Справа № 420/10117/25
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/10117/25

Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.,

повний текст судового рішення

складено 02.10.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.
при секретарі Марченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігабайт+» та Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігабайт+» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Гігабайт+» (надалі позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (надалі-відповідач, ГУ ДМС) з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі Рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 28 червня 2024 року №14860/14-29-04 -11-08 про анулювання реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігабайт+» платником єдиного податку;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Миколаївській області поновити реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Гігабайт+» платником єдиного податку у якості платника єдиного податку третьої групи з 30 червня 2024 року та включити до реєстру платників єдиного податку;

- стягнути з ГУ ДПС у Миколаївській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «ГІГАБАЙТ+» 7100 грн. як відшкодування шкоди, завданої протиправним рішенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.04.2024 позивач перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку третьої групи за ставкою 5%. ГУ ДПС проведено перевірку позивача з питання правомірності перебування на спрощеній системі оподаткування, результати якої відображені в акті перевірки від 28.06.2024 року №11783/14-29-04-11-08/43771182, в якому вказано про порушення позивачем підпункту 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України у вигляді здійснення діяльності, яка не дає право застосовувати спрощену систему оподаткування. На підставі цього акту перевірки відповідач прийняв рішення від 28 червня 2024 року №14860/14-29-04 -11-08, яким анульовано реєстрацію платника єдиного податку третьої групи - юридичної особи. Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню з поновленням реєстрації позивача у якості платника єдиного податку третьої групи з 30 червня 2024 року та включенням до реєстру платників єдиного податку, посилаючись на неправомірність проведеної перевірки та відсутність в діях позивача порушень, які б могли бути підставою для прийняття спірного рішення .

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року позов задоволено частково наступним чином:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДІІС у Миколаївській області від 28 червня 2024 року №14860/14-29-04-11-08 про анулювання реєстрації ТОВ «ГІГАБАЙТ+» платником єдиного податку.

- стягнуто з Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГІГАБАЙТ+» 7100 грн. відшкодування шкоди, завданої протиправним рішенням;

- відмовлено у задоволенні позовних вимог про зобов`язання поновити реєстрацію ТОВ «ГІГАБАЙТ+» у якості платника єдиного податку третьої групи з 30 червня 2024 року та включити до реєстру платників єдиного податку.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати відповідача поновити реєстрацію позивача як платника єдиного податку третьої групи з 30 червня 2024 року та внести відповідні зміни до Реєстру платників єдиного податку.

Відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти по справі нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ГІГАБАЙТ+» зареєстровано 26.08.2020 з наступними видами господарської діяльності:

- основний вид - 61.90 «Інша діяльність у сфері електрозв`язку»

- інші види діяльності: 60.20 «Діяльність у сфері телевізійного мовлення»; 62.01 «Комп`ютерне програмування»; 62.09 «Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем».

З 01 квітня 2024 року ТОВ «ГІГАБАЙТ+» перебувало на спрощеній системі оподаткування (3 група, ставка 5%).

Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі пунктів 299.10, 299.11 статті 299 Податкового кодексу України проведено перевірку ТОВ «ГІГАБАЙТ+» з питання правомірності перебування на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок третьої групи за ставкою 5% (юридичні особи)), за результатами якої складено акт перевірки від 28.06.2024 №11783/14-29-04-11-08/43771182.

За змістом акту перевірки позивачем порушені умови перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: здійснення видів діяльності, які не дають права застосувати спрощену систему оподаткування, тобто порушені вимоги абз.5 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПКУ, внаслідок чого підлягає анулюванню реєстрація ТОВ «ГІГАБАЙТ+» як платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення, і позивач зобов`язаний перейти на сплату інших податків і зборів, визначених Податковим Кодексом, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

На підставі акту перевірки від 28.06.2024 №11783/14-29-04-11-08/43771182 Головним відповідачем в цей же день прийнято рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи юридичної особи від 28 червня 2024 року №14860/14-29-04-11-08, яке є предметом оскарження у даній справі.

