Справа № 420/19351/25
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення №200 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 03.06.2025 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати з 11.08.2023 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням вислуги - 23 років 00 місяців 21 днів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що наказом від 13.12.2024 року №1529-ОС були внесені зміни до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.07.2016 року №114-ос, внаслідок чого вислуга років позивача станом на 05.07.2016 року становила: календарна військова 16 рік 11 місяців 21 днів, пільгова військова - 06 років 01 місяця 00 днів; всього військова - 23 років 00 місяць 21 день.

На виконання рішення суду від 20.03.2025 року по справі №420/1757/25 Адміністрація Державної прикордонної служби України листом від 14.05.2025 року направила до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області документи, необхідні для призначення пенсії позивачу за вислугу років. Водночас, за результатами розгляду наданих матеріалів, 03.06.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення №200 про відмову в призначенні пенсії позивачу, посилаючись на недостатність календарної вислуги років.

Вважаючи вищевказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся за захистом власних прав та інтересів до адміністративного суду.

Ухвалою суду по справі №420/19351/25 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Під час розгляду справи до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 передбачено, що для отримання права на призначення пенсії за вислугу років обов`язковою умовою є наявність саме календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років. Згідно з поданням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.05.2025 року №11/ПВ-14346/СУД про призначення пенсії позивачу на день звільнення зі служби, позивач має календарну вислугу 16 років 11 місяць 21 днів та з урахуванням пільгового обчислення - 6 років 01 місяці 00 днів. Оскільки на момент звільнення, тобто на 05.07.2016 року, календарна вислуга років позивача складала 16 років 11 місяць 21 днів, правові підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону України №2262 відсутні.

Також у відзиві представник пенсійного органу посилався на факт пропуску позивачем строку звернення до суду з вказаним адміністративним позовом, посилаючись на те, що з позовом позивач звернувся в 2025 році, при цьому позовні вимоги стосуються перерахунку пенсії, починаючи з 2023 року.

Ухвалою суду від 08.07.2025 року провадження у справі №420/19351/25 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та в подальшому поновлено ухвалою суду від 11.09.2025 року.

Згідно частини 2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом за час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас згідно наказу Голови Державної прикордонної служби України від 02.06.2016 року №487-ос.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.07.2016 року №114-ОС позивача було виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 05.07.2016 року.

11.08.2024 року позивач звернувся до НОМЕР_1 прикордонного загону щодо здійснення перерахунку пільгової вислуги років та, як наслідок, загальної військової вислуги років, з урахуванням з 26.03.2004 по 28.09.2004, 28.09.2004 по 14.04.2006, 14.04.2006 по 10.04.2007, 10.04.2006, та внесення відповідних змін до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.07.2016 №114-ос в частині визначення стажу військової служби. Також позивач, за його твердженням в адміністративному позові, одночасно звертався із заявою до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якій просив підготувати та подати документи до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області для призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до п."а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", із врахуванням пільгової вислуги років.

Враховуючи вищевказане звернення, до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.07.2016 року №114-ОС було внесено зміни наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 13.12.2024 року №1529-ОС), внаслідок чого станом на 05.07.2016 року вислуга років позивача становить:

календарна: 16 років 11 місяців 21 день;

пільгова: 06 років 01 місяць 00 днів;

всього: 23 роки 00 місяців 21 день.

Водночас, листом від 30.10.2024 року Адміністрація Державної прикордонної служби України відмовила позивачу у підготовці та направленні документів до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області для призначення йому пенсії за вислугою років.

Враховуючи внесення змін до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.07.2016 року №114-ОС, позивач посилається на те, що на момент звільнення у нього був наявний відповідний стаж військової служби (22 роки 6 місяців і більше), проте через невірне визначення вислуги років у пільговому обчисленні НОМЕР_1 прикордонним загоном питання про подання документів до органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії тривалий час вирішено не було.

18.12.2024 року позивач повторно звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо підготовки та подання документів до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області для призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до п."а" ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", з долученням копії наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 13.12.2024 року №1529, яким внесені відповідні зміни до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 05.07.2016 року №114-ос. Водночас, Адміністрація Державної прикордонної служби України відмовила позивачу у підготовці та направлення документів для призначення пенсії у зв`язку з відсутністю на дату звільнення календарної вислуги років - 22 роки та 6 місяців і більше, через що позивач звернувся до суду з позовом в адміністративній справі №420/1757/25.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 року по справі №420/1757/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволений частково.

