Справа № 240/21142/25
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Житомир справа № 240/21142/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у якому, з урахуванням нової редакції позову, що надійшла до суду 30.09.2025 та прийнята ухвалою суду від 02.10.2025, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області за № 12 від 07.08.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу періоди:

роботи в:

КСП «Нива» з 01.01.1998 по 30.04.2000;

СВК «Нива» з 17.06.2000 по 30.06.2000, з 11.07.2020 по 31.07.2000, з 24.08.2000 по 30.09.2000, з 07.10.2000 по 31.10.2000, з 18.11.2000 по 20.12.2000, з 22.12.2000 по 31.12.2000, з 18.03.2001 по 30.04.2001, з 07.05.2001 по 31.07.2001, з 17.08.2001 по 31.10.2001, з 27.11.2001 по 31.01.2002, з 12.02.2002 по 28.02.2002, з 26.03.2002 по 31.03.2002, з 10.04.2002 по 30.04.2002, з 17.05.2002 по 31.05.2002, з 04.06.2002 по 31.07.2002, з 20.08.2002 по 31.08.2002, з 25.09.2002 по 30.09.2002, з 20.10.2002 по 31.10.2002, з 11.11.2002 по 14.12.2002;

ФОП ОСОБА_2 з 01.02.2007 по 30.05.2007, відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 13.12.1991;

служби в Збройних силах України з 27.03.2022 по 31.07.2022 та з 01.06.2025 по 31.07.2025;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , час проходження служби протягом якого він брав участь в бойових діях у воєнний час з 19.09.2022 по 18.11.2020, з 20.11.2022 по 06.12.2022, з 19.12.2022 по 05.09.2023, з 17.09.2023 по 04.03.2024, з 12.03.2024 по 19.04.2024, з 01.05.2024 по 21.11.2024, з 08.12.2024 по 19.02.2025, з 20.05.2025 по 23.07.2025, на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці страхового стажу, що становить 7 років 8 місяців 8 днів страхового стажу;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 31.07.2025.

В обґрунтування позову вказує, що його стаж становить 30 років 22 дні і він має право на дострокову пенсію за віком при досягненні 55 років так, як є учасником бойових дій та має трудовий стаж не менше 25 років. Оскаржуване рішення відповідача є необґрунтованим, незаконним та таким, що порушує гарантоване Конституцією право позивача на пенсію за віком. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 02.09.2025 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

До суду 30.09.2025 за вх. №72877/25 надійшла заява представника позивача від 29.09.2025 про зміну предмета позову.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов до суду 17.09.2025 (вх. №70604/25 від 18.09.2025). Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що до загального страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 13.12.1991: - з 01.01.1998 по 14.12.2002, оскільки відсутній запис та наказ про прийняття з КСП в СВК «Нива». Даний період частково врахований згідно даних Реєстру застрахованих осіб - з 01.02.2007 по 30.05.2007, з 01.06.2025 по 30.06.2025, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було прийнято рішення №12 від 07.08.2025 про відмову позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити у їх задоволенні.

До суду 18.09.2025 надійшли копії матеріалів відмовної пенсійної справи позивача.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов до суду 23.09.2025 (вх. №71550/25 від 24.09.2025). Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від № 12 від 07.08.2025 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідач у відзиві вказує, що в результаті розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 13.12.1991: з 01.01.1998 по 14.12.2002, оскільки відсутній запис та наказ про прийняття з КСП в СВК «Нива». Даний період частково врахований згідно даних Реєстру застрахованих осіб: з 01.02.2007 по 30.05.2007, з 01.06.2025 по 30.06.2025, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Таким чином, підтверджений належними документами, страховий стаж становить 19 років 04 місяці 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Вважає, що дії Головного управління Пенсійного фронду України у Житомирській області є правомірними та вмотивованими, а позов є необґрунтованим, тому підлягає залишенню без задоволення.

Ухвалою суду від 02.10.2025 постановлено здійснювати розгляд позовної заяви ОСОБА_1 з урахуванням позовних вимог, вказаних у заяві Вх.№72877/25 від 30.09.2025.

Додаткові пояснення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшли до суду 16.10.2025 (вх. №76532/25 від 17.10.2025).

У період із 29.10.2025 по 13.11.2025 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 31.07.2025 про призначення пенсії за віком.

Заяву ОСОБА_1 від 31.07.2025 за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та прийнято рішення №12 від 07.08.2025 "Про відмову у призначенні пенсії" (а.с. 80-82).

У рішенні вказано:

"Страховий стаж особи 19 років 04 місяці 29 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 13.12.1991: з 01.01.1998 по 14.12.2002, оскільки відсутній запис та наказ про прийняття з КСП в СВК «Нива». Даний період частково врахований згідно даних Реєстру застрахованих осіб;

-з 01.02.2007 по 30.05.2007, з 01.06.2025 по 30.06.2025, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Інші документи, передбачені пунктом 3 Порядку № 637, відсутні.

Згідно реєстру застрахованих осіб зараховано всі період трудової діяльності.

Працює.

Таким чином заявник матиме право на пенсійну виплату 14.06.2035 або при набутті необхідного страхового стажу.

За таких обставин вирішено:

1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу."

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає відмову у призначенні пенсії протиправною та такою, що порушує його права та інтереси.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені в Законі України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV визначено право громадян України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IVвідповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

В умовах дії солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально з урахуванням набутого ним страхового стажу та отриманого заробітку, з якого сплачувалися страхові внески.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

У частині 2 статті 24 Закону №1058-IV зазначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була впроваджена в України на підставі Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Отже, періоди роботи особи до 01.01.2004 (до впровадження системи персоніфікованого обліку) зараховуються до її страхового стажу на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV, а періоди роботи після 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, тобто підставою для зарахування таких періодів роботи до страхового стажу є сплата страхових внесків.

До набрання чинності Законом №1058-IV право громадян на державне пенсійне забезпечення було врегульовано Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Таким чином, для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, статтею 48 Кодексу законів про працю України, передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Водночас, пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, належним чином оформлені записи в трудовій книжці є підставою для врахування відповідних періодів роботи до стажу особи при призначенні пенсії, а у разі відсутності таких записів або їх неповноти трудовий стаж має встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, системний аналіз норм Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" свідчить, що періоди роботи особи до 01.01.2004 зараховуються до її страхового стажу на підставі інформації, зазначеної в її трудовій книжці, а періоди роботи після 01.01.2014 - на підставі даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Натомість, надання уточнюючих довідок для підтвердження певного періоду роботи є необхідним виключно у випадках, відсутності трудової книжки або відсутності необхідних записів в ній, наявності неправильних або неточних записів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.08.2025 №12 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії вказано відсутністю необхідного страхового стажу"". За підрахунками Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області страховий стаж ОСОБА_1 становить 19 років 04 місяці 29 днів.

За приписами 4 частини 1 статті 115 Закону №1058, право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07.08.2025 №12 вбачається, що органом Пенсійного фонду України не зараховано до страхового стажу позивача періоди:

трудової діяльності відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 13.12.1991: з 01.01.1998 по 14.12.2002, оскільки відсутній запис та наказ про прийняття з КСП в СВК «Нива». Даний період частково врахований згідно даних Реєстру застрахованих осіб;

-з 01.02.2007 по 30.05.2007, з 01.06.2025 по 30.06.2025, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду із 01.01.1998 по 14.12.200 з підстав: "скільки відсутній запис та наказ про прийняття з КСП в СВК «Нива»", суд зазначає наступне.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників був врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (пункт 13 Постанови № 310).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Дослідивши під час розгляду справи копію трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , вбачається наявність наступних записів (а.с. 67-68):

запис №1: 13.12.1991 Прийнятий в члени колгоспу "Знамя Леніна"; підстава внесення запису: Пр. №11 від 28.12.1991;

запис №2: Колгосп "Знамя Леніна" реорганізовано в КСП "Нива"; підстава внесення запису: Пр. №1 общ. со від 24.02.1993;

запис №3: 19.05.2000: переведений з КСП в СВК "Нива" у зв`язку з реорганізацією; підстава внесення запису: ріш. заг. зб. 17.02.2000;

запис №4: 14.12.2002: звільнений по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; підстава внесення запису: Пр. №16 від 14.12.2002.

На момент внесення вказаного запису діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників затверджена Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

У п. 2.4 Інструкції №58 зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Правовими нормами пунктів 2.15 Інструкції №58 встановлено, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

При цьому, суд зазначає, що саме уповноважена особа колгоспу несе відповідальність за правильність ведення трудової книжки колгоспника.

Згідно із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

За приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» (відповідно до якої прийнято Інструкцію №58), відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

В контексті вказаного суд вважає, що відсутність в трудовій книжці колгоспника запису та наказу про прийняття ОСОБА_3 вз КСП в СВК «Нива» не є тим недоліком, який позбавляє позивача права на зарахування періоду його роботи на цьому підприємстві до його страхового стажу.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку про безпідставність оскаржуваного рішення від 07.08.2025 в частині щодо незарахування періоду трудової діяльності відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 13.12.1991: з 01.01.1998 по 14.12.2002 з підстав: " оскільки відсутній запис та наказ про прийняття з КСП в СВК «Нива»".

У прохальній частині позову позивач просить суд зобов`язати орган Пенсійного фонду України зарахувати до страхового стажу періоди: КСП «Нива» з 01.01.1998 по 30.04.2000; СВК «Нива» з 17.06.2000 по 30.06.2000, з 11.07.2020 по 31.07.2000, з 24.08.2000 по 30.09.2000, з 07.10.2000 по 31.10.2000, з 18.11.2000 по 20.12.2000, з 22.12.2000 по 31.12.2000, з 18.03.2001 по 30.04.2001, з 07.05.2001 по 31.07.2001, з 17.08.2001 по 31.10.2001, з 27.11.2001 по 31.01.2002, з 12.02.2002 по 28.02.2002, з 26.03.2002 по 31.03.2002, з 10.04.2002 по 30.04.2002, з 17.05.2002 по 31.05.2002, з 04.06.2002 по 31.07.2002, з 20.08.2002 по 31.08.2002, з 25.09.2002 по 30.09.2002, з 20.10.2002 по 31.10.2002, з 11.11.2002 по 14.12.2002, суд зазначає наступне.

Так зі змісту трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , вбачається наявність наступних записів (а.с. 67-68):

запис №1: 13.12.1991 Прийнятий в члени колгоспу "Прапор Леніна"; підстава внесення запису: Пр. №11 від 28.12.1991;

запис №2: Колгосп "Прапор Леніна" реорганізовано в КСП "Нива"; підстава внесення запису: Пр. №1 общ. со від 24.02.1993;

запис №3: 19.05.2000: переведений з КСП в СВК "Нива" у зв`язку з реорганізацією; підстава внесення запису: ріш. заг. зб. 17.02.2000;

запис №4: 14.12.2002: звільнений по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; підстава внесення запису: Пр. №16 від 14.12.2002.

При цьому, у розділі трудової книжки колгоспника (а.с. 76) щодо трудової діяльності у суспільній господарстві міститься запис за період із 1991 по 2003 роки, при цьому:

за 1991 рік зазначено, що прийнятий трудовий максимум трудової діяльності становить 250 днів, а виконано ОСОБА_1 12 днів;

за 1992 рік зазначено, що прийнятий трудовий максимум трудової діяльності становить 250 днів, а виконано ОСОБА_1 147 днів;

за 1993 рік зазначено, що прийнятий трудовий максимум трудової діяльності становить 250 днів, а виконано ОСОБА_1 92 дні;

за 1994 рік зазначено, що прийнятий трудовий максимум трудової діяльності становить 200 днів, а виконано ОСОБА_1 219 днів;

за 1995 рік зазначено, що прийнятий трудовий максимум трудової діяльності становить 200 днів, а виконано ОСОБА_1 274 дні;

за 1996 рік зазначено, що прийнятий трудовий максимум трудової діяльності становить 200 днів, а виконано ОСОБА_1 228 дні;

за 1997 рік зазначено, що прийнятий трудовий максимум трудової діяльності становить 200 днів, а виконано ОСОБА_1 157 днів;

за 1998 рік не зазначено щодо прийнятого трудового максимуму трудової діяльності (людино-днів), та не вказано про виконання ОСОБА_1 відпрацьованих людино -днів;

за 1999 рік не зазначено щодо прийнятого трудового максимуму трудової діяльності (людино-днів), та не вказано про виконання ОСОБА_1 відпрацьованих людино -днів;

за 2000 рік зазначено, що прийнятий трудовий максимум трудової діяльності становить 200 днів, а виконано ОСОБА_1 103 дні.

Ідентична інформація міститься і в архівній довідці від 29.05.2025 №02-16/175 (а.с. 77), яку позивачем додано до заяви про призначення пенсії.

Дослідивши під час розгляду справи матеріали відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 , а саме наявний у ній розрахунок його страхового стажу, суд встановив, що вищезазначений період роботи в КСП та СВК "Нива" був частково зарахований Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області до його страхового стажу.

Зокрема, на підставі інформації про кількість фактично вироблених ОСОБА_1 виходо-днів, вказаної в трудовій книжці колгоспника, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувало до страхового стражу позивача періоди: з 13.12.1991 по 31.12.1991 - 12 днів; з 01.01.1992 по 31.12.1992 - 5 міс 12 днів (за 147 виходо - днів); з 01.01.1993 по 23.02.1993 - 2 міс 23 дні;

Окрім того, зараховано період (без примітки про роботу в колгоспі): з 24.02.1993 по 31.12.1997 - 4 роки 10 місяців 8 днів; з 01.05.2000 по 10.05.2000 - 10 днів; з 01.06.2000 по 16.06.2000 - 16 днів; з 01.07.2000 по 10.07.2000- 10 днів; з 01.08.2000 по 23.08.2000 - 23 дні; з 01.10.2000 по 06.10.2000 - 6 днів; з 01.11.2000 по 17.11.2000 - 17 днів; з 21.12.2000 по 21.12.2000 - 1 день; з 01.01.2001 по 17.03.2001-2 міс 17 днів; з 01.05.2001 по 06.05.2001-6 днів; з 01.08.2001 по 16.08.2001-16 днів; з 01.11.2001 по 26.11.2001- 26 днів; з 01.02.2002 по 11.02.2002 - 11 днів; з 01.03.2002 по 25.03.2002 - 25 днів; з 01.04.2002 по 09.04.2002 - 9 днів; з 01.05.2002 по 16.05.2002 - 16 днів; з 01.06.2002 по 03.06.2002 - 3 дні; з 01.08.2002 по 19.08.2002 - 19 днів; з 01.09.2002 по 24.09.2002 - 24 дні; з 01.10.2002 по 19.10.2002 - 19 днів; з 01.11.2002 по 10.11.2002 - 10 днів.

При цьому, правові норми частини 2 статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачають, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Таким чином, для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

З огляду на вказане, суд зауважує, що в даному випадку, питання підрахунку кількості років страхового стажу, набутого позивачем за період його роботи в КСП та СВК "Нива", належить до дискреційних повноважень пенсійного органу.

Разом з тим, з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає, що позов необхідно задовольнити та зобов`язати орган Пенсійного фонду України здійснити перерахунок страхового стажу позивача, з урахуванням періоду трудової діяльності відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , а саме: із 01.01.1998 по 14.12.2002, обрахованого відповідно до норм частини 2 статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".

Окрім того, у оскаржуваному рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 : із 01.02.2007 по 30.05.2007, з 01.06.2025 по 30.06.2025, оскільки відсутня сплата страхових внесків згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до записів у трудовій книжці колгоспника, яка належить позивача, містяться наступні записи:

запис №15: 01.02.2007 Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , прийнятий на роботу лісорубом, підстава внесення запису: трудовий договір №14 від 01.02.2007;

запис №16: 30.05.2007: звільнений з роботи за згодою сторін; підстава внесення запису: згідно з реєстр 30.05.2007.

При цьому, суд зауважує, що у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_2 останній з запис датовано 26.11.2015 (звільнення з посади).

При цьому, відповідно до записів у військовому квитку НОМЕР_3 , у період із 20.02.2025 по дату звернення із заявою про призначення пенсії, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_4 .

А у період із 27.03.2022 по 19.02.2025, відповідно до інформації, що міститься у військовому квитку НОМЕР_3 , проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_5 .

У Реєстрі застрахованих осіб (довідка форми ОК-5), який сформовано 31.07.2025 відсутня інформація про сплату страхових внесків роботодавцями за період із 01.02.2007 по 30.05.2007, березень 2022 року та червень - липень 2025 року (а.с. 83-88).

Разом з тим, у Довідці форми ОК-5, яка сформована 29.08.2025 (а.с. 16-18) міститься інформація про сплату страхових внесків за червень 2025 року. При цьому, відсутні докази сплати страхових внесків роботодавцем за із 01.02.2007 по 30.05.2007.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Преамбулою Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) визначено, що цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 7, 10 частини першої статті 1 Закону №2464-VI у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб;

єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

Пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відтак, обов`язок зі сплати страхових внесків покладається на роботодавця (страхувальника), саме страхувальник несе відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків.

Особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже несплата роботодавцем (страхувальником) страхових внесків не може бути підставою для неврахування отриманого особою доходу (заробітної плати).

Відповідно, відсутність даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії позивачу за спірний період не є підставою для позбавлення позивача права на отримання пенсії у належному розмірі.

Аналіз наведених норм свідчить, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати конституційні, законні права позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати покладена на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до відповідного стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, відсутність відомостей про сплату ним страхових внесків, не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи за вказані спірні періоди.

Вказаний висновок узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 1 листопада 2018 року у справі №199/1852/15-а, від 30 липня 2019 року у справі № 373/2265/16-а.

Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період його роботи із 01.02.2007 по 30.05.2007, із 27.03.2022 по 31.03.2022 та із 01.06.2025 по 31.07.2025.

Суд зауважує, що в матеріалах адміністративної справи відсутні докази незарахування, при розгляді заяви ОСОБА_1 від 31.07.2025, інших, ніж зазначено у оскаржуваному рішенні від 07.08.2025, періодів трудової діяльності відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 .

Щодо позовних вимог про: зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 , час проходження служби протягом якого він брав участь в бойових діях у воєнний час з 19.09.2022 по 18.11.2022, з 20.11.2022 по 06.12.2022, з 19.12.2022 по 05.09.2023, з 17.09.2023 по 04.03.2024, з 12.03.2024 по 19.04.2024, з 01.05.2024 по 21.11.2024, з 08.12.2024 по 19.02.2025, з 20.05.2025 по 23.07.2025, на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці страхового стажу, що становить 7 років 8 місяців 8 днів страхового стажу, суд зазначає наступне.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено види військової служби, до яких, і зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону №2011-ХІІ, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, а час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період зараховується, зокрема, до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 «Про положення про організацію роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 за №1294/2607, відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України у відповідність до чинного законодавства, затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей (далі - Положення №530).

Пунктом 2.3 розділу 2 Положення №530 передбачено, що при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу):

1) один місяць служби за три місяці:

участь у бойових діях у воєнний час;

час безперервного перебування на лікуванні в лікувальних закладах унаслідок поранень, контузій, каліцтв або захворювань, одержаних військовослужбовцями у військових частинах, штабах та установах, які входили до складу діючої армії;

час перебування під вартою, час відбуття покарання в місцях позбавлення волі та висилки військовослужбовців, безпідставно притягнутих до кримінальної відповідальності, безпідставно репресованих і надалі реабілітованих;

час виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, - з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1988 року;

час виконання обов`язків у складі національного контингенту і національного персоналу відповідно до Закону України «Про участь України в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки»;

час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції;

період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення;

час служби, зазначений у постанові Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 №30 «Про пільги щодо обчислення вислуги років військовослужбовцям Збройних Сил України, які брали участь в операціях Миротворчих Сил ООН» (зі змінами);

час проходження служби військовослужбовцями Служби безпеки України, направленими у відрядження до Республіки Ірак з метою забезпечення в умовах посилення терористичних посягань безпеки дипломатичних установ України, їх співробітників та членів їх сімей;

інші періоди, зазначені в підпункті «а» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей»(зі змінами);

крім вищезазначених, періоди дійсної військової служби у Збройних Силах СРСР, які підлягають зарахуванню до вислуги років на пенсію на пільгових умовах, наведені вдодатку 2 до цього Положення.

За положеннями абзацу а) пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці, зокрема, час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що зазначена військова служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Висновки щодо можливості зарахування до страхового стажу у кратному обчисленні періодів військової служби відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом в подібних відносинах (призначення пенсії за віком) в постановах від 05.06.2018 у справі №348/347/17, від 30.07.2019 у справі №346/1454/17, від 02.04.2020 у справі №185/4140/17 та від 16.06.2020 у справі №185/7049/16-а.

В окремому дорученні від 23.06.2022 № 912/з/29 Міністра оборони України визначено, що необхідно розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів»:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій);

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).

Пунктом 3 цього окремого доручення установлено райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Надати право керівникам органів керівникам органів військового управління, штабів угруповань військ (сил), штабів тактичних груп, перелік яких затверджений Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України, включати до таких довідок терміни безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах починаючи з 24.02.2022.

З наведеного слідує, що підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань військовослужбовець.

Довідкою Військової частини НОМЕР_5 від 19.02.2025 №4351/857убд підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно в період 19.09.2022 по 18.11.2020, з 20.11.2022 по 06.12.2022, з 19.12.2022 по 05.09.2023, з 17.09.2023 по 04.03.2024, з 12.03.2024 по 19.04.2024, з 01.05.2024 по 21.11.2024, з 08.12.2024 по 19.02.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в: Миколаївська обл., Миколаївський р-н, Первомайська ТГр н.п. Новомиколаївка, Херсонська обл., Каховський р-н, Новокаховська ТГр., н.п. Козацеке, веселе (а.с.90).

При цьому, судом не береться до уваги інформація, яка міститься у довідці від 31.07.2025 №553 щодо участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у період із 20.05.2025 по 23.07.2025, оскільки така довідка до заяви про призначення пенсії від 31.07.2025 не додавалась, що підтверджується розпискою-повідомленням (а.с. 60)

У розрахунку страхового стажу позивача міститься інформація про зарахування періоду із 01.04.2022 по 31.05.2025, без застосування кратності щодо періодів, вказаних у довідці Військової частини НОМЕР_5 від 19.02.2025 №4351/857убд.

Вказана обставина відповідачами не заперечується.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вказані у довідці Військової частини НОМЕР_5 від 19.02.2025 №4351/857убд періоди служби позивача підлягають зарахуванню пенсійним органом до стажу ОСОБА_1 на пільгових умовах: один місяць служби за три.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування до страхового стажу позивача спірного періоду проходження військової служби, протягом якого позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України у пільговому (кратному) обчисленні один місяць служби за три місяці є протиправними.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вбачається, що відсутність необхідного стажу - єдина підстава для відмови у призначенні позивачу пенсії на підставі п. 4 ч 1 ст. 115 Закону №1058.

При цьому, питання підрахунку кількості років страхового стажу, набутого позивачем, а також питання визначення загального розміру наявного у позивача страхового стажу та його достатності для призначення йому пенсії за віком, належить до дискреційних повноважень пенсійного органу.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 р. термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положенняст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах особи.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

В даному випадку, суд вважає, що задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до п. 4 ч.1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", фактично порушить закріплені законом виключні повноваження пенсійного органу.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, а тому у задоволенні позову в частині зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком слід відмовити.

Разом з тим, положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Зважаючи на встановлену протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07 серпня 2025 року №12 суд застосовуючи механізм ефективного захисту права порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 245 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи та служби, та повторно розглянути його заяву від 31.07.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому суд зауважує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, дії зобов`язального характеру щодо зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача має вчинити саме той територіальний орган Пенсійного фонду України, що був визначений за принципом екстериторіальності, як орган, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії та здійснював підрахунок його страхового стажу, тобто в даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Натомість, порушення прав позивача з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області під час розгляду даної справи судом встановлено не було, оскільки розрахунок страхового стажу здійснювало та приймало оскаржуване рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, а тому заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем судовий збір не було сплачено, оскільки він має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням.

При цьому, у заяві, прийнятій судом до розгляду ухвалою від 02.10.2025, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн.

До заяви додано договір від 19.08.2025 про надання правничої допомоги, розрахункову квитанцію №19-08/25 від 19.08.2025 про отримання гонорару у розмірі 12000 грн та звіт від 29.09.2025 про хід виконання договору від 19.08.2025 (а.с. 144-145)

У відзивах на позовну заяву представники відповідачів вказують, що витрати на професійну правничу допомогу, не відповідають ні складності справи, ні обсягу роботи, тому такі витрати є необґрунтованими та не можуть бути стягнутими з органу Пенсійного фонду.

Судом при розгляді питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зазначається наступне.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що на підтвердження витрат, понесених на надання правової допомоги в розмірі 12000 грн представник позивач надав суду копії: договору від 19.08.2025 про надання правничої допомоги; розрахункової квитанції №19-08/25 від 19.08.2025 про отримання гонорару у розмірі 12000 грн та звіту від 29.09.2025 про хід виконання договору від 19.08.2025

Враховуючи, що дана справа не є складною, її розгляд проведено у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, наявність сформованої судової практики вирішення даної категорії справ, суд вважає, що в даному випадку наявні підстави для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в розмірі 4000 грн, оскільки заявлені представником позивача судові витрати не є співмірними.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07 серпня 2025 року №12 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 липня 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до страхового стажу:

- періоду трудової діяльності відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , із 01.01.1998 по 14.12.2002, обрахованого відповідно до норм частини 2 статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення";

- періоду участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що вказаний у довідці Військової частини НОМЕР_5 від 19.02.2025 №4351/857убд, який обраховувати у пільговому (кратному) обчисленні один місяць служби за три місяці;

- період роботи з 01.02.2007 по 30.05.2007, відповідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 ;

- періоду військової служби із 27.03.2022 по 31.03.2022, із 01.06.2025 по 31.07.2025.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

17.12.25