Справа № 520/31232/25
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

17 грудня 2025 р. Справа № 520/31232/25

Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Панов М.М., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Височанської селищної ради (вул. Бульварна, буд. 12, с-ще Високий, Харківський р-н, Харківська обл., 62459, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Харківського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Височанської селищної ради, в якому просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Височанської селищної ради щодо не надання позивачу інформації на її запит від 20.10.2025 за №371/02-28, а саме: відомості, які свідчать, що населенню було передано від Височанської селищної ради 2760 пляшок Соняшникової рафінованої олії марки П об`ємом по 5 літрів кожна та надати конкретні відомості, які свідчать про те, що конкретна особа отримала Соняшникової рафінованої олії марки П в конкретній кількості: літрах чи штуках;

- зобов`язати Височанську селищну раду надати позивачу інформацію на її інформаційний запит від 20.10.2025 за №371/02-28, а саме: надати інформацію, яка свідчить, що населенню було передано від Височанської селищної ради 2760 пляшок Соняшникової рафінованої олії марки П об`ємом по 5 літрів кожна та надати конкретні відомості, які свідчать про те, що конкретна особа отримала Соняшникової рафінованої олії марки П в конкретній кількості: літрах чи штуках.

Судом встановлено, що позивачем не було надано до суду разом з позовною заявою доказів сплати судового збору.

У позовній заяві міститься клопотання позивача, в якому вона просить суд звільнити її від сплати судового збору за подання даного позову.

Відповідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №2303 від 13.10.2025 встановлено, що позивач у 2024 році отримувала пенсію, що в сумі за 2024 рік становить 27796,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за умови, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу.

Таким чином, 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік ОСОБА_1 становить 1389,80 грн (27796 грн х 0,05), що є більшим за розмір судового збору за подання даного позову з однією позовною вимогою та однією похідною вимогою, як зазначається самим позивачем.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору за подання даного позову з урахуванням довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №2303 від 13.10.2025.

Посилання позивача у позовній заяві на рішення Конституційного Суду України, зробленого у справі №1-р/2018 від 27.02.2018, яким, на думку ОСОБА_1 , визначено, що пенсія не є доходом, суд вважає безпідставним, оскільки у рішенні від 27.02.2018 № 1-р/2018 зазначено, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист громадян, яке згідно з частиною другою статті 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням і не є заробітком громадян або іншим доходом, пов`язаним з будь-яким видом діяльності.

Наведеним рішенням визнано неконституційним положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Тобто, вирішуючи питання щодо неконституційності вказаних положень закону, Конституційним Судом України не вирішувалось питання щодо визначення поняття доходу, а стосувалось висновку в аспекті податкового законодавства.

Отже, твердження позивача, що пенсія не є доходом, спростовується нормами чинного законодавства.

Суд зауважує, що відповідно до Закону України "Про судовий збір" не передбачено звільнення всіх пенсіонерів від сплати судового збору при зверненні до суду, а статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі, право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі і фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Зазначена правова позиція також збігається з висновками Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року (заява № 70297/01) та Верховного Суду України, викладеними в його ухвалі від 28 вересня 2015 року у справі № 21-5496а15.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 22.03.2023 у справі №3-р(ІІ)2023 суд зазначає, що вказаним рішенням Конституційним Судом України перевірялись на відповідність Конституції України (конституційність) приписи абзаців четвертого, п`ятого частини другої статті 70 Закону України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404), абзаців третього, четвертого частини другої статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) "в частині, що надає можливість звертати стягнення на пенсію боржника, яка є єдиним джерелом доходів (основним джерелом існування) особи та розмір якої дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому законом".

Отже, даним рішенням не надавалась оцінка сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір", тому посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 22.03.2023 у справі №3-р(ІІ)2023 є необґрунтованим.

Таким чином, надані позивачем докази не є такими, що підтверджують об`єктивно її майновий стан та не доказують, що її майновий стан на час подання даного адміністративного позову у повному обсязі перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Отже, клопотання позивача про звільнення позивача від сплати судового збору у розмірі 1211,20 гривень за подання до Харківського окружного адміністративного суду позовної заяви є необґрунтованим, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення позивача від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 03.12.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк - п`ять календарних днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду документу про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Позивачем на виконання ухвали суду від 03.12.2025 про залишення позовної заяви без руху 12.12.2025 було надано до суду пояснення стосовно виправлення недоліків позовної заяви, в якій вона зазначає, що пенсія не є доходом та посилається на висновок Конституційного Суду України, зроблений у справі №1-р/2018 від 27.02.2018, що згідно ст. 151-2 Конституції України є обов`язковим для застосування, «пенсія не є доходом, а є один з видів соціальної виплати, в розумінні ст. 46 Конституції України».

До зазначених пояснень позивачем додана копія відомостей з ДРФО - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 01.12.2025 за період з 1 січня 2024 року по грудень 2024 року, з якої вбачається, що інформація щодо джерел/сум виплачених доходів та утриманих податків в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків відносно ОСОБА_1 відсутня.

Також, у наданих позивачем поясненнях вона зазначає, що не готова та не буде сплачувати судовий збір за подання даного позову.

З цього приводу суд зазначає наступне.

У рішенні від 27.02.2018 № 1-р/2018 зазначено, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист громадян, яке згідно з частиною другою статті 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням і не є заробітком громадян або іншим доходом, пов`язаним з будь-яким видом діяльності.

Наведеним рішенням визнано неконституційним положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Тобто, вирішуючи питання щодо неконституційності вказаних положень закону, Конституційним Судом України не вирішувалось питання щодо визначення поняття доходу, а стосувалось висновку в аспекті податкового законодавства.

Отже, твердження позивача, що пенсія не є доходом, спростовується нормами чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Наведені норми щодо відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру, а також звільнення від сплати судового збору закріплюють дискреційне право, а не обов`язок суду відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати. Реалізація права особи на вказане не може призводити до порушення принципу процесуального рівноправ`я сторін та знаходиться в безпосередній залежності від доведеності за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що скрутне майнове становище особи не дозволяє їй сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладену в постанові від 18 липня 2022 року у справі №161/18983/20.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, єдиною підставою для відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.

Майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір. Отже, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

З огляду на викладене, суд має можливість вирішити у спосіб, визначений наведеними нормами, питання щодо сплати судового збору, в той же час наявність такого майнового стану сторони, який не надає можливості здійснити сплату судового збору на час звернення до суду, підлягає підтвердженню саме з боку цієї сторони.

Отже, підставою для відстрочення або розстрочення, зменшення чи звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Суд враховує доводи позивача, проте зазначає, що з огляду на положення частини 1 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 8 Закону України "Про судовий збір" останні визначають необхідність встановлення у взаємозв`язку майнового стану сторони та інших передбачених ними умов.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі Креуз проти Польщі, право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі і фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Зазначена правова позиція також збігається з висновками Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року (заява № 70297/01) та Верховного Суду України, викладеними в його ухвалі від 28 вересня 2015 року у справі № 21-5496а15.

Суд зауважує, що відповідно до Закону України "Про судовий збір" не передбачено звільнення всіх пенсіонерів від сплати судового збору при зверненні до суду, а статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Таким чином, надавши до суду пояснення стосовно виправлення недоліків позовної заяви, в якій позивач зазначає, що пенсія не є доходом та посилається на висновок Конституційного Суду України, зроблений у справі №1-р/2018 від 27.02.2018, що згідно ст. 151-2 Конституції України є обов`язковим для застосування, «пенсія не є доходом, а є один з видів соціальної виплати, в розумінні ст. 46 Конституції України», зазначає, що не готова та не буде сплачувати судовий збір за подання до суду даного позову, та не надавши до суду документу про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн, як того вимагала ухвала суду від 03.12.2025, позивачем не було усунуто недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 03.12.2025 про залишення позовної заяви без руху.

Як зазначалось судом раніше, 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік ОСОБА_1 становить 1389,80 грн (27796 грн х 0,05), що є більшим за розмір судового збору за подання даного позову з однією позовною вимогою та однією похідною вимогою, як зазначається самим позивачем.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачу, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до Височанської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії належить повернути позивачу.

Згідно з положеннями ч.ч. 5, 6, 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 169, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Височанської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Панов М.М.