порядком вирішення спору. Відтак, вважає, що звернувшись до відповідача в порядку ст. 55 МК України він не розпочинав досудового порядку врегулювання спору, а тому у цьому випадку повинен застосовуватися шестимісячний строк звернення до суду.

Львівська митниця, 27.10.2025 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Оскільки вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи дану справу правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що вказує на відсутність підстав для її скасування.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маляр» подало відповідь на відзив, в якому зазначило, що відповідач, у відзиві на апеляційну скаргу не наводить жодних аргументів, фактичних даних чи доказів, які б спростовували відомості та дані, наведені апелянтом в апеляційній скарзі, а лише частково цитує ухвалу суду першої інстанції, що оскаржується. Ще раз наголошує, що процедура надання пояснень та додаткових документів відповідно до ст. 55 МКУ не відноситься до процедури досудового вирішення спору, що вказано в самому Митному кодексі.

У відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи вимоги цієї статті, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що цю справу слід розглядати без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що про порушення своїх прав позивач дізнався 30.01.2025, відтак, останнім днем строку, в межах якого позивач повинен був звернутися до суду є 30.04.2025. До суду із цим позовом ТОВ «Маляр» звернулося засобами поштового зв`язку 03.07.2025, пропустивши, при цьому, передбачений ч. 4 ст. 122 КАС України тримісячний строк звернення до суду, оскільки позивач скористався досудовим порядком вирішення спору.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 118 КАС України встановлено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 4 статті 122 КАС України передбачено, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України та вказано, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З наведеного видно, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач оскаржує рішення про коригування митної вартості товарів від 05.12.2024 № UA209000/2024/100601/2, що є предметом розгляду у цій справі.

Так, 20.01.2025 ТОВ «Маляр» звернулося до Львівської митниці із заявою № 5, із якою відповідно до ст. 55 Митного кодексу України, надавши пояснення та додаткові документи. У заяві від 20.01.2025 позивач просив відповідача скасувати рішення від 05.12.2024 №UA209000/2024/100601/2 про коригування митної вартості товарів.

Львівська митниця листом № 7.4-2/15-02/13/2585 від 30.01.2025 відмовила у скасуванні та залишила без змін рішення від 05.12.2024 № UA209000/2024/100601/2 про коригування митної вартості товарів.

Отже, про порушення своїх прав позивач дізнався 30.01.2025, отримавши відповідь відповідача № 7.4-2/15-02/13/2585, якою залишено без змін рішення від 05.12.2024 №UA209000/2024/100601/2.

Щодо застосування у цьому випадку тримісячного строку звернення до суду відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що законодавство не містить чіткого визначення поняття досудового врегулювання спору.

Згідно з частиною четвертою статті 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до частини першої статті 17 КАС України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

У Рекомендації №R(86) Комітету міністрів державам-членам Ради Європи від 16 вересня 1986 року стосовно заходів із недопущення і скорочення надмірного робочого навантаження на суди пропонується сприяти примиренню сторін як поза судовою системою, так і до або під час судового розгляду (передбачати, разом із відповідними стимулами, процедури примирення до судового провадження або інші способи врегулювання спорів поза рамками судового провадження), а також визначити органи поза судовою системою, до яких сторони зможуть звертатися для розв`язання позовних спорів на невеликі суми і в питаннях деяких конкретних галузей права.

Виходячи з аналізу викладених норм та практики Верховного Суду (постанова від 26 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.002643), досудове врегулювання спору - це вчинення сукупності дій, за допомогою яких юридичний конфлікт вирішується без звернення до суду шляхом досягнення угоди між сторонами або відмови однієї або обох сторін від взаємних претензій. Застосування або незастосування інституту досудового врегулювання спорів є виключним правом особи, за винятком встановлених у законі випадків.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності митних органів передбачено главою 4 МК України (ст. 24-30).

За змістом частини 1 ст. 24 МК України будь-яка особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів до митного органу вищого рівня або до суду, якщо вважає, що такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси, створено перешкоди для їх реалізації або на неї незаконно покладено будь-які обов`язки.

Відповідно до частини 7 ст. 24 МК України процедура оскарження, передбачена цією главою, вважається досудовим порядком вирішення спору.

Отже, з перелічених вище правових норм можна дійти висновку, що главою 4 МК України встановлено порядок досудового урегулювання цього спору, який полягає в оскарженні рішення, дії або бездіяльність митних органів до митного органу вищого рівня.

Разом з тим, процедура прийняття рішення про коригування митної вартості товару та вимоги щодо нього передбачені ст. 55 МК України.

Відповідно до частин 7, 8, 9, 10, 11 ст. 55 МК України у випадку незгоди декларанта з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу на строк 90 днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому разі надане забезпечення сплати митних платежів відповідно повертається (вивільняється) або використовується для сплати відповідних митних платежів.

Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом митну вартість товарів визначено правильно. У такому разі митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надане забезпечення сплати митних платежів повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

У разі якщо митним органом протягом строку, зазначеного в частині дев`ятій цієї статті, надано обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів або якщо протягом строку, зазначеного в частині восьмій цієї статті, декларант не надав митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, надане забезпечення сплати митних платежів використовується для сплати відповідних митних платежів.

Отже, стаття 55 МК України визначає право декларанта надавати пояснення та документи для підтвердження достовірності відомостей, заявлених у митній декларації. При цьому, таке право декларанта є частиною процедури митного оформлення товару і спрямоване на усунення розбіжностей і підтвердження достовірності заявленої інформації, щоб завершити митне оформлення.

Аналізуючи наведені норми, апеляційний суд вважає, що подання додаткових пояснень та документів в порядку ст. 55 МК України не може вважатися досудовим врегулюванням спору, процедура якого визначена ст. 24 МК України, а тому відсутні підстави для застосування у цьому випадку тримісячного строку звернення до суду відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

За таких обставин, у цьому випадку підлягає застосуванню шестимісячний строк звернення до суду.

Враховуючи вищенаведене, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався 30.01.2025, а звернувся до суду з цим позовом 03.07.2025, а тому шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України, не пропущено, що свідчить про помилковість висновку суду першої інстанції про залишення позову без розгляду.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, залишаючи позов без розгляду, допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до приписів ст. 320 КАС України є підставою для скасування ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маляр» задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/14012/25 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для про продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін