Справа № 420/22939/25
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., за участю секретаря судового засідання Грабової Т.П., представника позивача адвоката Коршуна Г.В., представника ГУ НП в Одеській області Левенця А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішення, наказів, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (з урахуванням прийнятої до розгляду заяви про зміну позовних вимог від 27.09.2025), в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ ГУНП в Одеській області № 1456 від 13.06.2025 р. про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області ОСОБА_1 у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним і скасувати наказ ГУНП в Одеській області по особовому складу № 795 о/с від 2.07.2025 року про реалізацію стягнення у виді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ГУНП в Одеській області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу взаємодії з громадами управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області;

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області під час розгляду листа військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2025 року № № 222/3/29/1436222/3/29/1436 та рапорту ОСОБА_1 від 16 квітня 2025 року про увільнення його з посади у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період;

- зобов`язати ГУНП в Одеській області розглянути лист військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2025№ 222/3/29/1436 та рапорт заступника начальника відділу взаємодії з громадами управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 від 16.04.2025 року про увільнення з посади у зв`язку призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до частини 2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом ГУМВС України в Одеській області від 21.05.2014 року № 315о/с ОСОБА_1 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України і призначений на посаду командира взводу №2 роти № 5 патрульної служби міліції особливого призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ГУМВС України в Одеській області. З того часу він проходив службу в ГУМВС України в Одеській області та ГУНП в Одеській області. 21 грудня 2022 року наказом ГУНП в Одеській області № 323 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника відділу взаємодії з громадами управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області. 26 квітня 2024 року ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію в ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства Внутрішніх справ України по Одеській області» , отримав висновок № 545/4 «Придатний до військової служби» та 05.06.2024 взятий на військовій облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 . За розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №943/155дск від 31.03.2025 р згідно алгоритму військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 знятий з військового обліку в Збройних Силах України для взяття на військовий облік у розвідувальному органі Міністерства оборони України». 11 квітня 2025 року ОСОБА_1 призваний військовою частиною НОМЕР_1 на військову службу по мобілізації на особливий період. 15 квітня 2025 року військовою частиною НОМЕР_1 спрямований лист № 222/3/29/1436 до ГУНП в Одеській області з повідомленням, що відповідно до ст.65 Конституції України та Указу Президента України № 65/2022 « Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 11 квітня 2025 року призивається на військову службу під час мобілізації на особливий період. В цьому повідомленні начальнику ГУНП в Одеській області відповідно до ст.39 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», статті 119 Кодексу Законів про працю України запропоновано увільнити Позивача від роботи, виплатити заробітну плату на день вибуття з роботи ( включно), та забезпечити гарантоване збереження місця роботи. Вказане письмове повідомлення зареєстроване в ГУНП в Одеській області (СЕД № 20658-2025 16.06.2025 року). 16 квітня 2025 року ОСОБА_1 маючи статус військовослужбовця звернувся до начальника ГУНП в Одеській області з рапортом про звільнення з посади відповідно до положень ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

24 квітня 2025 року військослужбовець ОСОБА_1 письмовою заявою поставив до відома начальника ГУНП в Одеські області про те що він виконуючи наказ військової частини НОМЕР_1 відбув до пункту постійної дислокації частини. Вказану заяву він відправив засобом поштового зв`язку Укрпошти (відправлення № 640) долучивши до заяви службове посвідчення ОПД № НОМЕР_3 , спеціальний жетон № 0078068, карту замісник № 661 від 07.07.23 та USB ключ № AVK AvestKey . Відповідно до трекінгу Укрпошти відправлення № 610 вручене за довіреністю 29.04.2025 року.

06 травня 2025 року начальником ГУНП в Одеській області виданий наказ № 1133 про призначення службового розслідування щодо можливого порушення службової дисципліни капітаном поліції ОСОБА_1 та створена Дисциплінарна комісія ГУНП в Одеській області. 3 червня 2025 року Дисциплінарна комісія Головного управління Національної поліції в Одеській області підготувала висновок службового розслідування яким визнала встановленим факт безпідставної відсутності Позивача на службі з 25.04.2025 по 03.06.2025 року.

13 червня 2025 року відповідачем виданий наказ № 1456 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області», відповідно до якого до заступника начальника відділу взаємодії з громадами управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції. 2 липня 2025 року ГУНП в Одеській області у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення виданий наказ № 795 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції. Позивач вважає, що бездіяльність ГУНП в Одеській області при розгляді рапорту від 16.04.2025 року про увільнення з займаної посади є протиправною, а видання відповідачем наказів № 1133 від 6.05.2025, № 1456 від 13.06.2025, № 795 о/с від 2.07.2025 та висновок Дисциплінарної комісії ГУНП в Одеській області від 3.06.2025 року такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню.

04.09.2025 року від представника Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, зазначивши, зокрема, таке.

За результатами розгляду рапортів Т. Шуляку УКЗ ГУНП в Одеській області було надано відповідь (від 15.05.2025, № 26370-2025) про те, що він проходить службу в поліції та має статус поліцейського, та на момент подання рапортів обліковувався як військовозобов`язаний, заброньований за ГУНП в Одеській області згідно з чинним порядком відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 76 від 27.01.2023 «Про затвердження Порядку бронювання військовозобов`язаних за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями на період мобілізації та воєнного стану». Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію». Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» бронювання військовозобов`язаних передбачено виключно для забезпечення безперервного функціонування органів державної влади, водночас у даному законі відсутня процедура скасування такого бронювання за ініціативою працівника. Щодо викладених у рапортах проханнях звільнити ОСОБА_2 з посади та прийняття рішення про звільнення з ОВС останнього було повідомлено, що згідно статті 60 Закону України «Про Національну поліцію» відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції, у зв`язку з чим положення Кодексу Законів про Працю України не розповсюджуються на поліцейських, а проходження служби в поліції регулюється нормами спеціального законодавства.

Звільнення з посади поліцейського можливе лише у випадках, передбачених Законом, а саме: на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 Закону України "Про Національну поліцію"; відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; переведення на іншу посаду; зарахування у розпорядження; відрядження до державних (міждержавних) органів, установ та організацій.

З огляду на зазначене, ОСОБА_3 був повідомлений про те, що увільнити його від посади відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України не є можливим.

Ухвалою від 16.07.2025 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 06.10.2025 року продовжено розгляд справи та призначено підготовче засідання на 21 жовтня 2025 року на 12:00 год.

Ухвалою суду від 21.10.2025 року, яка занесена до протоколу підготовчого судового засідання, прийнято до розгляду заяву представника позивача від 27.09.2025 про зміну позовних вимог, згідно якої, крім іншого, вимоги пред`явлено до одного відповідача ГУ НП в Одеській області.

Ухвалою від 21.10.2025 року суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 06.11.2025 року.

У судовому засіданні 08.12.2025 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з наведених у позові підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні 08.12.2025 року заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що наказом ГУМВС України в Одеській області від 21.05.2014 року № 315о/с ОСОБА_1 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України і призначений на посаду командира взводу №2 роти № 5 патрульної служби міліції особливого призначення «Шторм» ГУМВС України в Одеській області. З того часу він проходив службу в ГУМВС України в Одеській області та надалі в ГУНП в Одеській області.

21 грудня 2022 року наказом ГУНП в Одеській області № 323 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника відділу взаємодії з громадами управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області.

26 квітня 2024 року ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію в ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства Внутрішніх справ України по Одеській області», отримав висновок № 545/4 «Придатний до військової служби» та 05.06.2024 року взятий на військовій облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За розпорядженням начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №943/155 дск від 31.03.2025 р згідно алгоритму військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 знятий з військового обліку в Збройних Силах України для взяття на військовий облік у розвідувальному органі Міністерства оборони України.

11 квітня 2025 року ОСОБА_1 призваний військовою частиною НОМЕР_1 на військову службу по мобілізації на особливий період.

15 квітня 2025 року військовою частиною НОМЕР_1 спрямований лист № 222/3/29/1436 до ГУНП в Одеській області з повідомленням, що відповідно до ст.65 Конституції України та Указу Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 11 квітня 2025 року призивається на військову службу під час мобілізації на особливий період. В цьому повідомленні начальнику ГУНП в Одеській області відповідно до ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 119 Кодексу Законів про працю України запропоновано увільнити Позивача від роботи, виплатити заробітну плату на день вибуття з роботи (включно), та забезпечити гарантоване збереження місця роботи. Вказане письмове повідомлення зареєстроване в ГУНП в Одеській області (СЕД № 20658-2025 16.04.2025 року).

16 квітня 2025 року ОСОБА_1 , маючи статус військовослужбовця, призваного на військову службу по мобілізації, звернувся до начальника ГУНП в Одеській області з рапортом про звільнення з посади відповідно до положень ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У той же день, 16 квітня 2025 року ОСОБА_1 розмістив в Системі Електронного Документообігу ГУНП (СЕД) рапорт на ім`я начальника ГУНП в Одеській області з проханням розглянути його рапорт про звільнення у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період (№22209-2025 від 16.04.2024 р (75520)).

16 квітня 2024 року Позивач відправив копію рапорту про звільнення та копію повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 (лист № 222/3/29/1436) за допомогою Укрпошти до ГУНП в Одеській області (поштове відправлення № 600), яке відповідно до трекінгу відправлень Укрпошти отримано уповноваженою особою 22.04.2025 року.

Також 16 квітня 2025 року Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Одеській області у зв`язку з отриманням зазначеного вище листа військової частини НОМЕР_1 (№ 222/3/29/1436 від 15.04.2025) запитало у військової частини НОМЕР_1 витяг з наказу, відповідно до якого позивач призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

23 квітня 2025 року військова частина НОМЕР_1 надала до ГУНП в Одеській області витяг з наказу №101дск від 11.04.2025 року про зарахування ОСОБА_1 у штат цієї військової частини.

За інформацією, наданою позивачем цей витяг з наказу зареєстрований в УПД ГУНП в Одеській області за № 9 ДСК від 23.04.2025 року, що відповідачем не заперечувалося.

24 квітня 2025 року позивач, маючи доступ до СЕД, розмістив в системі повторний рапорт на ім`я начальника ГУНП в Одеській області про увільнення з посади відповідно ч.3 ст.119 КЗпП України ( № 22528-2025 від 24.05.2025 (76687)).

24 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до начальника ГУНП в Одеській області, в якому повідомив, що в канцелярії підрозділу УПД ГУНП в Одеській області 23.04.2025 року за № 9 зареєстрований витяг з наказу по військовій частині НОМЕР_1 від 11 квітня 2025 року ( №22445-2025 від 23.04.2025 р ( 79489)).

24 квітня 2025 року військовослужбовець ОСОБА_1 письмовою заявою повідомив начальника ГУНП в Одеські області про те, що він, виконуючи наказ військової частини НОМЕР_1 , відбув до пункту постійної дислокації частини. Вказану заяву він відправив засобом поштового зв`язку Укрпошти (відправлення № 640), долучивши до заяви службове посвідчення ОПД № НОМЕР_3 , спеціальний жетон № 0078068, карту замісник № 661 від 07.07.23 та USB ключ № AVK AvestKey . Відповідно до трекінгу Укрпошти відправлення № 610 вручене за довіреністю 29.04.2025 року.

06 травня 2025 року начальником ГУНП в Одеській області виданий наказ № 1133 про призначення службового розслідування щодо можливого порушення службової дисципліни капітаном поліції ОСОБА_1 та створена Дисциплінарна комісія ГУНП в Одеській області.

3 червня 2025 року Дисциплінарна комісія Головного управління Національної поліції в Одеській області підготувала висновок службового розслідування, яким визнала встановленим факт безпідставної відсутності ОСОБА_1 на службі з 25.04.2025 по 03.06.2025 року.

13 червня 2025 року Головним управління Національної поліції в Одеській області виданий наказ № 1456 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області», відповідно до якого до заступника начальника відділу взаємодії з громадами управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

02 липня 2025 року ГУНП в Одеській області у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення виданий наказ № 795 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Вважаючи вищезазначені накази протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд застосовує такі норми законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадянам згідно ст.43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються нормами Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Так, відповідно до положень ч.1 ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону № 580-VIII в редакції, чинній на момент звільнення позивача, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

У такій редакції частина 1 ст.60 Закону № 580-VIII викладена на підставі Закону № 2123-IX від 15.03.2022 «Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану». Пунктом 2 розділу II цього Закону установлено, що пункт 1 розділу I цього Закону (у тому числі й нова редакція ст.60 Закону № 580-VIII) діє тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього.

До внесення вищезазначених змін частина 1 ст.60 Закону № 580-VIII мала таку редакцію: « 1. Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами».

Спірні правовідносини виникли з приводу незаконного, на думку ОСОБА_1 , його звільнення зі служби в органах Національної поліції у зв`язку з призовом на військову службу.

Обґрунтовуючи правомірність звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, ГУНП в Одеській області посилається на норми п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII та те, що ОСОБА_1 фактично був відсутній без поважних причин з 25.04.2025 року до моменту звільнення зі служби, що перешкоджає можливості подальшого проходження служби в поліції, а також те, що чинна редакція ст.60 Закону №580-VIII не передбачає застосування норм КЗпП до питань проходження служби в поліції.

Норми ст.77 Закону №580-VIII передбачають, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, в тому числі у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6 ч.1 ст.77 Закону).

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 5 березня 2018 року № 2337-VIII Про Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Службова дисципліна передбачає дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту).

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (частина 1 статті 11 Дисциплінарного статуту).

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення із служби в поліції (пункт 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту).

Частинами 1-4 статті 14 Дисциплінарного статуту, зокрема, визначено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (частина 10 статті 14 Дисциплінарного статуту).

Під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій (частина 1 статті 18 Дисциплінарного статуту).

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою ( частина 2 статті 18 Дисциплінарного статуту).

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції. Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (частини 7-8 статті 19 Дисциплінарного статуту).

Законом України Про внесення змін до законів України Про Національну поліцію та Про Дисциплінарний статут Національної поліції України з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану від 15.03.2022 № 2123-IX, який набрав чинності 01.05.2022, Дисциплінарний статут доповнено новим розділом V Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану.

Частиною першою статті 26 Дисциплінарного статуту визначено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. У разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша статті 29 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого звільнення зі служби в поліції.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за № 1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок № 893), яким передбачено, зокрема, наступне.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку ( пункт 4 розділу V Порядку №893).

Розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування ( пункт 7 розділу V Порядку №893).

У разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення. Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. ( пункт 1 розділу VІІ Порядку №893).

З огляду на наведені положення законодавства, підставою для застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення є вчинення ним дисциплінарного проступку, зокрема, відсутність на службі без поважних причин.

Однак, як встановлено судом, ОСОБА_1 11 квітня 2025 року був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період.

При цьому, нормами ст.65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів визнано обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Вказане кореспондується також з положеннями ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону № 2232-XII громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 КЗпП України, а також ч.1 ст.53 і ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту», ч.2 ст.44, ч.1 ст.54 і ч.3 ст.63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», ч.2 ст.46 Закону України «Про вищу освіту».

Статтею 119 КЗпП України встановлені гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків.

Так, зокрема, ч.3 статті 119 КЗпП України визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Суд зазначає, що нормами Закону № 580-VIII не врегульовано порядок збереження робочого місця за поліцейським, що призваний на військову службу під час мобілізації. Водночас, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відтак, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31 жовтня 2019 року у справі №825/598/17 та від 16 липня 2020 року у справі №400/2884/18.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

Воєнний стан в розумінні положень ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Отже, з моменту призову на військову службу, за громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації на строк до її закінчення зберігаються: місце роботи, посада та середній заробіток на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову.

Суд вважає, що гарантії, встановлені ч.3 ст.119 КЗпП України, спрямовані на забезпечення права громадян на працю та її оплату, які повинні виконати свій конституційний обов`язок захисту Батьківщини.

Також слід зауважити, що внесені Законом № 2123-IX від 15.03.2022 «Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану», зокрема, зміни до ст.60 Закону № 580-VIII, викликані виключно військовою агресією рф проти України та введенням через це воєнного стану в Україні, у сукупності з іншими законодавчими актами у сфері оборони спрямовані за зміцнення обороноздатності держави, правопорядку та відсіч збройної агресії рф.

Отже, за умови введення в Україні воєнного стану, у спірних правовідносинах, що стосуються виконання громадянами України, у тому числі й поліцейськими, конституційного обов`язку захисту Батьківщини, надання громадянам, призваним на військову службу під час мобілізації соціальних гарантій, спеціальними нормами слід вважати норми Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У даному випадку ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII закріплює, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, у тому числі, передбаченими частиною третьою статті 119 КЗпП України.

У свою чергу ч.3 ст.119 КЗпП України, до якої відсилає Закон № 2232-XII, гарантує усім працівникам, зокрема, призваним військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення збереження місця роботи і посади на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності.

