Справа № 140/9269/25
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року ЛуцькСправа № 140/9269/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Костюкевича С.Ф., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування рішень, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), з урахуванням уточнення позовних вимог, звернувся з позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради (далі ВК Луцької міської ради, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо реалізації Закону України Закону України «Про управління відходами» у період з 09.07.2023 по 16 07.2025; визнання протиправними та скасування рішень ВК Луцької міської ради №473-1 від 31.07.2025, № 409-1 від 16.07.2025, від №506-1 від 20.08.2025; стягнення моральної шкоди у розмірі 243 925,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що прийняті ВК Луцької міської ради рішення №409-1 від 16.07.2025 про затвердження норм надання послуг з управління побутовими відходами, рішення №473-1 від 31.07.2025 про встановлення з 01.08.2025 до 31.07.2026 тарифів на послуги, що надаються ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс», рішення №506-1 від 20.08.2025 про визначення ЛСКАП «Луцькспецкомуптранс» виконавцем послуги з вивезення побутових відходів у Луцькій міській територіальній громаді є протиправними, оскільки відповідач не затверджував норм надання послуг з управління побутовими відходами, не встановлював тарифів на послуги з управління побутовими відходами, не визначав виконавців жодної із послуг з управління побутовими відходами.

Вважаючи оскаржувані рішення протиправними, а також бездіяльність щодо відсутності дій для реалізації Закону України Закону України «Про управління відходами» ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні. Вказав, що відповідно до вимог Порядку проведення конкурсу на здійснення операцій із збирання та перевезення побутових відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2023 № 918, та Положення про порядок та умови проведення конкурсу щодо визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів у Луцькій міській територіальній громаді, затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 03.12.2014 № 699-1, зі змінами від 29.11.2021 № 966-1, департаментом житлово-комунального господарства міської ради проведено конкурс щодо визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів у Луцькій міській територіальній громаді.

Зауважив, що за результати проведеного конкурсу визначено переможця, а саме: рішенням ВК Луцької міської ради №506-1 від 20.08.2025, враховуючи результати конкурсу щодо визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів, виконавчий комітет міської ради визначив виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у Луцькій міській територіальній громаді Луцьке спеціальне комунальне автотранспортне підприємство «Луцькспецкомунтранс».

При цьому звернув увагу суду, що в позовній заяві не зазначено обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача, відомостей про застосування оскаржуваних актів до позивача, а також не надано відповідних доказів.

Представником відповідача 18.12.2025 та 19.12.2025 подавались до суду додаткові пояснення з додатками, в яких відповідач заперечив позовні вимоги ОСОБА_1 з підстав викладених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 08.07.2015 рішенням ВК Луцької міської ради №376-1 Про затвердження договорів з виконавцями послуг з вивезення побутових відходів у місті Луцьку вирішено, зокрема, затвердити договір на надання послуг з вивезення побутових відходів у місті Луцьку, укладений між департаментом житлово-комунального господарства Луцької міської ради та ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» 17.06.2015.

16.07.2025 ВК Луцької міської ради рішенням №409-1 затверджено норми надання послуг з управління побутовими відходами на території Луцької міської територіальної громади на 2025 - 2029 роки, зокрема, для житлових будинків індивідуальної забудови затверджено середньодобову норму на одного мешканця у розмірі 1,09 кг.

31.07.2025 ВК Луцької міської ради рішенням №473-1 встановлено з 01.08.2025 до 31.07.2026 тарифи на послуги, що надаються ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс».

20.08.2025 ВК Луцької міської ради рішенням №506-1 визначено ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» виконавцем послуги з вивезення побутових відходів у Луцькій міській територіальній громаді.

Вважаючи вищевказані рішення ВК Луцької міської ради та бездіяльність щодо реалізації Закону України Закону України «Про управління відходами» у період з 09.07.2023 по 16 07.2025 протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено в Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.97 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до частини 3 статті 24 Закон № 280/97-ВР органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Статтею 25 Закону № 280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, вказаним та іншими законами до їх відання.