Задовольняючи позов в частині визнання протиправним та скасування спірного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що це рішення всупереч ч.2 ст.2 КАС України є необґрунтованим, і відповідач не довів суду, що позивач не може перебувати на спрощеній системі оподаткування, оскільки здійснює діяльність у сфері електронних комунікаційних послуг з правом на технічне обслуговування та експлуатацію мереж.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання поновити реєстрацію позивача у якості платника єдиного податку третьої групи з 30 червня 2024 року та включити до реєстру платників єдиного податку, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги є передчасними.

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7100 грн. як відшкодування шкоди, завданої протиправним рішенням, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень статей 114 та 128 ПК України факт встановлення судом неправомірності спірного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи юридичної особи від 28.06.2024 №14860/14-29-04-11-08 є належною підставою для задоволення таких позовних вимог.

Доводи апеляційної скарг позивача зводяться до того, що належним способом захисту прав та інтересів позивача у випадку незаконного анулювання спірним рішенням його статусу платника єдиного податку є не лише скасування такого рішення податкового органу, а й відновлення попереднього правового стану, тобто поновлення реєстрації позивача платником єдиного податку третьої групи з 30 червня 2024 року та включення позивача до реєстру платників єдиного податку. Однак, суд першої інстанції, визнавши спірне рішення ГУ ДПС протиправним, обмежився лише його скасуванням та не застосував ефективний засіб юридичного захисту, який би реально поновив права та інтересів позивача у даній справі.

В апеляційній скарзі податкового органу відображена позиція про неможливість перебування на спрощеній системі оподаткування суб`єктами господарювання за класами видів економічної діяльності за КВЕД 61.90 «Інша діяльність у сфері електрозв`язку», в якості обґрунтування спірного рішення про анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку третьої групи.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпунктів 291.2. та 291.3. статті 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Пунктом 299.3. статті 299 ПК України визначено, що у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.

Згідно з підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України зокрема визначено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, а саме у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми (підпункт 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України).

Одночасно, абзацом 1 пункту 299.11 статті 299 ПК України визначено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Отже, з аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках і лише на підставі проведеної перевірки відповідного платника податку та встановлених у ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування, тобто бути платником єдиного податку третьої групи.

Такий висновок узгоджується висновками Верховного Суду, наведеними, зокрема, у постановах від 02 жовтня 2018 року у справі №805/1307/17-а, від 03 грудня 2020 року у справі №200/9334/19-а та від 14 липня 2021 року у справі №808/224/18 та від 18.03.2025 у справі №160/21398/24

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно п.76.1. ст.76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

У вступній частині акту перевірки від 28.06.2024 №11783/14-29-04-11-08/43771182 зазначено, що перевірку проведено на підставі п.299.10, п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) (далі - Кодексу), проте не зазначено, до якого саме виду перевірки віднесена проведена перевірка позивача.

Виходячи з того, що в акті перевірки від 28.06.2024 №11783/14-29-04-11-08/43771182 відсутня інформація про призначення такої перевірки наказом керівника контролюючого органу та видачу направлень на проведення перевірки, що передбачено для документальних планових чи позапланових перевірок, то проведена перевірка позивача має ознаки камеральної перевірки за підставами її проведення, визначеними п.76.1 ст.76 ПК України,.

Однак, підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України чітко визначено, що може бути предметом камеральної перевірки.

