Справа № 320/37208/24
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 320/37208/24

адміністративне провадження № К/990/16213/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Жука А.В., Соколова В.М.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу № 320/37208/24

за позовом ОСОБА_1 до Голови комісії з припинення Верховного Суду України Романківа Ігоря Петровича, Верховного Суду про визнання протиправними рішень, дій (бездіяльності), зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року (головуючий суддя - Дудін С.О.),

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2025 року (головуючий суддя - Єгорова Н.М., судді - Сорочко Є.О., Чаку Є.В.)

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Голови комісії з припинення Верховного Суду України Романківа І.П., Верховного Суду, у якому просила:

1.1. визнати протиправними рішення, дії (бездіяльність) суб`єктів владних повноважень про отримання ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані періоди відпустки, не перенесення невикористаних нею відпусток з попередньої посади на діючу на інший період та нездійснення дій щодо трудової книжки;

1.2. зобов`язати суб`єктів владних повноважень передати один-одному трудову книжку ОСОБА_1 ;

1.3. зобов`язати Верховний Суд здійснити цілу низку юридичних дій:

- внести до трудової книжки працівника запис про переведення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону та ознайомити із внесеними записами;

- зафіксувати у трудовій книжці працівника зміну назви підприємства, а саме: у графі 3 розділу: «Відомості про роботу» трудової книжки окремим рядком зробити запис про перейменування підприємства такого змісту: «Верховний Суд України перейменовано у Верховний Суд», а у графі 4 зазначити підставу перейменування - наказ (розпорядження), його дату і номер;

- оцифрувати трудову книжку ОСОБА_1 та подати до Пенсійного фонду України відомості про її трудову діяльність в електронному форматі;

- привести наказ від 17.01.2024 № 113-к про переведення у відповідність до норм чинного законодавства: перенести з посади головного консультанта відділу організаційного забезпечення управління забезпечення діяльності Судової палати у цивільних справах апарату Верховного Суду України невикористані дні відпустки за періоди роботи: з 01.07.2017 по 31.12.2017 (пільги матері, яка має двох дітей - 10 календарних днів); з 21.12.2021 по 20.12.2022 (додаткової - 10 календарних днів); з 04.07.2022 по 01.12.2022 (основної - 12 календарних днів), на посаду спеціаліста відділу опрацювання документів (канцелярії) управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного цивільного суду;

1.4. стягнути з суб`єктів владних повноважень на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 630 грн та моральну шкоду в розмірі 80 000 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору та поданням до адміністративного суду цієї позовної заяви після закінчення місячного строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для вирішення спорів для звернення до суду у справах щодо проходження громадянами публічної служби та не навела поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку звернення до адміністративного суду. Суд першої інстанції визначив, що вищевказаний недолік позовної заяви має бути усунутий шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, доказів поважності причин пропуску строку та оригіналу платіжного документа про сплату судового збору у розмірі 3 633 грн 60 коп.

2.1. Суд першої інстанції, дослідивши зміст позовної заяви, дійшов висновку, що спірні правовідносини пов`язані з проходженням позивачкою публічної служби та установив, що 24.01.2024 ОСОБА_1 отримала наказ від 17.01.2024 № 113-к та звернулася з письмовими поясненнями від 23.04.2024 до Голови Верховного Суду Кравченка С.І. , в яких просила: внести до трудової книжки працівника запис про переведення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю, пункт закону та ознайомити із внесеними записами; зафіксувати у трудовій книжці працівника зміну назви підприємства, а саме: у графі 3 розділу: «Відомості про роботу» трудової книжки окремим рядком зробити запис про перейменування підприємства такого змісту: «Верховний Суд України перейменовано у Верховний Суд», а у графі 4 зазначити підставу перейменування - наказ (розпорядження), його дату і номер; здійснити в електронній формі облік трудової діяльності позивачки на підставі паперової трудової книжки; перенести невикористані дні відпустки за попередні періоди роботи; перевести ОСОБА_1 на посаду наукового консультанта. Вказані письмові пояснення були зареєстровані 01.05.2024 за вх. № 1249/0/22-24. Верховний Суд листом від 14.05.2024 № 1429/1/22-24 надав відповідь, який позивачка отримала 29.05.2024.

2.2. За означених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка, звернувшись до суду з позовною заявою 30.07.2024, пропустила місячний строк звернення до суду, не вказала поважних та об`єктивних причин пропуску цього строку.

3. На виконання ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху ОСОБА_1 20.09.2024 подала заяву про усунення недоліків, у якій доводила, що до спірних правовідносин має бути застосований загальний строк звернення до суду, а тому звернувшись з позовом, вона не пропустила шестимісячний строк, передбачений частинами другою та четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

3.1. У цій заяві позивачка просила урахувати, що вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною, а тому не виконувала завдання та функції держави, які покладені на державного службовця та вказувала, що повітряні тривоги, ракетні удари у червні-липні 2024 року по об`єктах енергетики, відсутність електроенергії та необхідність догляду за малолітніми дітьми унеможливили своєчасне звернення її до суду з цим позовом.

4. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 позовну заяву повернуто позивачці на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

4.1. Повертаючи позовну заяву позивачці, суд першої інстанції виснував, що спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України, оскільки зі змісту предмету позову вбачається, що спірні правовідносини у цій справі безпосередньо стосуються проходження позивачкою публічної служби у Верховному Суді, а факт перебування її у відпустці для догляду за дитиною на момент звернення до суду з позовною заявою не є підставою для застосування шестимісячного строку звернення до суду з цим позовом.

4.2. Введення воєнного стану в країні, безумовно, є поважною підставою, та відповідно до частини першої статті 121 КАС України, має враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, але між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану повинен бути безпосередній, прямий причинний зв`язок, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для безумовного продовження процесуального строку.

4.3. У цьому контексті суд першої інстанції вказав, що посилання позивачки на ракетні обстріли, відключення електроенергії не можуть бути основною та поважною причиною для поновлення строку на подання позову, оскільки такі обставини не мають постійного характеру.

4.4. Оцінюючи доводи ОСОБА_1 , викладені у заяві, поданій на усунення недоліків позовної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачка не виконала вимоги суду, викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху у встановлений строк та повернув їй позовну заяву.

5. Постановою від 04.03.2025 Шостий апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 - без змін.

5.1. Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, апеляційний суд погодився з висновками суду цієї інстанції та у свою чергу встановив, що з оскаржуваним наказом від 17.01.2024 № 113-к позивачка ознайомилась 23.01.2024 та 24.01.2024 отримала його скан-копію. 18.01.2024 позивачка з`ясувала, що керівник управління персоналу апарату Верховного Суду відмовилась отримувати від кадрового підрозділу Верховного Суду України її трудову книжку, а 23.04.2024 вона отримала скан копії листів на її заяви до посадових/службових осіб Верховного Суду, з яких дізналась про порушення своїх прав.

5.2. 23.04.2024 позивачка звернулася до Голови Верховного Суду з письмовими поясненнями, на які Верховний Суд листом від 14.05.2024 № 1429/1/22-24 надав відповідь. Таку відповідь позивачка отримала 29.05.2024.

5.3. За наведених обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка пропустила місячний строк звернення до суду в частині вимог які стосуються проходження нею публічної служби.

5.4. Щодо строку звернення до суду в частині вимог позивачки про визнання протиправними рішення, дії (бездіяльність) суб`єктів владних повноважень щодо отримання ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані періоди відпустки, не перенесення невикористаних нею відпусток з попередньої посади на діючу на інший період та невчинення дій, суд апеляційної інстанції, посилаючись на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/22, дійшов висновку, що до спірних правовідносин в частині недотримання законодавства про оплату праці має бути застосований тримісячний строк звернення до суду, передбачений частиною першою статті 233 Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

5.5. У цьому контексті апеляційний суд зауважив, що про порушення своїх прав позивачка дізналась 24.01.2024 (отримавши скан-копію оскаржуваного наказу, з яким ознайомилась 23.01.2024), водночас до суду першої інстанції направила позовну заяву лише 30.07.2024, тобто з порушенням тримісячного строку.

5.6. Також суд апеляційної інстанції погодився із доводами суду першої інстанції про відсутність об`єктивних перешкод для реалізації права на звернення до суду в установлений процесуальним законом строк.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції

6. Не погодившись з рішеннями попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду (далі - Суд) із касаційною скаргою, у якій просила скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2025, а справу № 320/37208/24 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

6.1. Підставою подання касаційної скарги є оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви після її перегляду в апеляційному порядку, зазначеної у частині другій статті 328 КАС України, та посилання скаржниці у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права.

6.2. На переконання ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій у її спорі неправильно застосували норму частини п`ятої статті 122 КАС України, якою встановлено місячний строк звернення до суду із позовною заявою, у той час як до спірних правовідносин мав застосовуватися тримісячний строк звернення до суду відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України, оскільки перед зверненням до суду вона скористалася можливістю досудового порядку вирішення спору, з отриманого 29.05.2024 листа (відповіді) дізналася про порушення своїх прав, свобод та інтересів та у тримісячний строк звернулася до суду із цим позовом.

6.3. За доводами скаржниці, вона звернулася до суду із позовом в межах строку встановленого законом, натомість суди неправильно кваліфікували спірні правовідносини, не застосували до них положення частин другої та четвертої статті 122 КАС України, КЗпП України, Закон України «Про відпустки», Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та безпідставно вирішували питання щодо пропуску строку звернення до суду.

7. Ухвалою Суду від 07.05.2025 відкрито касаційне провадження за цією касаційною скаргою.

8. За інформацією з системи «Діловодство спеціалізованого суду», Голова комісії з припинення Верховного Суду України Романків І.П. та Верховний Суд отримали касаційну скаргу в електронному кабінеті 17.04.2025 о 14 год 17 хв та 10.09.2025 о 12 год 54 хв відповідно, а ухвалу від 07.05.2025 про відкриття касаційного провадження - 08.05.2025 о 04 год 21 хв.

9. Правом подати відзив на касаційну скаргу в порядку статті 338 КАС України відповідачі не скористалися, що відповідно до вказаної статті не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку.

10. У зв`язку із ненадходженням адміністративної справи до суду касаційної інстанції, Судом витребувано матеріали справи в електронній формі із використанням функціоналу КП «Діловодство спеціалізованого суду».

11. Оскільки матеріали справи в електронній формі не містили сканкопій усіх документів, то ухвалою Суду від 04.07.2025 повторно витребувано справу № 320/37208/24 із Київського окружного адміністративного суду, матеріали якої надійшли до Суду 27.10.2025.

12. Ухвалою Суду від 11.12.2025 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.

Висновки Верховного Суду, оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

13. Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів виходить із такого.

14. На стадії касаційного провадження спірним є питання застосування у спірних правовідносинах наслідків пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

15. У цій справі підставою для повернення позовної заяви, за висновком судів попередніх інстанцій, став пропуск позивачкою строку звернення до суду, який обчислюється з дня отримання спірного наказу (24.01.2024) та отримання відповіді Верховного Суду (29.05.2024) на пояснення позивачки щодо усунення стверджуваних нею порушень, наслідком не усунення яких стало її звернення до суду із цим позовом.

16. Виходячи з того, що позивачка звернулася до суду із позовом 30.07.2024, суд першої інстанції дійшов висновку, що вона пропустила місячний строк звернення до суду, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України, а суд апеляційної інстанції, поряд із цим, констатував, що в частині позовних вимог про визнання протиправними рішення, дії (бездіяльність) суб`єктів владних повноважень щодо отримання ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані періоди відпустки, не перенесення невикористаних нею відпусток з попередньої посади на діючу на інший період та нездійснення дій щодо трудової книжки, які, за висновком суду апеляційної інстанції стосуються недотримання законодавства про оплату праці, позивачка пропустила тримісячний строк звернення до суду передбачений частиною першою статті 233 КЗпП України. Крім того апеляційний суд установив, що про порушення своїх прав позивачка дізналася 23.04.2024, отримавши скан копії листів на її заяви до Верховного Суду.

17. Позиція позивачки у касаційній скарзі зводиться до того, що на спір у цій справі не поширюється дія частини п`ятої статті 122 КАС України, позаяк вона скористалася порядком досудового вирішення спору, тому, на переконання скаржниці до спірних правовідносин має бути застосовано трьохмісячний строк звернення до суду, який вона не пропустила, дізнавшись про порушення своїх прав 29.05.2024 та звернувшись до суду 30.07.2024.

18. Перевіряючи правильність застосування судами норм процесуального права в частині застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду з цим позовом, Суд виходить із такого.

19. Частиною першої статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

20. Умовою прийнятності позовної заяви до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, які визначені у статті 160, 161 КАС України, а також дотриманні строків звернення до суду, обов`язковому поданні переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї, в тому числі і в частині сплати судового збору та, у разі пропуску строку звернення до суду, подання відповідного клопотання про його поновлення, доказів поважності причин його пропуску.

21. Отже право на судовий захист не є абсолютним. Законодавством встановлені вимоги, зокрема, щодо необхідності дотримання особою, яка звертається до суду за захистом прав, свобод та інтересів, відповідних строків.

22. Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

23. Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

24. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

25. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

26. Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

27. Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

28. У цій справі спір виник з приводу проходження позивачкою публічної служби, тому до спірних правовідносин має застосовуватись місячний строк звернення до суду, який належить відраховувати від дня, коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

29. Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатися на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом у визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

30. День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

31. Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

32. Під «поважними причинами» слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

33. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

34. Загалом правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

35. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

36. Зрештою право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

37. Судами попередніх інстанцій встановлено, що з оскаржуваним наказом позивачка ознайомилась 23.01.2024 та 24.01.2024 отримала його скан-копію. Також, як вказувала позивачка, 18.01.2024 вона з`ясувала, що керівник управління персоналу апарату Верховного Суду відмовилась отримувати від кадрового підрозділу Верховного Суду України її трудову книжку, а 23.04.2024 отримала скан копії листів на її заяви до посадови/службових осіб Верховного Суду, з яких дізналась про порушення своїх прав.

38. ОСОБА_1 звернулася із письмовими поясненнями від 23.04.2024 до Голови Верховного Суду, у яких просила:

38.1. внести до трудової книжки працівника запис про переведення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону та ознайомити його із внесеними записами;

38.2. зафіксувати у трудовій книжці працівника зміну назви підприємства, а саме: у графі 3 розділу: «Відомості про роботу» трудової книжки окремим рядком зробити запис про перейменування підприємства такого змісту: Верховний Суд України перейменовано у Верховний Суд, а у графі 4 зазначити підставу перейменування - наказ (розпорядження), його дату і номер;

38.3. здійснити в електронній формі облік трудової діяльності позивачки на підставі паперової трудової книжки;

38.4. перенести невикористані дні відпустки за попередні періоди роботи;

38.5. перевести ОСОБА_1 на посаду наукового консультанта.

39. Вказані письмові пояснення зареєстровані Верховним Судом 01.05.2024 № 1249/0/22-24, а листом від 14.04.2024 № 1429/1/22-24 цей суд надав відповідь, яку позивачка отримала 29.05.2024.

40. Отже, як встановлено судами попередніх інстанцій та не заперечується позивачкою, про обставини, які стали підставою для звернення до суду із цим позовом, ОСОБА_1 дізналася, ознайомившись із оскаржуваним наказом і отримавши його копію 24.01.2024, 23.04.2024 отримавши скан копії листів на її заяви до Верховного Суду, а також отримавши 29.05.2024 відповідь Верховного Суду, проте із позовом до суду звернулась 30.07.2024.

41. На підставі наведеного Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачкою пропущено місячний строк звернення до суду щодо позовних вимог про проходження нею проходження нею публічної служби.

42. Частиною першою статті 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

43. За приписами частини четвертої статті 121 КАС України заява про поновлення процесуального строку подається одночасно із вчиненням відповідної процесуальної дії (подання заяви, скарги, документів тощо), стосовно якої пропущений строк.

44. Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

45. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

46. Матеріалами справи підтверджується, що позивачка разом із позовною заявою не подавала заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із наведенням поважних причин пропуску такого строку, у зв`язку з чим суд першої інстанції ухвалою від 12.08.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та надав позивачці строк для усунення вказаного недоліку шляхом подання до суду окремої заяви, відповідно до частини шостої статті 161 КАС України, про поновлення строку звернення із вказанням обґрунтувань причин такого пропуску.

47. На виконання вказаної ухвали суду першої інстанції позивачка подала заяву про поновлення пропущеного строку, за змістом якої наполягала, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати шестимісячний строк. На обґрунтування таких доводів вказувала, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною у зв`язку із чим вона не виконує завдань та функцій держави, що на її думку унеможливлює застосування для обчислення строку звернення до суду частини п`ятої статті 122 КАС України.

48. Поряд із цим, стверджуючи про дотримання нею строку звернення до суду, ОСОБА_1 просила поновити пропущений строк, урахувавши поважні причини, а саме: догляд за малолітніми дітьми, обстріли території України з боку рф та відключення електроенергії, які суд першої інстанції слушно відхилив, позаяк такі обставини не свідчать про наявність об`єктивних, тобто таких, що, враховуючи тривалість такого пропуску, не залежали від волі позивачки, перешкод для реалізації права на звернення до суду в установлений процесуальним законом строк.

49. Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі відхилив такі доводи з мотивів, наведених вище, а також не погодився із посиланням скаржниці на неврахування висновків Верховного Суду викладених у постановах від 13.03.2020 у справі № 826/27282/15, від 04.04.2023 у справі № 640/8348/21, від 13.03.2024 у справі № 127/2697/23, позаяк спірні правовідносини у цій справі не стосуються оскарження нормативно-правового акта та не пов`язані з вимогами про стягнення заробітної плати, як у справах, на які посилалася скаржниця.

50. Не погодившись з ухвалою Київського окружного адміністративного суду про повернення позову, скаржниця в апеляційній скарзі наголошувала на тому, що позовна заява подана в межах тримісячного строку з дня коли вона дізналась про порушення своїх прав, який, на її переконання, має обчислюватися з 29.05.2024, передбаченого положеннями частини першої статті 233 КЗпП України, а також приписами частини четвертої статті 122 КАС України (не вказавши яке саме положення цієї норми вона вважала застосовним).

51. У касаційній скарзі ОСОБА_1 наполягала на тому, що у її ситуації не поширюється дія частини п`ятої статті 122 КАС України, оскільки вона скористалася обов`язковим порядком досудового вирішення спору, посилаючись за змістом касаційної скарги на положення статті 11 Закону України «Про державну службу», а тому, на її переконання, до спірних правовідносин має застосовуватися тримісячний строк звернення до суду, передбачений частиною четвертою статті 122 КАС України, а також на підставі частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» - норми КЗпП України, Закону України «Про відпустку», Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

52. На переконання авторки касації, нею дотримано тримісячний строк звернення до суду із цим позовом, перебіг якого почався з дня, коли вона дізналася про порушення її прав, а саме з дня вручення їй рішення за результатами розгляду письмових вимог на дії та бездіяльність суб`єктів владних повноважень і обчислюється з 29.05.2024, а тому, звернувшись до суду із цим позовом 30.07.2024, строк звернення до суду нею не пропущений.

53. З наведеного слідує, що ОСОБА_1 в суді кожної інстанції змінювала обґрунтування підстав дотримання нею строку звернення до суду із цим позовом. Так, в суді першої інстанції позивачка доводила, що до спірних правовідносин не застосовується місячний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України, та наполягала на застосуванні загального шестимісячного строку, визначеного частиною другою статті 122 цього ж Кодексу. В суді апеляційної інстанції скаржниця наполягала на тому, що позовна заява подана в межах тримісячного строку (обрахованого нею з 29.05.2024), передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП України та частиною четвертою статті 122 КАС України (не вказавши яке саме положення цієї норми вона вважала застосовним). В суді ж касаційної інстанції скаржниця доводила, що на спір у цій справі не поширюється дія частини п`ятої статті 122 КАС України, позаяк вона скористалася порядком досудового вирішення спору, а тому, на її переконання, до спірних правовідносин має бути застосований тримісячний строк звернення до суду, встановлений частиною четвертою статті 122 КАС України з дня вручення позивачці рішення за результатами розгляду її скарги, тобто у її випадку з 29.05.2024.

54. Надаючи оцінку наведеним доводам Суд вважає за необхідне зазначити, що позивачка займала посаду державної служби, яка за визначенням, наведеним у пункті 17 частини першої статті 4 КАС України є публічною службою, а переведення скаржниці на іншу посаду державної служби належить до питань, пов`язаних з проходженням нею публічної служби, що відносить цей спір до юрисдикції адміністративних судів. Перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною на момент переведення її на іншу посаду державної служби не впливає на визначення суті цього спору.

55. Верховний Суд неодноразово формував висновки щодо застосування норм статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, відповідно до яких у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців (зокрема, постанова Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11.02.2021 у справі №240/532/20 та інші).

56. У цьому контексті варто зауважити, що законодавець визнав строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

57. У постанові від 05.02.2020 у справі № 9901/425/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

58. Водночас Суд вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про віднесення частини позовних вимог про визнання протиправними рішення, дії (бездіяльність) відповідача щодо не перенесення невикористаних ОСОБА_1 відпусток з попередньої посади на діючу на інший період, а натомість виплату їй компенсації за невикористані дні відпусток, є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці, який таким не є, у зв`язку з чим судом цієї інстанції безпідставно застосовано в цій частині положення статті 233 КЗпП України.

59. Суд відхиляє доводи скаржниці про поширення на спірні правовідносини дії частини четвертої статті 122 КАС України, оскільки скаржниця, пов`язуючи строк звернення до суду з отриманням нею 29.05.2024 відповіді Верховного Суду (лист від 14.05.2024 № 1429/1/22-24) на її письмові пояснення від 23.04.2024, зареєстровані у Верховному Суді 01.05.2024 за вх. № 1249/0/22-24, помилково вважає це досудовим порядком вирішення спору.

60. Так, частиною четвертою статті 122 КАС України визначено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

61. Водночас можливість досудового порядку вирішення спору у справах щодо проходження громадянами публічної служби чинним законодавством не передбачена, так само як не встановлено діючим законом і обов`язковості досудового порядку вирішення такого спору.

62. Отже, з урахуванням наведеного, Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що можливість своєчасного звернення до адміністративного суду з позовом залежала виключно від волевиявлення самої позивачки, тобто мала суб`єктивний характер. Доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду з позовом, скаржницею суду першої інстанції не надано, як не надано таких доказів і під час апеляційного провадження.

63. Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

64. Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

65. Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

66. Отже доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій положень частин четвертої та п`ятої статті 122 КАС України не знайшли свого підтвердження в ході касаційного перегляду цієї справи.

67. Частиною 1 статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

68. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів попередніх інстанцій - без змін.

69. З огляду на результат касаційного розгляду у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЛ.О. Єресько А.В. Жук В.М. Соколов