Справа № 320/43085/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року Справа № 320/43085/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Кузьмишиної О.М., Мєзєнцева Є.І.,

за участі секретаря Бродацької І.А.

Позивача ОСОБА_1 ,

Представника Відповідача Кирилюка Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у м. Києві

про визнання протиправними та скасування наказів,

поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - Відповідач), в якому, з урахуванням об`єднання позовних вимог, просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 24 жовтня 2023 року №1701 «Про застосування дисциплінарного стягнення до майора поліції ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 17 листопада 2023 року №2033 о/с «Про особовий склад»;

- поновити ОСОБА_1 , на посаді старшого інспектора-чергової частини відділу моніторингу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18 листопада 2023 року до дату винесення судового рішення.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначав, що дисциплінарний проступок ним не вчинявся, а висновки службового розслідування є необґрунтованими та упередженими.

При цьому, ОСОБА_1 також стверджував, що підставою для винесення оскаржуваного наказу стало відкриття кримінального провадження №0000201 від 27 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.362, ч.2 ст.361-2 КК України стосовно нього. Будь-яких інших порушень дисципліни, ніж тих, які розслідуються в рамках кримінального провадження стосовно позивача, встановлено не було, відтак фактичне звільнення його із займаної посади відбулось лише з підстави наявності кримінального провадження, що є порушенням презумпції невинуватості.

Крім того, Позивач зазначав, що йому не було запропоновано надати пояснення щодо відомих йому відомостей про діяння, яке стало підставою для признання службового розслідування.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні службового розслідування, за наявності ознак кримінального правопорушення, в разі прийняття рішення про звільнення зі служби у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, обов`язково повинні бути встановлені інші порушення дисципліни, відмінні від тих, які інкримінуються в рамках кримінального провадження.

При цьому, суд відзначив, що при розгляді цієї адміністративної справи будь-яких інших порушень дисципліни, ніж тих, які розслідуються в рамках кримінального провадження стосовно Позивача, встановлено не було.

Суд також зазначив, що, наявність лише «широкого розголосу», на яке посилався Відповідач, не може слугувати підставою для застосування до Позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з лав Національної поліції України, оскільки при визначенні порушення дисципліни поліцейськими необхідно з`ясовувати характер проступку.

Також судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_1 за час роботи в органах внутрішніх справ зарекомендував себе з позитивної сторони.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, наполягаючи на тому, що спірні накази ГУНП у м. Києві винесені в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про Національну поліцію», Дисциплінарним статутом Національної поліції України.

При цьому Апелянт посилається на обставини, які були встановлені в ході службового розслідування та висновки дисциплінарної комісії та зазначає, що Позивач неодноразово здійснював безпідставні перевірки осіб за обліками ІПНП, які не були пов?язані із безпосереднім виконанням його функціональних обов?язків, а отримана ним службова інформація з обмеженим доступом використовувалася у приватних цілях для передачі такої інформації третім особам, які не мають відповідного права доступу до системи та інформації з неї, що негативно вплинуло на авторитет поліції серед суспільства і поставили під сумнів завдання поліцейського, як представника влади.

Разом з тим, Апелянт відзначив, що в межах службового розслідування, неможливо встановити яким саме чином була використана дана інформація з об?єктивних причин, а отже неможливо й осягнути обсяг збитків, завданих Національній поліції Україні та суспільству.

Обґрунтовуючи свої вимоги Апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постанові від 07.02.2020 у справі №260/1118/18.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу і у якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду-без змін.

При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що сам по собі факт внесення відомостей до ЄРДР та повідомлення про підозру і обрання Позивачеві запобіжного заходу не свідчить про скоєння ним дисциплінарного проступку та порушення Присяги працівником поліції.

Також Позивач стверджує, підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності є висновки Відповідача щодо вчинення ОСОБА_1 протитравних дій, які містять ознаки кримінального правопорушення та викладені в повідомленні про підозру.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2025, занесеною до протоколу судового засідання, у судове засідання для допиту в якості свідка було викликано ОСОБА_2 .

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2025, занесеною до протоколу судового засідання, було задоволено клопотання Апелянта про виклик свідка, у судове засідання для допиту в якості свідка було викликано ОСОБА_3 .

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2025, занесеною до протоколу судового засідання, явку свідка ОСОБА_2 у судове засідання визнано неможливою.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що у момент виникнення спірних правовідносин він був безпосерднім керівником ОСОБА_1 , після звільнення останнього будь-які відносини між ними не підтримуються, конфліктних ситуацій не виникало. Йому стало відомо, що майор поліції ОСОБА_1 , спільно з іншими цивільними громадянами, можливо перебуваючи у злочинній змові, організував злочинну схему, маючи доступ до персональних даних - передавав їх іншим особам, можливо за винагороду. Також повідомив, що Позивач був ознайомлений з необхідністю дотримання вимог про нерозголошення персональних даних.

У судових засіданнях представник Апелянта підтримав апеляційну скаргу в межах доводів та вимог, викладених письмово. Повідомив про повноту наявних у матеріалах справи доказів. Просив скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та у задоволенні позовних вимог - відмовити.

У судовому засіданні Позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували. Представниця Позивача надавала пояснення, аналогічні тим, що були викладені письмово. Позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 призначений на посаду старшого інспектора-чергового чергової частини відділу моніторингу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

За фактом розслідування відносно ОСОБА_1 кримінального провадження №0000201 від 27 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 361-2 КК України Головним управлінням національної поліції у м. Києві призначено службове розслідування.

Згідно Наказу Головного управління Національної поліції України у м. Києві №1701 від 24 жовтня 2023 року, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про національну поліцію», пункту 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Присяги працівника поліції та функціональних обов`язків, до старшого інспектора-чергового частини відділу моніторингу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Згідно Наказу Головного управління Національної поліції України у м. Києві №2033 о/с від 17 листопада 2023 року звільнено майора поліції ОСОБА_1 з посади старшого інспектора-чергової частини відділу моніторингу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, 17 листопада 2023 року.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), Правилами етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179 (далі - Правила № 1179), Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 (далі - Порядок № 893).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі ст. 2 Закону № 580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Частиною першою статті 3 Закону № 580-VIII передбачено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У частині першій статті 7 та в частині першій статті 8 Закону № 580-VIII визначено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина третя статті 11 Закону № 580-VIII).

Відповідно до частин першої статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків.

Згідно зі ст. 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

«Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Згідно з частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 19 Закону № 580-VIII передбачено, що в разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента країни і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень (частина третя статті 1 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до п. 6 розділу IV Положення про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України» користувачі системи ІПНП зобов`язані не розголошувати у будь-який спосіб інформацію, яка їм стала відома у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, крім випадків, передбачених законом, відповідають за достовірність інформації, що вводиться ними до відповідних інформаційних ресурсів системи ІПНП, та зобов`язані дотримуватися законодавства у сфері захисту інформації.

У статті 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст. 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, як, зокрема, звільнення з посади.

Згідно зі ст.ст. 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у тому числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Аналогічні положення закріплені і у Порядку № 893.

Також вказаним Порядком № 893 передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку № 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до пп.14 п. 2 розділу ІІІ Положення №893, голова дисциплінарної комісії: після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим волевиявленням поліцейського, стосовно якого проводилося службове розслідування, забезпечує ознайомлення його із затвердженим висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, з дотриманням вимог законодавства України.

Факт ознайомлення із затвердженим висновком службового розслідування або отримання його копії оформлюється відповідним записом на останньому аркуші (за відсутності вільного місця - на його звороті) цього висновку із проставленням підпису, зазначенням прізвища та ініціалів поліцейського, який з ним ознайомився, а також дати ознайомлення.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством регламентовано обов`язок осіб, які проходять службу в органах поліції знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки та утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.

Як зазначено у висновку службового розслідування за фактом можливих неправомірних дій майора поліції ОСОБА_1 , та вбачається з матеріалів справи, останній 15.05.2020 підписав зобов`язання щодо дотримання вимог про нерозголошення персональних даних, згідно з яким він, як поліцейський, зобов`язувався не опрацьовувати інформацію або пошукові запити до інформаційних підсистем системи ІПНП, якщо це не пов`язано з безпосереднім виконанням покладених на нього службових обов`язків, у тому числі, на прохання сторонніх осіб та не фотографувати, не копіювати та не розповсюджувати інформацію з систем ІПНП у випадках, що не пов`язані з виконанням службових обов`язків/т. 1 а.с. 117/.

Втім, під час проведення службового розслідування Відповідачем установлено у діях ОСОБА_1 склад дисциплінарного проступку, що виразився у збереженні та передачі інформації з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» третім особам, які не мають відповідного права доступу до системи та інформації з неї, чим порушено вимоги пунктів 1, 2, 3, 5 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», частини п`ятої та шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних», пунктів 1, 2 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 6 розділу IV Положення про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України».

Вказані обставини підтверджуються також отриманими в ході службового розслідування поясненнями заступника начальника відділу моніторингу Перського УП ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_3., який пояснив, що 27.06.2023 йому стало відомо, що майор поліції ОСОБА_4 , спільно з іншими цивільними громадянами, можливо перебуваючи у злочинній змові, організував злочинну схему, направлену на одержання неправомірної вигоди, маючи доступ до автоматизованої інформаційно-пошукової системи МВС України, доступ до якої обмежено, несанкціоновано копіював та передавав наявну в цій системі інформацію стороннім особам, що призвело до її витоку та розповсюдження.

Такі пояснення, надані ОСОБА_3 під час службового розслідування узгоджуються з показами, наданими ним як свідком у залі судового засідання.

Також під час проведення службового розслідування надав пояснення інспектор-черговий чергової частини Печерського УП ГУНП у м. Києві лейтенант поліції ОСОБА_2 , який повідомив, що був присутній під час проведення санкціонованого обшуку за робочим місцем Позивача. Зазначив, що під час проведення процесуальних дій на службовому комп`ютері ОСОБА_1 було виявлено файл у форматі «Word», а саме інформацію з автоматизованої інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» відносно ОСОБА_5 .

Пояснення зазначених вище осіб, а також матеріали досудового розслідування стали підставою для висновку про вчинення Позивачем дисциплінарного правопорушення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що у висновку службового розслідування не зазначено вчинення Позивачем будь-яких інших порушень ніж ті, які стали підставою для внесення відомостей до ЄРДР №0000201 від 27 червня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.362, ч.2 ст.361-2 КК України. Позаяк, Відповідачем встановлено інші порушення дисципліни, відмінні від тих, які інкримінуються в рамках кримінального провадження, зокрема порушення пунктів 1, 2, 3, 5 частини першої статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 6 розділу IV Положення про інформаційно-комунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України».

Окрім того, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що згідно службової характеристики, ОСОБА_1 зарекомендував себе опосередковано/т.1 а.с. 114/.

Отже, відсутні правові підстави стверджувати про наявність пом`якшуючих обставин або ненадання під час службового розслідування об`єктивної оцінки особі Позивача, його попередній поведінці.

В аспекті наведеного колегія суддів зауважує, що вчинки, які дискредитують працівників поліції та підривають авторитет Національної поліції, порушують права людини пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже, дискредитація звання поліцейського за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів Національної поліції і її працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Аналіз нормативно-правових актів, які регулюють діяльність працівників органів поліції, дає підстави дійти висновку, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2025 року у справі № 240/8208/23.

Тому виходячи з правового регулювання спірних відносин, Позивач, у силу своїх службових обов`язків, був зобов`язаний не допускати використання та розповсюдження інформації з системи ІПНП у випадку, якщо це не пов`язано з виконанням його службових обов`язків, про що Позивач як поліцейський взяв на себе зобов`язання, і не вчиняти дій, які ганьблять звання працівника поліції або підривають її авторитет чи носять корисливий або протиправний характер.

З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, колегія суддів погоджується приходить до висновку, що Відповідачем правильно кваліфіковано дії Позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Разом з тим, враховуючи тяжкість проступку та його наслідки, які, як правильно зазначив Відповідач, фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, колегія суддів уважає правомірним притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, який є правомірним і пропорційним, оскільки продовження служби є несумісним з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських.

При цьому відсутність вироку суду про визнання Позивача винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні не є підставою для скасування спірних наказів, адже його звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни. Зокрема, в наказі про звільнення вказаний пункт 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII, а не пункт 10 цієї норми.

Аналогічний підхід при вирішення спорів цієї категорії застосований у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі № 120/8381/20-а, від 28 жовтня 2021 року у справі № 520/1578/2020, від 03 серпня 2023 року у справі № 160/7157/19, від 14 вересня 2023 року у справі № 200/1018/21-а, від 11 липня 2023 року у справі №1.380.2019.002223, від 14 березня 2023 року у справі № 320/1206/21, від 12 травня 2022 року у справі № 260/1/19, на які посилається відповідач, як на підставу касаційного оскарження.

Твердження Позивача, викладене у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що Відповідачем не було запропоновано надати будь-які пояснення щодо діяння, яке стало підставою для призначення службового розслідування є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 , у зв`язку з його перебуванням на лікарняному, засобами електронної комунікації на мобільний телефон НОМЕР_1 неодноразово направлялися листи про інформування щодо початку службового розслідування, питання та бланк пояснення. Втім, правом щодо надання пояснень Позивач не скористався, у визначений термін не прибув, за місцем проживання 05.10.2023 також був відсутній, про що складено акт про відмову надати пояснення від 05.10.2023 /т. 1 а.с. 111/. При цьому, колегія суддів відзначає, що особа, щодо якої здійснюється службове розслідування - Позивач, також повинен вживати активних дій задля реалізації свого права на захист.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, судова колегія також враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, на виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, довів ті обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції не повно встановлено обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції у м. Києві підлягає задоволенню, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року - скасуванню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати в цій справі перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року- скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 18 грудня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.М. Кузьмишина

Є.І. Мєзєнцев