Суд зазначає, що відповідно підпункту 23 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» ( в редакції, яка діла до 09.07.2023; далі Закон № 280/97-ВР) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, визначення на конкурсних засадах суб`єктів господарювання, що здійснюють у межах певної території надання послуг з вивезення побутових відходів спеціально обладнаними для цього транспортними засобами.

09.07.2023 набув чинності Закон № 2320-IX «Про управління відходами, у зв`язку з чим, зокрема, Закон № 187/98-ВР «Про відходи» втратив чинність та були внесені зміни до інших законів України.

Відповідно підпункту 23 пункту «а» частини першої статті 30 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, визначення у встановленому порядку суб`єктів господарювання, які здійснюють збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2320-IX Кабінету Міністрів України визначено привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 3 Закону № 2320-IX одним із основних принципів державної політики у сфері запобігання утворенню та управління відходами є формування конкурентного середовища у сфері управління відходами - суб`єкти господарювання, органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не повинні вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію у сфері управління відходами.

Частиною третьою статті 33 Закону № 2320-IX визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють збирання та перевезення побутових відходів, визначаються органами місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виконавчий орган місцевої ради на конкурсних засадах може визначити декількох суб`єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність із збирання та перевезення побутових відходів, на території територіальної громади за територіальним принципом та/або за видами побутових відходів (змішані, великогабаритні, ремонтні, небезпечні).

Згідно із частинами п`ятою та шостою статті 33 Закону № 2320-IX виконавцем послуги з управління побутовими відходами є суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку, або адміністратор послуги з управління побутовими відходами.

Виконавець послуги з управління побутовими відходами укладає договори з суб`єктами господарювання, які здійснюють відновлення та видалення побутових відходів. Якщо виконавцем послуги з управління побутовими відходами є адміністратор, він також укладає договори з суб`єктами господарювання, які здійснюють збирання та перевезення побутових відходів.

Аналогічні положення передбачені і пунктом Правилами № 835, які є чинними з 15.08.2023.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 17 Закону № 2320-IX суб`єкти господарювання у сфері управління відходами мають право брати участь у встановленому законодавством порядку в конкурсах на набуття права виконання операцій із збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів на певній території.

30.08.2023 набув чинності Порядок № 918, який визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з визначення суб`єктів господарювання на здійснення операцій із збирання та перевезення побутових відходів відповідно до правил благоустрою населеного пункту, регіональних та місцевих планів управління відходами на відповідній території територіальної громади за територіальним принципом та/або за видами побутових відходів .

На підставі цього Порядку № 918 втратив чинність Порядок № 1173.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 918 організатор конкурсу - виконавчий орган сільської, селищної, міської ради або місцева держадміністрація у разі делегування їй повноважень відповідними радами у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 Порядку № 918 передбачено, що підготовка та проведення конкурсу забезпечується організатором конкурсу.

Враховуючи вищенаведене, суб`єкти господарювання на здійснення операцій із збирання та перевезення побутових відходів як відповідно до вимог законодавства, що діяло до набрання чинності Законом № 2320-IX, так і згідно з чинним законодавством повинні бути визначені на конкурсних засадах.

Адміністратором послуги з управління побутовими відходами визначається виключно комунальне підприємство.

Тобто, виконавцем послуги з управління побутовими відходами є суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку (тобто по конкурсу), або адміністратор послуги з управління побутовими відходами (без конкурсу, бо це фактично і є орган місцевого самоврядування в особі створеного ними комунального підприємства).