Визнано протиправною відмову Адміністрації Державної прикордонної служби України, викладену у листі від 30.12.2024 року, у підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області документів, необхідних для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язано Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області документи, необхідні для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виключеного зі списків особового складу наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) від 05.07.2016 №114-ос зі змінами, внесеними наказом від 13.12.2024 року №1529-ОС.

На виконання рішення суду від 20.03.2025 року у справі №420/1757/25 Адміністрація Державної прикордонної служби України 14.05.2025 року направила до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Подання про призначення пенсії на виконання рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 року по справі №420/1757/25, яке набрало законної сили 22.04.2025 року та документи на 21 аркуші, необхідні для призначення пенсії позивачу за вислугу років.

Позивач, в свою чергу 16.05.2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про виконання рішення суду, в якій просив відповідача на виконання рішення суду від 20.03.2025 року у справі №420/1757/25 та документів Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.05.2025 року призначити позивачу пенсію за вислугу років.

За результатами розгляду заяви позивача та наданих матеріалів, 03.06.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення №200 про відмову в призначенні пенсії позивачу, в обґрунтування якого зазначено, що для отримання права на призначення пенсії за вислугу років обов`язковою умовою є наявність саме календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років. Згідно наданих документів на день звільнення зі служби, позивач станом на 05.07.2016 року мав календарну вислугу років - 16 рік 11 місяців 21 день, а вислуга років у пільговому обчисленні для визначення розміру пенсії складає 06 років 01 місяців 00 днів. Вислуга років, з врахуванням часу служби, яка підлягає зарахуванню на пільгових умовах, враховується тільки для визначення розміру пенсії, а не права. Враховуючи вищевказане, позивачу відмовлено у призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону України №2262 у зв`язку з відсутністю необхідної календарної вислуги 22 роки та 6 місяців і більше.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням пенсійного органу та вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся за захистом власних прав та інтересів в адміністративному судочинстві в межах справи №420/19351/25.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України), достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 75 КАС України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 ч. 2 КАС України).

Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Верховний Суд у постановах неодноразово посилався на низку рішень Європейського суду з прав людини, які розкривають підхід до обґрунтованості судових рішень.

Як зазначав Верховний Суд, ЄСПЛ у справі «Салов проти України» наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої вмотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Дослідивши адміністративний позов, відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, врегульовані Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (далі Закон №2262-XII).

За ст.1 Закону №2262-XII особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно ст.1-1 Закону №2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до ст.2 Закону №2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно п. «а» ст.12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Згідно ст.17 Закону №2262-XII при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

За ст.17-2 Закону №2262-XII обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Перелік документів, що підтверджують окремі періоди військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України та Національному антикорупційному бюро України, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, аналізуючи вищевказані приписи, в межах спірних правовідносин для призначення пенсії за вислугу років особі з числа військовослужбовців необхідна наявність вислуги на день звільнення у розмірі 22 календарних роки та 6 місяців і більше (при звільненні у період з 01.10.2015 року по 30.09.2016 року).

Згідно статті 48 Закону №2262-XII заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається в електронній або паперовій формі до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 було затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Порядок №3-1).

За п.2 розділу І Порядку №3-1 заява про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом або відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (заява про призначення/перерахунок пенсії), до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України (далі - уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби.

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку №3-1 закріплено перелік документів, що подається із заявою про призначення пенсії за вислугу років, зокрема подання про призначення пенсії, підготовлене уповноваженим органом (структурним підрозділом); витяги з наказів про звільнення та (або) виключення зі списків особового складу або їх копії; розрахунок вислуги років для призначення пенсії / виписка з розрахунку вислуги років для призначення пенсії або їх копії; грошовий атестат та довідка про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; військово-медичні документи про стан здоров`я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію); документи про страховий стаж особи, які передбачені підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, та інші документи.

Як вже було зазначено судом вище, відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.07.2016 року №114-ОС, із врахуванням внесених змін наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 13.12.2024 року №1529-ОС, вислуга років позивача станом на 05.07.2016 року становить: календарна - 16 років 11 місяців 21 день, пільгова - 06 років 01 місяць 00 днів; всього - 23 роки 00 місяців 21 день. Адміністрація Державної прикордонної служби України листом від 14.05.2025 року направила до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Подання про призначення пенсії позивачу за вислугу років та документи, необхідні для її призначення, включаючи вищевказаний наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 13.12.2024 року №1529-ОС.