Зокрема, згідно з цим пунктом камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Предметом камеральної перевірки також можуть бути: 1) своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків); 2) своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних; 3) своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах; 4) повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні»; 5) своєчасність подання заяви про взяття на облік фінансових агентів відповідно до вимог статті 39-3 цього Кодексу; 6) своєчасність подання фінансовими агентами звітів про підзвітні рахунки, виправлених звітів про підзвітні рахунки; 7) своєчасність надання фінансовими агентами відповіді на запити (повідомлення) контролюючого органу, що надсилаються у випадках, визначених статтею 39-3 цього Кодексу; 8) своєчасність подання повідомлення про структуру власності та кінцевих бенефіціарних власників відповідно до вимог пункту 44-1.2 статті 44-1 цього Кодексу; 9) своєчасність подання особою, яка здійснює управління або адміністрування трасту, повідомлення про укладення договору щодо управління або адміністрування трасту або про припинення такого договору, фінансової звітності, копій первинних документів та іншої інформації щодо трасту на запит контролюючого органу у випадках, передбачених статтею 44-2 цього Кодексу; 10) своєчасність надання інформації на запит контролюючого органу відповідно до пункту 44-1.3 статті 44-1, підпунктів 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 цього Кодексу; 11) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.13 статті 141 цього Кодексу, на підставі даних Реєстру пунктів обміну іноземної валюти.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що вказаними положеннями ПК України не передбачена можливість проведення контролюючим органом камеральної перевірки з питань правомірності перебування платника єдиного податку на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, а встановити факт здійснення позивачем заборонених видів діяльності для платника єдиного податку, які передбачені підпунктом 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України, можливо лише за наслідками проведення документальної перевірки під час дослідження документів позивача, але такої перевірки проведено не було.

Посилання в акті перевірки від 28.06.2024 №11783/14-29-04-11-08/43771182 та в апеляційній скарзі відповідача на те, що перевірку проведено на підставі пунктів 299.10, 299.11 статті 299 Податкового кодексу України, колегія суддів вважає хибними, оскільки ці норми не визначають підстав для проведення перевірок, а лише містять перелік обставин, за яких може бути анульована реєстрація платника єдиного податку, та визначають правила поведінки платника податків у випадку такого анулювання.

Колегія суддів враховує правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 26.02.2019 у справі №805/1396/17-а, від 05.02.2019 у справі №805/206/17-а, від 24.01.2019 у справі №813/1346/18, від 05.06.2018 у справі №813/4266/17, від 06.05.2020 у справі 812/1137/16, від 10.11.2021 у справі №340/3300/19, згідно з якими прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведення документальної перевірки під час дослідження документів відповідного платника податків щодо реально здійснюваної ним діяльності, однак податковим органом порушення було встановлено на підставі аналізу щодо правомірності перебування позивача на спрощеній системі оподаткування, а не під час проведення документальної перевірки позивача контролюючим органом.

Таким чином, має місце порушення відповідачем процедури прийняття спірного рішення, яке є самостійною підставою для скасування такого рішення.

Що стосується висновку контролюючого органу про здійснення позивачем видів діяльності, які не дають права застосувати спрощену систему оподаткування, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 ПК України до суб`єктів господарювання третьої групи, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відносяться юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року.

Пунктом 299.10 статті 299 ПК України визначено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі виникне обставин, які наведені у підпунктах 1-8 цього пункту.

В якості нормативного обґрунтування рішення про анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку третьої групи відповідач посилається на те, що така реєстрація анульована на підставі підпункт 3 пункту 299.10 статті 299, абз.5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті та абзацу 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПКУ України.

Відповідно до підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 ПК анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку здійснюється у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Згідно з абз.5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у визначених випадках та в строки, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

В свою чергу види діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, визначені пунктом 291.5 статті 291 ПКУ України.

Як вже зазначено вище, податковий орган вважає, що позивач здійснює вид діяльності, який передбачений абзацом 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПКУ України, яким передбачені наступні види діяльності, які виключають можливість бути платником єдиного податку першої - третьої груп:

- діяльність з надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності),

- діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного),

- діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку,

- діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.