Суд встановив, що відповідач як орган місцевого самоврядування, уповноважений представляти відповідну територіальну громаду, керуючись пунктом 30 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР, статями 32, 33 Закону № 2320-IX, статтею 30 Закону України від 06.09.2005 № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» оспорюваним позивачем рішенням надав дозвіл ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» на збирання та перевезення побутових відходів утворених комунальними підприємствами, закладами та установами, що свідчить про те, що цим рішенням було надано дозвіл на збирання та перевезення побутових відходів утворених комунальними підприємствами, закладами та установами як адміністратору послуги з управління побутовими відходами, що не суперечить положенням чинного законодавства.

З додаткових пояснень відповідача та з офіційного сайту Луцької міськради вбачається, що вперше вперше переможцем конкурсу по вивезенню побутових відходів в м. Луцьку стало комунальне підприємство «Луцькспецкомунтранс» згідно рішень ВК Луцької міської ради №336-1 від 17.06.2015 та від 08.07.2015 №336-1, яким було затверджено договори з цим підприємством з виконання послуг з вивезення побутових відходів строком на 10 років.

Відповідно до вимог Порядку проведення конкурсу на здійснення операцій із збирання та перевезення побутових відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2023 № 918, та Положення про порядок та умови проведення конкурсу щодо визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів у Луцькій міській територіальній громаді, затвердженого рішенням ВК Луцької міської ради від 03.12.2014 № 699-1, зі змінами від 29.11.2021 № 966-1, департаментом житлово-комунального господарства міської ради проведено конкурс щодо визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів у Луцькій міській територіальній громаді.

Як слідує з матеріалів справи, зокрема, та із дослідженого судом рішення ВК Луцької міської ради №506-1 від 20.08.2025 за результати проведеного конкурсу визначено переможця, а саме: враховуючи результати конкурсу щодо визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів, виконавчий комітет міської ради визначив виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс».

Діючим законодавством передбачено, що послуга з управління побутовими відходами є комунальною послугою і надається відповідно до законодавства про житлово-комунальні послуги та правил, встановлених Кабінетом Міністрів України, з урахуванням регіональних та місцевих планів управління відходами та правил благоустрою населеного пункту.

До складу послуги з управління побутовими відходами входять операції із збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів.

Виконавцем послуги з управління побутовими відходами є суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку, або адміністратор послуги з управління побутовими відходами.

Виконавець послуги з управління побутовими відходами укладає договори із споживачами послуги.

Норми надання послуги з управління побутовими відходами визначаються органом місцевого самоврядування відповідно до правил, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 6, п. 1 ч. 2 ст. 7, ст.ст. 12, 13, 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII , учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону.

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.

Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.

У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Споживачі зобов`язані укласти договір про поводження з побутовими відходами з особою, визначеною у встановленому законодавством порядку.

Одиницею виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами є кілограм, тонна, кубічний метр або інша одиниця, визначена правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом.

Одиниця виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами встановлюється органом місцевого самоврядування.

Критерієм якості послуг з вивезення побутових відходів є дотримання графіка вивезення побутових відходів, дотримання правил надання послуг з поводження з побутовими відходами, дотримання вимог законодавства щодо надання послуг з вивезення побутових відходів.

У разі запровадження роздільного збирання побутових відходів при встановленні цін/тарифів на послугу з поводження з побутовими відходами не враховується вартість операцій з поводження з роздільно зібраними (відсортованими) корисними компонентами цих відходів.

Обсяг наданих послуг з поводження з побутовими відходами вимірюється у кілограмах, тоннах, метрах кубічних або інших одиницях, визначених правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом.

Одиниця виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами встановлюється органом місцевого самоврядування.

Критеріями якості надання послуг з управління побутовими відходами є дотримання графіка збирання та перевезення побутових відходів, дотримання правил надання послуг з управління побутовими відходами та інших вимог законодавства.

Послуга з управління побутовими відходами надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, Законом України «Про управління відходами» та вимогами правил надання послуг з управління побутовими відходами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Договір про надання послуг укладається між споживачем та виконавцем послуг з вивезення побутових відходів відповідно до Типових договорів про надання послуг з поводження з побутовими відходами згідно з додатками 1 і 2 до цих Правил.

15.08.2023 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 8 серпня 2023 року № 835, якою затверджені: Правила надання послуги з управління побутовими відходами; типовий індивідуальний договір про надання послуги з управління побутовими відходами; типовий колективний договір про надання послуги з управління побутовими відходами; типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з управління побутовими відходами; типовий договір з колективним споживачем про надання послуги з управління побутовими відходами.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що споживачі зобов`язані укласти договір про поводження (управління) з побутовими відходами з виконавцем послуг з управління побутовими відходами (операції із збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів) - суб`єктом господарювання, визначеним органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах в установленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території м. Луцька є ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс».

Таким чином, виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території м. Луцька, де проживає гр. ОСОБА_1 , є ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс».

Як встановлено судом на сайті Луцької міської ради (за посиланням: https://www.lutskrada.gov.ua/documents/pro-zatverdzhennya-dogovoriv-z-vykonavcyamy- poslug-z-vyvezennya-pobutovyh-vidhodiv-u розміщено оголошення із назвою «ТИПОВИЙ ІНДИВІДУАЛЬНИЙ ДОГОВІР про надання послуги з управління побутовими відходами dsl 20.08.2025», який є публічним договором приєднання.

У цьому оголошенні зазначено, що ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс», є виконавцем послуг з вивезення побутових відходів рішення виконавчого комітет Луцької міської ради від 20.08.2025 № 506-1 «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів у Луцькій міській територіальній громаді», рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 01.12.2021 №973-1 «Про визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів у Луцькій міській територіальній громаді» та відповідно до Правил благоустрою території населеного пункту, затверджених рішенням Луцької міської ради від 29.01.2025 № 70/85 «Про Правила благоустрою Луцької міської територіальної громади», з урахуванням регіонального та місцевого планів управління відходами та інших документів, які розміщені на офіційному веб-сайті Луцької міської ради за посиланням: https://wwvv.lutskrada.gov.ua/docuinents, виконавець надає споживачеві послуги з управління змішаними, роздільно зібраними, великогабаритними, ремонтними відходами на території м. Луцька.

Розміщення даного Договору на офіційному веб-сайті Луцької міської ради за посиланням: https://www.lutskrada.gov.ua/pages/publichnyi-dohovir, у розділі: «Публічний договір» є публічною офертою (пропозицією) на адресу Споживачів.

Цей Договір укладається шляхом надання повної й безумовної згоди (акцепту) Споживача на укладення Договору в повному обсязі, без підпису письмового примірника Договору сторонами.

Укладаючи цей Договір Споживач автоматично погоджується з повним та безумовним прийняттям положень цього Договору та всіх додатків, які є невід`ємними частинами Договору.

Цей Договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію оферанта у вигляді надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток до договору), вчинення конклюдентних дій (фактичне користування послугою, оплата за надану послугу та ін.) або не висловив протягом 30 днів з моменту оприлюднення Договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування не вчинив дій щодо відмови від комунальної послуги (мовчання) та набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті Луцької міської ради, але але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності.

Отже, фактом приєднання споживача до умов договору є прийняття пропозиції укласти договір (акцепт), вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви про укладення договору (додаток до договору), сплата рахунка за надану послугу, факт споживання послуги. Виконавець надає послугу відповідної якості згідно з графіком, а споживач своєчасно оплачує її за встановленими тарифами за видами побутових відходів у строки і на умовах, передбачених цим договором, на підставі рішення виконавчого комітет' Луцької міської ради від 20.08.2025 № 506-1 «Про визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів у Луцькій міській територіальній громаді», рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 01.12.2021 №973-1 «Про визначення виконавців послуг з вивезення побутових відходів у Луцькій міській територіальній громаді» та відповідно до правил благоустрою території населеного пункту, затверджених рішенням Луцької міської ради від 29.01.2025 № 70/85 «Про Правила благоустрою Луцької міської територіальної громади», з урахуванням регіонального та місцевого планів управління відходами та інших документів, які розміщені на офіційному веб-сайті Луцької міської ради за посиланням: https://wwvv.lutskrada.gov.ua/docuinents.

Будь-яких доказів, що позивач ОСОБА_1 чи члени його сім`ї протягом 30 днів з моменту оприлюднення Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 20.08.2025 на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування зверталась до ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» щодо відмови від комунальної послуги (мовчання) та, що дане підприємство надсилало позивачу актів претензій не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є наявними договірні відносини між ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» та ОСОБА_1 і погоджується з доводами відповідача, що протягом місяця з дня опублікування позивачем на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 20.08.2025 позивач про свою відмову укласти договір про надання послуг із вивезення побутових відходів чи про свою незгоду із умовами опублікованого договору до ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс» у письмовому вигляді не направив, а тому, позивач вважається таким, що прийняв пропозицію щодо укладення договору про надання послуг із вивезення побутових відходів, положення якого відповідають типовому договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 641, 642 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Суд вважає, що при застосуванні наведених вимог ЦК України у цій справі підлягають врахуванню наступні висновки Верховного Суду, так, згідно постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17, виходячи з тлумачення пункту 2 статті 205 ЦК України і пункту 2 статті 642 ЦК України, зроблено висновок, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом.

Таким чином, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 дійшов висновку, що договір про надання послуг з вивезення побутових відходів є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання).

Крім того, у вказаній постанові ВС зазначив, що договір з вивезення відходів містить в собі також елементи договору приєднання (стаття 634 ЦК України), оскільки договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Також Верховний Суд вказав на те, що вивезення відходів є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної адміністративно-територіальної одиниці і на ці правовідносини розповсюджується Закон України «Про житлово-комунальні послуги», положення якого свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та не можливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках встановлених законом та у порядку встановленому законом), зокрема договору про вивезення відходів.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що прийняття оферти виконавця послуг з вивезення відходів може бути у вигляді мовчання; на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами з вивезення побутових відходів, а тому, у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про вивезення відходів або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.

Окрім цього, колегія суддів Касаційного цивільного суду навела висновок про те, що для виникнення правовідносин з вивезення побутових відходів на підставі публічної оферти не потрібно інших доказів ніж публікація публічного договору та відсутність заперечень з іншої сторони.

Аналогічні висновки наведені в постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 620/3299/19.

Таким чином, рахунок на оплату послуг слугує для своєчасного інформування споживача про: розмір плати за надану послугу у відповідному розрахунковому періоді, розмір плати за абонентське обслуговування, назву офіційного веб-сайту органу місцевого самоврядування та/або веб-сайту виконавця, де опубліковано зміст Публічної оферти Позивача до Типового індивідуального договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами (далі - Публічний договір).

Виконавець надсилає повідомлення, документи та інформацію, що передбачені цим договором, на поштову адресу нерухомого майна споживача або іншими засобами зв`язку, зазначеними споживачем, (друге речення пункту 34 Типового індивідуального договору), чого не було зроблено стосовно Споживача (суб`єкт господарювання під час проведення перевірки цей факт не заперечував).

Згідно зі статтею 207 ЦК України Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). - наприклад, заява-приєднання.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України Про захист прав споживачів №1023-ХІІ від 12.05.1991, - із змінами (далі - Закон № 1023) законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону №1023, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь- якому разі порушеними, якщо:

1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції;

2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення;

8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого с споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 09.09.2025 у справі №161/14338/25 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс» у якому позивачі просили наступне: визнати факт відсутності договірних відносин між позивачами та відповідачем; визнати протиправними дїї відповідача щодо пред 'явлення до позивачів вимог про стягнення з позивачів коштів за послуги, які ним не надавалися; визнати факт відсутності заборгованості з оплати послуг з вивезення твердих побутових відходів та послуг з управління відходами осіб, станом на17 липня 2025 року; зобов`язати відповідача вчинити дії для виключення із розрахункових квитанцій відомостей про наявність надуманої заборгованості за послуги, які відповідачем не надавалися; заборонити відповідачеві здійснювати діяльність щодо надання послуг із збирання та перевезення побутових відходів; стягнути з відповідача 242 598,50 грн. на відшкодування завданої позивачам моральної шкоди.

При цьому міськрайонний суд у вищевказаному рішенні вказав: «На виконання вищенаведених вимог законодавства, 27 січня 2022 року відповідач опублікував офіційному веб-сайті Луцької міської ради публічний договір приєднання про надання послуг з поводження з побутовими відходами з індивідуальним споживачем в багатоквартирному будинку та з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків.»

Таким чином Луцьким міськрайонним судом зроблено висновок, що між позивачами, як споживачами послуги з управління побутовими відходами у житлі, яке знаходиться на території Луцької міської ради, та відповідачем ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс», як виконавцем цієї послуги укладений індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Крім цього суд вважає слушними доводи відповідача, що зазначеним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2024 року у цивільній справі №161/16023/23 встановлені обставини наявності договірних відносин між позивачами та відповідачем. Оскільки ці обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили у спорі між тими самим сторонами, за правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України вони не підлягають повторному доказуванню.

Міськрайонним судом при цьому було зроблено висновок, що оскільки судом підтверджений факт наявності договірних відносин між сторонами, позовна вимога про визнання відсутнім такого факту є необґрунтованою, а у задоволенні позову слід відмовити.

Постановою Волинського апеляційного суду від 30.10.2025 у даній справі вказане рішення залишено без змін.

Положенням статті 55 Конституції України кореспондує частина перша статті 5 КАС України, якою передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес. Заінтересованість позивача повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача. Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому для надання особі судового захисту, про який вона просить, недостатньо лише твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу.

Крім того, у розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди передбачає наявність встановленого судом факту їхнього порушення. Таким чином, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд установлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-владних правовідносинах, що виникли між ним і позивачем.

Наведене у своїй сукупності свідчить про те, що права та інтереси позивача не порушуються оспорюваними ним рішеннями ВК Луцької міської ради рішення №409-1 від 16.07.2025 про затвердження норм надання послуг з управління побутовими відходами, рішення №473-1 від 31.07.2025 про встановлення з 01.08.2025 до 31.07.2026 тарифів на послуги, що надаються ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс», рішення №506-1 від 20.08.2025 про визначення ЛСКАП «Луцькспецкомуптранс» виконавцем послуг із вивезення побутових відходів.

В обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їх зміст та юридичну природу, належних доказів, що оспорювані рішення відповідача призвели до порушення прав позивача, судом не встановлено.

Тож, відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови в позові.

Згідно з положеннями статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Ухвалюючи дане судове рішення суд враховує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновок №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58), «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, пункт 26, ECHR 1999-1, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також звертає увагу на те, що здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини в рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine (Application no. 63566/00)).

Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає, що право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень задеклароване у статті 56 Конституції України.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 Цивільного кодексу України, є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог (про визнання бездіяльності протиправною) позовна вимога про стягнення з відповідача коштів на відшкодування моральної шкоди у розмірі 243 925,00 грн задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування рішень Виконавчого комітету Луцької міської ради №409-1 від 16.07.2025 про затвердження норм надання послуг з управління побутовими відходами, №473-1 від 31.07.2025 про встановлення з 01.08.2025 до 31.07.2026 тарифів на послуги, що надаються ЛСКАП «Луцькспецкомунтранс», №506-1 від 20.08.2025 про визначення ЛСКАП «Луцькспецкомуптранс» виконавцем послуги з вивезення побутових відходів у Луцькій міській територіальній громаді, стягнення моральної шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.Ф. Костюкевич