Водночас, згідно оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №200 від 03.06.2025 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, посилаючись на те, що для отримання права на призначення пенсії за вислугу років обов`язковою умовою є наявність саме календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років. Водночас, згідно наданих документів на день звільнення зі служби, позивач станом на 05.07.2016 року мав календарну вислугу років - 16 рік 11 місяців 21 день, а вислуга років у пільговому обчисленні для визначення розміру пенсії складає 06 років 01 місяців 00 днів, тобто календарної вислуги у позивача у розмірі 22 роки та 6 місяців і більше відсутня.

З цього приводу суд зауважує, що відповідно до абз.2 п.1 ст.8 Закону №2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Кабінет Міністрів України 17.07.1992 року прийняв Постанову №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі - Порядок №393) (у редакції від 17.04.2025 року), пунктом 1 якого встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах б-д, ж і з статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту.

За п.2-1 Порядку №393 для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Згідно п.п. а) п.3 Порядку №393 до вислуги років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, зараховується на пільгових умовах особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, - один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану.

Відповідно до п.4 Порядку №393 установлено, що період строкової військової служби зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а періоди, що зараховуються на пільгових умовах, - для визначення розміру пенсії.

Варто зауважити, що п.п. а) п.3 та п.4 Порядок №393 (у редакції від 12.03.2016 року, яка діяла на момент звільнення позивача з військової служби) був викладений у такій редакції:

«До вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Установити, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.».

Тобто, у редакції Порядку №393, яка діяла на момент звільнення позивача з військової служби, тобто станом на 05.07.2016 року, проходження строкової військової служби в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, зараховується до вислуги років для призначення пенсій у відповідному пільговому обчисленні.

Тобто, відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.07.2016 року №114-ОС, із врахуванням внесених змін наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 13.12.2024 року №1529-ОС, позивач станом на 05.07.2016 року мав вислугу років у розмірі 23 роки 00 місяців 21 день, враховуючи пільгову вислугу років у кількості 06 років 01 місяць 00 днів. Вищевказані обставини, на думку суду, свідчать про наявність права у позивача на пенсію за вислугу років.

При цьому, суд не враховує посилання представника відповідача на те, що для отримання права на призначення пенсії за вислугу років обов`язковою умовою є наявність саме календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років, оскільки такий порядок призначення пенсії почав діяти з моменту внесення змін до Порядку №393 постановою КМУ від 16.02.2022 року №119 (набрала чинності 19.02.2022 року), внаслідок якої пільгове обчислення календарної вислуги стало можливе тільки для визначення розміру пенсії, а не її призначення. Разом з тим, спірні правовідносини стосуються встановлення факту наявності у позивача необхідної вислуги років для призначення пенсії на момент його звільнення зі служби, а саме 05.07.2016 року, тобто до внесення змін до Порядку №393, що свідчить про те, що вищевказані законодавчі зміни не можуть впливати на можливість призначення пенсії за вислугу років, право на яку у позивача виникло ще у 2016 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

З урахуванням того, що на момент звільнення позивача з військової служби у 2016 році він вже мав необхідну вислугу років для призначення пенсії за вислугу років, то суд вважає, що відповідач діяв необґрунтовано при прийнятті рішення №200 від 03.06.2025 року, а тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на встановлені обставини у справі №420/19351/25 суд вважає необхідним для належного захисту прав та інтересів позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 16.05.2025 року на підставі п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням вислуги років позивача 23 років 00 місяців 21 днів.

Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги зобов`язального характеру в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 11.08.2023 року, оскільки відповідно до ст.48 Закону України №2262-ХІІ підставою для призначення пенсії є заява до територіального органу ПФУ з усіма необхідними для вирішення цього питання документами. При цьому позивач своє право на призначення пенсії реалізував шляхом подання відповідної зави від 16.05.2025 року до ГУ ПФУ в Одеській області про призначення йому пенсії на підставі Подання Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.05.2025 року та необхідного пакету документів, направлених пенсійному органну Адміністрацією ДПСУ.

Щодо твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з вказаним адміністративним позовом, суд зазначає наступне.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Як свідчать обставини справи, позивач оскаржує рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №200 про відмову в призначенні пенсії позивачу, яке було прийнято 03.06.2025 року, а до суду позивач з вказаним адміністративним позовом звернувся 18.06.2025 року, тобто у шестимісячний строк звернення з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що позивачем не було пропущено строку звернення до адміністративного суду у справі №420/19351/25.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судового збору не здійснювати.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №200 від 03.06.2025 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 16.05.2025 року на підставі п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням вислуги років позивача 23 років 00 місяців 21 днів.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне найменування сторін по справі:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Суддя О.В. Білостоцький