Як слідує зі змісту акту перевірки, висновок про здійснення позивачем виду діяльності, передбаченого абзацом 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПКУ України ґрунтується не на аналізі господарських операцій позивача, а виключно на тому факті, що позивач зареєстрований з основним видом господарської діяльності за КВЕД 61.90 - «Інша діяльність у сфері електрозв`язку», яка відповідно до Методологічних основ та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності, затверджених наказом Державного комітету статистики України від 23.12.2011 №396, включає:

- надання спеціалізованих телекомунікаційних додатків, таких як супутниковий трекінг (визначення місцезнаходження через супутник), комунікаційна телеметрія (техніка вимірювання відстані), та експлуатацію радіолокаційних станцій;

- експлуатацію супутникових терміналів, функціонально пов`язаних з однією або більше наземними телекомунікаційними системами та здатними передавати й одержувати дані від супутникових систем;

- надання доступу до мережі Інтернет через мережі, встановлені між клієнтами та інтернет-провайдерами, що не належать або контролюють ISP, таких як комутований доступ до мережі Інтернет тощо;

- надання телефонного зв`язку та доступу до мережі Інтернет в загальнодоступних будівлях;

- надання телекомунікаційних послуг за допомогою існуючих телекомунікаційних з`єднань;

- передавання голосу в реальному часі через інтернет-протокол (VOIP);

- перепродаж телекомунікаційних послуг (наприклад, купівля та перепродаж ємності мережі без надання додаткових послуг).

Цей клас не включає: надання доступу до мережі Інтернет операторами телекомунікаційної інфраструктури, див. 61.10, 61.20, 61.30.

Аналіз змісту абзацу 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПКУ України та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності по КВЕД 61.90 «Інша діяльність у сфері електрозв`язку» не дає колегії суддів підстав стверджувати, що всі види діяльності, які віднесені до КВЕД 61.90 підпадають під заборонені види господарської діяльності для платників єдиного податку, що передбачені абзацом 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПКУ України.

Виходячи з цього, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що посилання в акті перевірки лише на КВЕД 61.90 «Інша діяльність у сфері електрозв`язку» не свідчить про встановлення відповідачем здійснення позивачем конкретних заборонених видів діяльності, визначених підпунктом 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що спірне рішення є неправомірним та підлягає скасуванню як з підстав порушення процедури його прийняття, так і з підставі недоведеності здійснення позивачем заборонених видів господарської діяльності для платників єдиного податку, що передбачені абзацом 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПКУ України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування спірного рішення від 28.06.2024 №14860/14-29-04-11-08 є вірним по суті.

В той же час колегія вважає помилковим висновок суду першої інстанції про передчасність позовних вимог про зобов`язання поновити реєстрацію позивача у якості платника єдиного податку третьої групи з 30 червня 2024 року та включити до реєстру платників єдиного податку, оскільки внаслідок протиправного прийняття рішення від 28 червня 2024 року №14860/14-29-04-11-08 ТОВ «Гігабайт+» було неправомірно виключено з реєстру платників єдиного податку, а тому належним та ефективним способом захисту прав позивача у даному випадку є саме зобов`язання відповідача поновити позивача в реєстрі платників єдиного податку з 30 червня 2024 року, тобто з дати виключення з цього реєстру, з метою відновлення порушеного права позивача шляхом повернення його у становище, яке існувало до винесення протиправного рішення.

Колегія суддів зазначає, що у розумінні статті 13 Європейської Конвенції з прав людини ефективний засіб правого захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, а винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Отже, лише визнання судом у даній справі спірного рішення протиправним не призведе до захисту та відновлення порушеного права, оскільки не передбачає способу та механізму його відновлення, що суперечить меті адміністративного судочинства, а саме ефективному захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи з цього, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання поновити реєстрацію ТОВ «ГІГАБАЙТ+» у якості платника єдиного податку третьої групи з 30 червня 2024 року та включити до реєстру платників єдиного податку піддягає скасуванню з винесенням в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимоги.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 7100 грн. як відшкодування шкоди, завданої протиправним рішенням, колегія суддів зазначає наступне.

Обсяг нормативно-правого регулювання підстав відшкодування шкоди, яка заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю податкових органів, їх посадових (службових) осіб полягає в наступному.

Статтею 114 Податкового кодексу України передбачені наступні положення, які врегульовують дане питання:

114.1. Особа, чиї права та/або законні інтереси порушено, має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб.

Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, відшкодовується державою за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини контролюючого органу, його посадових (службових) осіб.

114.2. Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, що визнаються податковими правопорушеннями відповідно до цього Кодексу, відшкодовується в повному обсязі в порядку, передбаченому законодавством про відшкодування шкоди.

Особа, чиї права порушені, за наявності обставин, передбачених пунктом 128.2 статті 128 цього Кодексу, має право заявити вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання таких рішень, дій чи бездіяльності незаконними, у порядку, передбаченому законодавством. У такому разі доведенню підлягає лише протиправність рішень, дій чи бездіяльності стосовно особи.

У передбачених абзацом другим цього пункту випадках шкода понад встановлений розмір відшкодуванню не підлягає.

114.3. Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, може включати:

114.3.1. вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна платника податків, визначена відповідно до вимог законодавства;

114.3.2. додаткові витрати, понесені платником податку внаслідок протиправних рішень, дій чи бездіяльності контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб (штрафні санкції, сплачені контрагентам платника податку, вартість додаткових робіт, послуг, додатково витрачених матеріалів тощо);

114.3.3. документально підтверджені витрати, пов`язані з адміністративним та/або судовим оскарженням (крім сум, що підлягають відшкодуванню в порядку розподілу судових витрат згідно із процесуальним законодавством) незаконних (протиправних) рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб (юридичний супровід, не пов`язаний із захистом, наданим адвокатом, відрядження працівників або представників платника податку, залучення експертів, отримання необхідних доказів, виготовлення копій документів тощо). Сума такого відшкодування не повинна перевищувати 50 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року, в якому приймається відповідне судове рішення або рішення іншого органу, у передбачених законом випадках.

114.4. Шкода, заподіяна платнику податків внаслідок податкового правопорушення контролюючого органу, відшкодовується за рішенням суду.

114.5. Положення цієї статті не застосовуються у разі, якщо шкода, заподіяна бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, зумовлена дією правового режиму воєнного, надзвичайного стану.

Відповідно до п.128.1 ст.128 ПК України податковими правопорушеннями контролюючих органів є протиправні рішення, дії або бездіяльність контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, вчинення яких є підставою для відшкодування шкоди особі, чиї права порушені, відповідно до закону.

Пункт 128.2 ст.128 ПК України містить перелік податкових порушень, відшкодування шкоди за вчинення яких згідно з пунктом 114.2 статті 114 цього Кодексу допускається внаслідок доведення лише факту його вчинення, одним з яких є прийняття незаконного рішення, а так само вчинення незаконних діянь (дій або бездіяльності) контролюючим органом та/або його посадовими (службовими) особами, що призвели до безпідставної відмови в набутті, а так само до безпідставної втрати особою статусу платника податку або платника одного з податків, набуття та/або анулювання (втрата) якого відбувається за рішенням контролюючого органу. (пп.128.2.1. п.128.2 ст.128).

На підставі наведених положень суд першої інстанції дійшов висновку, що для стягнення з відповідача на користь позивача шкоди у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, тобто 7100 грн., достатньо лише визнання неправомірним спірного рішення, внаслідок якого втратив статус платника єдиного податку.

Колегія суддів не може погодитися такою позицією суду першої, оскільки положення статті 114 ПК України врегульовують питання відшкодування шкоди, а не запроваджують фінансові санкції за вчинення контролюючим органом протиправних рішень, дій чи бездіяльності, а тому при вирішенні питання про відшкодування шкоди згідно цієї норми необхідно встановити, в чому саме полягає завдана шкода.

Під шкодою розуміється втрати, збитки, знецінення благ і поділяється шкода на майнову (грошову) та немайнову (моральну).

Майнова шкода може включати реальні збитки, упущену вигоду, втрату майна (знищення, пошкодження), витрати на його відновлення, тощо, а немайнова шкода може включати душевні страждання, фізичний біль, приниження честі, гідності, ділової репутації тощо.