Крім того, згідно приписів ч.2 ст.119 КЗпП України, працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Кодексом цивільного захисту України, законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Отже, аналізуючи наведені законодавчі норми в їх системному взаємозв`язку, суд доходить висновку, що норма ч.2 ст.39 Закону № 2232-XII та відповідно і норма ч.3 ст.119 КЗпП України підлягають застосуванню до спірних відносин між сторонами, навіть за чинної редакції ст.60 Закону № 580-VIII.

На користь такого висновку свідчить і зміст частин 5, 6 ст.119 КЗпП України, відповідно до яких гарантії, визначені у частині третій цієї статті, не поширюються на осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту, а в частині збереження місця роботи, посади - також на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився (ч.5).

Гарантії, передбачені частинами другою і третьою цієї статті, не поширюються на осіб, які визнані винними у вчиненні кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби (військових кримінальних правопорушень) під час особливого періоду і вирок стосовно яких набрав законної сили (ч.6).

Таким чином, поліцейські не входять до переліку осіб, на яких не поширюються гарантії, визначені у частині третій статті 119 КЗпП України.

За викладених обставин та наведеного правового регулювання спірних правовідносин, суд доходить висновку, що оскільки ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022, на нього поширюються гарантії, передбачені ч.3 ст.119 КЗпП України.

З огляду на викладене, враховуючи положення ч.3 ст.119 КЗпП України, призов позивача на військову службу під час мобілізації на особливий період, неможна вважати його відсутність на службі у період з 25.04.2025 по 03.06.2025 (згідно висновку службового розслідування), невиходом на службу без поважних причин.

Отже, склад дисциплінарного проступку в діях позивача відсутній, а тому були відсутні підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Отже, наказ ГУ НП в Одеській області № 1456 від 13.06.2025 р. про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області ОСОБА_1 у виді звільнення зі служби в поліції слід визнати протиправним та скасувати.

За таких обставин, скасовуючи наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд вважає, що підлягає скасуванню і наказ ГУ НП в Одеській області по особовому складу № 795 о/с від 02.07.2025 року про реалізацію стягнення у виді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , через відсутність підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування наказу ГУ НП в Одеській області № 1456 від 13.06.2025 р. та наказу ГУ НП в Одеській області по особовому складу № 795 о/с від 02.07.2025 року підлягають задоволенню.

Тому підлягає задоволенню і похідна вимога про зобов`язання ГУ НП в Одеській області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу взаємодії з громадами управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області.

Оскільки позивач звільнений зі служби 02.07.2025 року, і цей день вважається останнім днем служби, поновити позивача на службі слід з 03.07.2025 року.

Щодо вимог позивача, які стосуються розгляду листа військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2025 року № 222/3/29/1436 та рапорту ОСОБА_1 від 16 квітня 2025 року про увільнення його з посади у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період, суд зазначає наступне.

Оскільки спір у вказаній справі виник між позивачем ОСОБА_1 та ГУ НП в Одеській області, а військова частина НОМЕР_1 не є учасником справи, вказана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки стосується прав та інтересів юридичної особи, яка, як встановив суд, відповідних позовних вимог до відповідача не заявляла.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

За встановлених судом обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 11 квітня 2025 року призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період, суд дійшов висновку про необхідність з метою повного та ефективного захисту прав позивача у даній справі, з урахуванням ч.2 ст.9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов також шляхом зобов`язання ГУНП в Одеській області увільнити від виконання службових обов`язків за посадою заступника начальника відділу взаємодії з громадами управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області ОСОБА_1 у зв`язку призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до частини 2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю України.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити з наведених вище підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Отже, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З урахуванням наведеної норми КАС України, рішення суду належить до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (адреса: вул. Академіка Філатова, 15-А, м. Одеса, 65080, ) - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області № 1456 від 13.06.2025 р. про застосування дисциплінарного стягнення до заступника начальника відділу взаємодії з громадами управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 у виді звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області по особовому складу № 795 о/с від 02.07.2025 року про реалізацію дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Зобов`язати ГУНП в Одеській області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу взаємодії з громадами управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області з 03.07.2025 року.

Зобов`язати ГУНП в Одеській області увільнити ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків за посадою заступника начальника відділу взаємодії з громадами управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області у зв`язку призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до частини 2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю України.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу взаємодії з громадами управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області з 03.07.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів