Справа № 120/17148/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/17148/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слободонюк Михайло Васильович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

18 грудня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23.08.2024 за № 73.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державного службовця періоди її роботи з 01.08.1974 по 30.11.1979, з 01.12.1979 по 01.01.1980, з 02.01.1980 по 09.03.1987, з 10.03.1987 по 17.05.1993 та з 04.07.2001 по 15.06.2002.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області видати ОСОБА_1 довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за листопад 2023 року у середніх розмірах по посаді заступника начальника управління - начальник відділу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, за формою, затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3, для обчислення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-XII.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з урахуванням висновків суду у цій справі повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.12.2023 про переведення на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Вказує, що 29.12.2023 позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про переведення з пенсії по інвалідності 2 групи на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу". Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за №73 від 02.01.2024 надано відмову. Не погоджуючись із такими діями пенсійного органу позивач звернулася до суду. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.07.2024 по справі №120/668/24 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області № 73 від 02.01.2024 та зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.12.2023 про переведення на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу".

На виконання вищезазначеного рішення суду відповідач повторно розглянув заяву позивача від 29.12.2023 та прийняв рішення від 23.08.2024 за №73, яким відмовив позивачу у переведені на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку із відсутністю у позивача 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідач вказує, що при розгляді наданих до звернення документів, а також документів електронної пенсійної справи, пенсійним органом було встановлено, що станом на 01.05.2016 стаж роботи позивача на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців для визначення права на призначення пенсії по Закону України "Про державну службу" становить 15 років 11 місяців 02 дні.

Отже, на думку відповідача, законні підстави для переведення на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" згідно заяви від 29.12.2023 відсутні, оскільки позивач станом на 01.05.2016 не працювала на посаді державного службовця та не має 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців - стаття 34 Закону України "Про державну службу", а також норми п. 10 та п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889 не дотримані.

Щодо вимоги позивача про видачу довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, то відповідач вказує, що оскільки позивач має стаж 15 років 11 місяців 02 дні на посадах державної служби, а тому підстави для видачі такої довідки відсутні.

За таких обставин, як переконує відповідач, при прийнятті спірного рішення від 23.08.2024 за №73 він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України у Вінницькій пенсії та згідно із довідкою до акта огляду МСЕК серії АС №018856 від 16.12.2008 позивачці з 01.12.2008 встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново. Відповідно, позивач отримує пенсію по інвалідності.

29.12.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою, в якій просила перевести її на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за №73 від 02.01.2024 позивачу відмовлено у задоволенні її заяви від 29.12.2023.

Не погоджуючись із таким рішенням позивач оскаржила його до суду та рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11.07.2024 по справі №120/668/24 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Так, відповідно до вищезазначеного рішення судом визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №73 від 02.01.2024 та зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.12.2023 про переведення на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу".

На виконання рішення суду від 11.07.2024 по справі №120/668/24 відповідач повторно розглянув заяву позивача від 29.12.2023 та прийняв рішення від 23.08.2024 за №73, яким відмовив позивачу у переведені на пенсію державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку із відсутністю у позивача 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до цього рішення від 23.08.2024 за №73, відповідач встановив, що вік заявниці на дату звернення із заявою - 67 років 03 місяці 09 днів, страховий стаж - 38 років 06 місяців 11 днів, стаж роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців становить - 15 років 11 місяців 02 дні.

Згідно записів трудової книжки від 05.08.1974 №б/н та вкладення до неї НОМЕР_1 до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців для визначення права на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" відповідач зарахував період з 01.06.1993 по 03.07.2001 (08 років 1 місяць 03 дні) та з 15.06.2002 по 12.04.2010 (07 років 09 місяців 28 днів). Втім, відповідач не зарахував період роботи позивача до стажу на посадах державного службовця з 04.07.2001 по 15.06.2002 (0 років 11 місяців 12 днів), оскільки робота в органах місцевого самоврядування не є таким стажем в розумінні Закону України №889, та зазначив, що позивач не має право на призначення пенсії за цим законом.

Також, відповідач вказав, що оскільки станом на 01.05.2016 у ОСОБА_1 наявні лише 15 років 11 місяців 02 дні стажу роботи на посадах державної служби, відповідно до вимог чинного законодавства у Головного управління відсутні як законні підстави для видачі ОСОБА_1 , згідно затвердженої Постановою № 1-3 від 17.01.2017 форми, довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, так і підстави її врахування для визначення розміру пенсії державного службовця.

Не погоджуючись із таким рішенням пенсійного органу, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог частково.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає Закон України Про державну службу від 10.12.2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України Про державну службу №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Аналіз цієї норми вказує на те, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до зазначеної статті є досягнення такими особами пенсійного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відтак, для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України стаття 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України стаття 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 560/2398/19.

При цьому пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством, а саме відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994, №283 (далі Порядок №283).

Вказане у сукупності свідчить про те, що набутий до 01.05.2016 стаж роботи на посадах державної служби зараховується до стажу державної служби, величина якого, окрім іншого (страхового стажу, віку особи) має вплив на наявність у особи права на пенсію, що призначається на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII.

Водночас після 01 травня 2016 року у зв`язку із набранням чинності Законом № 889-VІІІ змінено порядок пенсійного забезпечення державних службовців.

Відповідно до статті 90 Закону України № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України № 1058-IV.

Колегія суддів зазначає, що вказаним законом визначаються принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 цього Закону, право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку, чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідно виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 26 Закону України № 1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком та зокрема зазначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Отже, для набуття права на призначення пенсії у відповідності до положень вказаного Закону передбачено лише дві вимоги: необхідний вік та відповідний йому розмір страхового стажу.

Отже, положення зазначеного закону, які регулюють порядок призначення пенсії, зокрема, також і державним службовцям, врегульовано порядок зарахування періодів роботи на посадах державної служби лише до страхового стажу, оскільки Закон не передбачає такого виду стажу, як стаж державної служби.

За правовими висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 22.05.2024 у справі №500/1404/23, суд касаційної інстанції вказав: "... що при призначенні пенсії на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII (відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ) після 01 травня 2016 року необхідно враховувати три критерії: вік особи, страховий стаж та стаж державної служби. При цьому до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посад до 01 травня 2016 року та обрахований у відповідності до положень Порядку № 283. Водночас стаж, набутий після 01 травня 2016 року на посадах державної служби зараховується до страхового стажу і відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру у відповідності до Закону № 1058-IV.

Водночас, колегія суддів наголосила, що вказаний висновок узгоджується з позицією Конституційного Суду України, що висловлена у рішенні від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022. КСУ у цій справі зазначив, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ не дає можливості враховувати стаж державної служби, набутий після 1 травня 2016 року, як такий, що відповідає вимогам пунктів 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ, та для набуття у зв`язку із цим права на призначення пенсії державного службовця на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Колегія суддів також зауважує, що наведене правове регулювання зарахування стажу роботи, набутого на посадах державної служби або прирівняних до них посад, враховуючи збережену законодавцем можливість вибору особою на підставі якого закону їй має бути призначена пенсія (тобто збереження права особи на вибір найбільш сприятливого для неї варіанту поведінки), відповідає вимогам частини третьої статті 46 Конституції України (пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом), вимогам стосовно якості та передбачуваності закону, а також має легітимну мету, що спрямована на реформування системи соціального забезпечення в України, яке, серед іншого, включає в себе побудову нової системи соціального захисту, заснованої на принципах соціальної справедливості, доступності та максимального застосування для всіх осіб".

У постанові від 26.06.2018 Верховний Суд у справі №735/939/17 у подібних правовідносинах вказав, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Порядок №283.

Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою КМУ від 3 травня 1994 р. №283 (постанова втратила чинність на підставі Постанови КМУ №229 (229-2016-п) від 25.03.2016) було регламентовано, що ним визначаються посади і органи, час роботи, в яких зараховуються до стажу державної служби.

За змістом пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): серед іншого, на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Відповідно до додатку до Порядку №283 обчислення стажу державної служби наведено перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби. Зокрема, до таких посад віднесено, Міністерства і відомства СРСР, міністерства і відомства республік СРСР (включаючи головні управління, управління, що відповідно до затвердженої Урядом структури входили до центрального апарату цих міністерств і відомств) Міністерства і відомства УРСР (включаючи головні управління, управління, що відповідно до затвердженої Урядом структури входили до центрального апарату цих міністерств і відомств).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Положеннями пункту 5 Порядку № 283 визначено, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Відповідно до наявної в матеріалах справи трудової книжки позивача від 05.08.1974 №б/н, суд встановив, що ОСОБА_1 у період з 01.08.1974 року по 17.05.1993 працювала на таких посадах:

- з 01.08.1974 по 30.11.1979 на посаді участкового інспектора Інспекції Державного страхування по Хмільницькому районі Вінницької області;

- з 01.12.1979 по 01.01.1980 на посаді інспектора по основній діяльності Інспекції Державного страхування по Хмільницькому районі Вінницької області;

- з 02.01.1980 по 09.03.1987 на посаду інспектора по основній діяльності бухгалтерії Інспекції Державного страхування м. Хмільник Вінницької області;

- з 10.03.1987 по 17.05.1993 на посаді економіста бухгалтерії Інспекції Державного страхування м. Хмільник Вінницької області.

Отже, відповідно до вищенаведеного позивач у період з 01.08.1974 року по 17.05.1993 працювала на різних посадах Інспекції Державного страхування.

Згідно з постановою Ради Міністрів Української СРС від 20.05.1958 №596 Міністерство фінансів УРСР прийняло у своє відання місцеві органи державного страхування по УРСР та утворено у віданні Міністерства фінансів УРСР Головне управління державного страхування УРСР на господарському розрахунку і підпорядковано йому обласні, міські і районні органи державного страхування.

Відповідно до постанови Ради Міністрів Української СРС від 26.11.1958 Головне управління державного страхування УРСР з усіма його органами на місцях є єдиною організацією Української РСР /Держстрах УРСР/ і знаходиться у віданні Міністерства фінансів УРСР та з усіма його органами /Держстрах УРСР/ є юридичною особою, яка діє на засадах господарського розрахунку, здійснюваного в цілому по республіці.

Надалі, Кабінетом Міністрів України 16.10.1991 було прийнято постанову №272 відповідно до якої визнано за необхідне створити на базі діючого при Міністерстві фінансів України Головного управління державного страхування України Українську державну страхову комерційну організацію (Укрдержстрах), звільнивши це Міністерство від функцій безпосереднього керівництва державним страхуванням, а Українська державна страхова комерційна організація є правонаступником Головного управління державного страхування України.

Таким чином, враховуючи, що Інспекція Державного страхування, знаходилася у віддані Міністерства фінансів Української РСР та в подальшому знаходилася у підпорядкуванні Міністерства фінансів України, суд доходить висновку, що стаж роботи на посадах які обіймала позивач з 01.08.1974 по 17.05.1993, з урахуванням Порядку № 283, відноситься до стажу державної служби, а тому має бути зарахованим відповідачем до стажу державної служби, який дає право на пенсію.

Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо зарахування періоду трудової діяльності з 04.07.2001 по 15.06.2002 до стажу державного службовця, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до трудової книжки позивача від 05.08.1974 №б/н, суд встановив, що ОСОБА_1 у період з 04.07.2001 по 15.06.2002 працювала в Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради.

Як вже було зазначено судом, відповідач відмовив позивачу у зарахуванні вищезазначеного періоду до стажу роботи на посаді державного службовця в розумінні Закону № 889, вважаючи, що робота в органах місцевого самоврядування не підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Надаючи оцінку таким доводам відповідача, то колегія суддів враховує наступне.

Статтею 46 Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19.03.2019 по справі №466/5138/17.

Також, Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 року у справі № 351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом № 889 положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону № 889 та пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.

Отже, з огляду на встановлені вище обставини справи та зазначені положення законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що період роботи позивача з 04.07.2001 по 15.06.2002 в Управлінні праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради має зараховується до стажу державної служби.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23.08.2024 за №73 є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на вищезазначене слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби наступні періоди роботи з 01.08.1974 по 30.11.1979, з 01.12.1979 по 01.01.1980, з 02.01.1980 по 09.03.1987, з 10.03.1987 по 17.05.1993, та з 04.07.2001 по 15.06.2002.

Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо вимоги позивача про видачу їй довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, то колегія суддів виходить із наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України № 622 від 14 вересня 2016 р. затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі Порядок 622).

Згідно п.4 Порядку № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби); розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні; у разі коли в осіб, зазначених в п. 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 р. на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 р., а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 р. на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 р. як за повний місяць; матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 р., за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям затверджені Постановою правління Пенсійного фонду України № 1-3 від 17 січня 2017 р. Зокрема затверджено форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Отже, з огляду на встановлені вище обставини справи та зазначені положення законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що періоди роботи позивача з 01.08.1974 по 17.05.1993 та з 04.07.2001 по 15.06.2002 підлягають зарахуванню до стажу державного службовця, що в цілому з уже існуючим стажем державної служби позивача становить понад 20 років, то для відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача видати їй відповідну довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, за формою, затвердженою Постановою № 1-3 від 17.01.2017.

Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо вимоги позивача про призначення їй пенсії з 29.12.2023, то суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки підставою для перерахунку (призначення) такого роду пенсії є видача довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за формою, встановленою постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3.

Однак, вказана довідка станом на день розгляду справи судом відповідачем не видана, що унеможливлює покладення на відповідача обов`язку у призначенні позивачу такої пенсії.

Колегія суддів, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Виходячи з принципу "належного врядування", суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.

Отже, з огляду на встановлені вище обставини справи та зазначені положення законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що належним способом захисту порушених прав позивача в даному випадку буде зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області з урахуванням висновків суду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.12.2023 про переведення на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до положень ч.1 ст.308 КАС України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в відмовленій частині, з огляду на те, що рішення в цій частині не є предметом апеляційного оскарження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Шидловський В.Б.