Абзац 1 пункту 114.2 встановлює, що шкода від протиправних рішень, дій чи бездіяльності контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, що визнаються податковими правопорушеннями відшкодовується в повному обсязі.

Абзац 2 пункту 114.2 конкретизує, що по певним податковими правопорушеннями, які наведені в пункті 128.2 статті 128 ПКУ, шкода відшкодовується в розмірі до однієї мінімальної заробітної плати, і в цьому випадку доведенню підлягає лише протиправність рішень, дій чи бездіяльності стосовно особи.

Колегія суддів зазначає, що вказаний спрощений порядок доведення підстав для відшкодування шкоди, заподіяної певними податковими правопорушеннями, які передбачені пунктом 128.2 статті 128 ПКУ, не виключає необхідності встановлення самої шкоди від таких правопорушень.

Відповідно, звертаючись з позовною вимогою про відшкодування шкоди, яка заподіяна одним з податкових правопорушень, передбачених пунктом 128.2 статті 128 ПКУ, платник податків повинен зазначити в чому саме полягає така шкода.

Це цілком узгоджується з положеннями пункту 114.3 ст.114 ПКУ, який визначає, що може бути віднесено до шкоди, яка заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, а саме:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна платника податків;

- додаткові витрати, понесені платником податку внаслідок протиправних рішень, дій чи бездіяльності контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб (штрафні санкції, сплачені контрагентам платника податку, вартість додаткових робіт, послуг, додатково витрачених матеріалів тощо);

- документально підтверджені витрати, пов`язані з адміністративним та/або судовим оскарженням (крім сум, що підлягають відшкодуванню в порядку розподілу судових витрат згідно із процесуальним законодавством) незаконних (протиправних) рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб (юридичний супровід, не пов`язаний із захистом, наданим адвокатом, відрядження працівників або представників платника податку, залучення експертів, отримання необхідних доказів, виготовлення копій документів тощо).

Заявивши позовну вимогу про стягнення з відповідача 7100 грн. в якості відшкодування шкоди від спірного рішення від 28.06.2024 №14860/14-29-04-11-08, позивач в позовній заяві позивач не зазначив, в чому саме полягає така шкода, а суд першої інстанції, задовольняючи таку позовну вимогу, також не з`ясував цих обставин, обмежившись лише самим фактом противності спірного рішення.

Оскільки позивач не зазначає в чому полягає завдана йому шкода спірним рішенням і матеріали справи не дають колегії суддів встановити наявність такої шкоди, то підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 7100 грн. в якості відшкодування шкоди відсутні, а тому рішення суду першої інстанції в частині задоволення цієї позовної вимоги піддягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні такої позовної вимоги.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, внаслідок невірного застосування норм матеріального права, з прийняттям по справі нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

За таких обставин апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні позовної заяви позивач оплатив судовий збір в сумі 3028 грн., а за подачу апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір в розмірі 4542 грн., а всього 7570 грн..

Оскільки сплачені позивачем суми судового збору відповідають розміру судового збору як за одну позовну вимогу немайнового характеру, то за результатами даного апеляційного перегляду на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору в розмірі 7570 грн..

Керуючись ст.315, ст.317, ст.321, ст.322. ст.325, ст.328 КАС України апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Гігабайт+» та Головного управління ДПС у Миколаївській області - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року скасувати.

Прийти по справі нову постанову, якою позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Гігабайт+» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 28 червня 2024 року №14860/14-29-04 -11-08 про анулювання реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю «Гігабайт+» платником єдиного податку.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Миколаївській області поновити реєстрацію товариства з обмеженою відповідальністю «Гігабайт+» платником єдиного податку у якості платника єдиного податку третьої групи з 30 червня 2024 року та включити до реєстру платників єдиного податку.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській (54001, м. Миколаїв, вул. Героїв Рятувальників, 6, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Гігабайт+» (56301, Миколаївська обл., Первомайський р-н, селище міського типу Врадіївка, вул. Героїв Врадіївщини, будинок 93/6,) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення складений 18.12.2025 р.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька