Справа № 420/27557/21
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 420/27557/21

адміністративне провадження № К/990/41199/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білоуса О.В.,

суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,

за участю секретаря судового засідання Носенко Л.О.,

представника позивача Некрасова О.В.,

представника відповідача Авертюка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з трансляцією в мережі Інтернет Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 6 червня 2025 року (головуючий суддя Білостоцький О.В.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року (головуючий суддя Димерлій О.О., судді Вербицька Н.В., Шляхтицький О.І.) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «СИНТЕЗ ОЙЛ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями «СИНТЕЗ ОЙЛ» (далі - ПАТ з ІІ «СИНТЕЗ ОЙЛ») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі - ГУ ДПС в Одеській області), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21 грудня 2021 року: №1, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 645420 грн та №1, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 34330986 грн (у тому числі за податковими та/або іншими зобов`язаннями - 27451189 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 6862797 грн).

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, які прийняті виключно на припущеннях контролюючого органу, всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства України, оскільки висновки податкового органу про порушення позивачем податкового законодавства не обґрунтовані посиланням на відповідні обставини, а господарські операції ПАТ з ІІ «СИНТЕЗ ОЙЛ» з контрагентом мали реальний характер.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 6 червня 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 21 грудня 2021 року. Стягнуто з ГУ ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 22700 грн.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, ГУ ДПС в Одеській області звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.

У касаційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 6 червня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року. Витребувано з Одеського окружного адміністративного суду справу.

Підставами для відкриття касаційного провадження у справі є оскарження судового рішення, зазначеного у частині першій статті 328 КАС України, з посиланням у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та на те, що в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України), а також з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зокрема відповідач у скарзі зазначає, що cуди першої та апеляційної інстанцій приймаючи оскаржувані рішення у даній справі, неправильно застосували норми підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14, підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 та підпункту 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 Податково кодексу України (далі - ПК України).

Податковий орган у скарзі вказує, якщо господарська операція фактично не відбулася, первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції, а первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 КАС України щодо достовірності доказів.

Скаржник наголошує, що первинні документи не можуть свідчити про фактичне придбання ПАТ з ІІ «Синтез Ойл» у ПАТ «Укртатнафта» товару - дизельне пальне згідно з Актом приймання-передачі нафтопродуктів по договору поставки нафтопродуктів від 30 червня 2020 року №81732588 у кількості 6940 тон, та послуг зі зберігання до договору поставки нафтопродуктів. А тому неможливо встановити реальність здійснення фінансово-господарської діяльності вказаних контрагентів та фінансово-господарських взаємовідносини між ПАТ з ІІ «Синтез Ойл» та ПАТ «Укртатнафта» мають ознаки, які свідчать про безтоварність проведених операцій.

Відповідач вказує що є наявний факт у відповідності до норм Цивільного кодексу України - реалізації нафтопродуктів (пального), але у відповідності до СЕА РПСЕ (податкової інформації) такі нафтопродукти відсутні (не були реалізовані, відсутні залишки, відсутня інформація щодо зберігання і так далі). Тобто наявність палива, його реалізація (передача) відбулася лише в паперовому вигляді.

Отже висновки судів є помилковими, а позиція податкового органу ґрунтується на неможливості передачі пального, що фактично не було виробленим або придбаним ПАТ «УКРТАТНАФТА» (та в подальшому переданим згідно акту-передачі ПАТ з ІІ «СИНТЕЗ ОЙЛ»).

На думку контролюючого органу, судами попередніх інстанцій при прийнятті рішень було враховано наявність документів та принцип «індивідуальної відповідальності платника податків» як доказ (факт) реальності вчинення господарської операції, але до уваги не взято принцип «превалювання сутності над формою», принцип «офіційного з`ясування всіх обставин у справі», принцип «об`єктивності» та «ділову мету» заключення договорів, що тісно пов`язано з концепцію «належної обачності при виборі контрагента». Судами формально досліджено надані податковим органом докази та суди не досліджували докази окремо та у сукупності.

Оцінка судами першої та апеляційної інстанцій первинних документів наданих до перевірки та суду, на підставі яких було задекларовано витрати та податковий кредит у зв`язку з отриманими від контрагентів товарів/послуг, не відповідають вищезазначеним нормам статті 71, 72, 77, 90 КАС України.

Відповідно до вказаних норм суди мали б встановити обставини щодо реального змісту господарських операцій між позивачем та ПАТ «УКРТАТНАФТА» з огляду на обставини на які посилається відповідач. З урахуванням обставин справи та документів наданих до суду сторонами по справі, ГУ ДПС в Одеській області вважає, що судами не у повній мірі досліджені усі докази у справі, чим порушено норми процесуального права.

Позивач, скориставшись своїм правом надав до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень зазначив, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Справа № 420/27557/21 надійшла до Верховного Суду 7 листопада 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, переглянувши судові рішення першої та апеляційної інстанцій в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ГУ ДПС в Одеській області проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ з ІІ «СИНТЕЗ ОЙЛ» з питань дотримання податкового законодавства за період з 1 січня 2018 року по 30 червня 2021 року, валютного - за період з 1 січня 2018 року по 30 червня 2021 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 1 січня 2018 року по 30 червня 2021 року, за результатами якої 1 грудня 2021 року складено Акт №26060/15-32-07-01-07/14343703 (далі - Акт перевірки).

Згідно висновків Акта перевірки встановлено порушення позивачем вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, пунктів 198.1, 198.3, 198.5 статті 198 ПК України з підстави неправомірного формування даних податкового обліку за наслідками придбання дизельного пального в Публічного акціонерного товариства «УКРТАТНАФТА» з огляду на фіктивний характер проведеної поставки, що мотивовано відсутністю джерела походження товару.

Обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган зазначав, що відповідно до даних Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового за період з 30 червня 2020 року по 31 серпня 2020 року у ПАТ «Укртатнафта» ліміт дизельного пального (код згідно з УКТ ЗЕД ) складав 1517180,54 л, приведених до температури 15 градусів Цельсія. При цьому відсутні залишки такого пального у розмірі 6940 т, які б знаходилися на складі контрагента платника на дату складання Акта від 30 червня 2020 року № 81732588 приймання-передачі нафтопродуктів за договором поставки нафтопродуктів від 30 червня 2020 року №507/2/2118, укладеним між ПАТ «УКРТАТНАФТА» та ПАТ з ІІ «СИНТЕЗ ОЙЛ».

На підставі зазначеного Акта перевірки відповідачем 21 грудня 2021 року прийнято податкові повідомлення-рішення: №1, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 645420 грн; №1, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 34 330986 грн (у тому числі за податковими та/або іншими зобов`язаннями - 27451189 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 6862797 грн).

Cуд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення виходив з того, що придбання платником нафтопродуктів (пального) у ПАТ «УКРТАТНАФТА» підтверджується належним чином складеними первинними документами. Факт відсутності в базі даних «Єдине вікно поданої електронної звітності» конкретної операції з відвантаження палива на користь ПАТ з ІІ «СИНТЕЗ ОЙЛ», не доводить відсутність у ПАТ «УКРТАТНАФТА» належної кількості палива на час укладання оспорюваного правочину. При цьому суд врахував лист контрагента платника від 24 листопада 2021 року № 38/10-9518, яким підтверджено наявність палива дизельного у кількості 6940 т на дату складання Акта передачі за Договором від 30 червня 2020 року №507/2/2118. Крім того, суд зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у справі №420/2979/22, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ГУ ДПС в Одеській області, оскільки податковим органом не доведено підстав визнання Договору поставки від 30 червня 2020 року №507/2/2118 недійсним. У наведеній справі суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що договір поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30 червня 2020 року містить всі істотні умови, які передбачені чинним законодавством, а вчинення дій з метою його виконання підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, що знаходяться у матеріалах справи, відомості в яких також стороною позивача за час розгляду справи спростовані не були. За наслідками касаційного оскарження вказані судові рішення, постановою Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі №420/2979/22 залишено без змін. У свою чергу під час розгляду контролюючим органом не спростовано реального економічного змісту оспорюваної господарської операції та спрямування її на досягнення певного економічного ефекту. Крім того, податковим органом не надано доказів на підтвердження того, що ПАТ з ІІ «СИНТЕЗ ОЙЛ» у момент зберігання придбаного дизельного пального в резервуарах ПАТ «Укртатнафта» на умовах Договору №507/2/2118 від 30 червня 2020 року, діяв не з метою фактичного приросту (зміни вартості) активів, який повинен був настати в результаті здійснення відповідної господарської операції.

Зазначена позиція підтримана П`ятим апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.

ПК України регулює відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

За приписами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відтак, витрати для цілей визначення фінансового результату до оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, між ПАТ з ІІ «СИНТЕЗ ОЙЛ» (покупець) та ПАТ «УКРТАТНАФТА» (постачальник) 30 червня 2020 року укладено Договір поставки нафтопродуктів №507/2/2118, а саме на постачання «палива дизельного Energy-ДП-Л-Євро5-В0 ДСТУ 7688:2015 код УКТ ЗЕД у кількості 6940 тонн».

Положеннями підпункту 2.1 Договору визначено, що базис поставки - EXW (франко-резервуар ПАТ «УКРТАТНАФТА» м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3), згідно із Інкотермс 2010. Правила ІСС з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі.

Згідно підпункту 2.2 вказано Договору, передача товару здійснюється партіями на підставі актів приймання-передачі нафтопродуктів, підписаних сторонами.

Якщо, до закінчення дня, протягом якого товар був переданий постачальником покупцеві згідно із актами приймання-передачі нафтопродуктів, покупець не відвантажить (не вибрав) такий товар, то товар вважається переданим покупцем постачальнику на зберігання в кількості, зазначеній в акті приймання-передачі нафтопродуктів.

В такому випадку, оформлений сторонами, відповідно до підпункту 2 договору, акт приймання-передачі нафтопродуктів буде документом, який одночасно підтверджує, як факт поставки постачальником покупцеві товару, так і факт передачі покупцем постачальнику такого товару на зберігання (підпункт 2.4 Договору).

Згідно Акта приймання-передачі нафтопродуктів від 30 червня 2020 року № 81732588 постачальник передав, а покупець прийняв паливо дизельне Energy-ДП-Л-Євро5-В0 ДСТУ 7688:2015 код УКТ ЗЕД у кількості 6940 тонн на загальну суму 166393856,40 грн, у тому числі ПДВ 27732309,40 грн, на умовах EXW (франко-резервуар ПАТ «УКРТАТНАФТА» м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3).

На підставі зазначеного Акта приймання-передачі нафтопродуктів, позивачем оприбутковано паливо дизельне Energy-ДП-Л-Євро5-В0 ДСТУ 7688:2015 код УКТ ЗЕД у кількості 6940 тонн на загальну суму 166393856,40 грн, у тому числі ПДВ - 27732309,40 грн, на умовах EXW (франко-резервуар ПАТ «УКРТАТНАФТА» м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3).

Згідно умов Додаткової угоди №1 від 31 серпня 2020 року до Договору поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30 червня 2020 року, у зв`язку з неможливістю здійснення покупцем оплати товару, сторони дійшли згоди, що покупець повертає товар в строк по 31 серпня 2020 року включно, поставленого постачальником згідно із договором поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30 червня 2020 року на умовах поставки - EXW (франко-резервуар ПАТ «УКРТАТНАФТА» м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3) згідно «Інкотермс 2010».

Товар повернуто відповідно до актів № 1 від 31 серпня 2020 року на 4717,196 тонн та №2 від 31 серпня 2020 року на 2222,804 тонн.

Відповідно до змісту Акта перевірки податковим органом встановлено, що згідно даних системи СЕА РПСЕ (Система електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового) за період з 30 червня 2020 року - 31 серпня 2020 року у ПАТ «УКРТАТНАФТА» ліміт дизельного пального (код УКТ ЗЕД ) складав 1517180.54 літрів приведених до температури 15 градусів Цельсія.

За даними СЕА РПСЕ у ПАТ «УКРТАТНАФТА» дизельне пальне (код УКТ ЗЕД ) відсутні залишки такого пального у розмірі 6940 тонн, які б знаходилися на складі ПАТ «УКРТАТНАФТА» на дату складання Акта від 30 червня 2020 року №81732588 приймання-передачі нафтопродуктів по договору поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30 червня 2020 року.

Враховуючи зазначене, на думку податкового органу, не можливо встановити реальність здійснення фінансово-господарської діяльності вказаних вище контрагентів та відповідно, фінансово-господарські взаємовідносини між ПАТ «Укртатнафта» та ПАТ з ІІ «СИНТЕЗ ОЙЛ» мають ознаки, які свідчать про безтоварність проведених операцій. Фактично відбулося лише документальне оформлення операції з приймання-передачі нафтопродуктів та надання послуг зі зберігання нафтопродуктів на адресу позивача.

Водночас судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ПАТ «УКРТАТНАФТА» є 19.20 виробництво продуктів нафтоперероблення та останнє є переробником нафти з повним технологічним циклом.

Судами попередніх інстанції встановлено, що ПАТ «УКРТАТНАФТА» не заперечує факт відсутності у базі даних «Єдине вікно поданої електронної звітності» конкретної операції з відвантаження палива на користь ПАТ з ІІ «Синтез ОЙЛ», оскільки фактичне таке відвантаження не відбулось. Відповідно до вимог ПК України, СЕА РПСЕ забезпечує облік за кожним кодом УКТ ЗЕД обсягів залишків пального в розрізі акцизних складів, на які платники податку мають право зареєструвати акцизні накладні (це поняття не є тотожнім реальним залишкам пального в резервуарах).

При недостатності обсягів залишків для реєстрації акцизної накладної платник має право подати заявку на поповнення обсягів залишку пального у кількості необхідній для реєстрації накладної.

Відповідно до пункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України, акцизний склад це: а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального; в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам; г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої; ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Пунктом 230.1 статті 230 ПК України передбачено, що акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Згідно підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України, акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно із УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

За приписами підпункту 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 ПК України, розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно із УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15°С.

Розпорядники акцизних складів, на акцизних складах яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно формувати дані лише про добовий фактичний обсяг реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно із УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С.

Отже, приписами ПК України передбачено, що підприємства, які виконують повний технологічний цикл з переробки нафтопродуктів тощо в готову продукцію (пальне), яким є ПАТ «УКРТАТНАФТА», зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно формувати дані лише про добовий фактичний обсяг реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно із УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С (підпункт 230.1.3 пункт 230.1 статті 230 ПК України).

Відтак, факт відсутності в базі даних «Єдине вікно поданої електронної звітності» конкретної операції з відвантаження палива на користь ПАТ з ІІ «СИНТЕЗ ОЙЛ», не доводить відсутність у Публічного акціонерного товариства «УКРТАТНАФТА» належної кількості палива на час укладання оспорюваного правочину.

Крім того, листом від 24 листопада 2021 року №38/10-9518 ПАТ «УКРТАТНАФТА» підтвердило ПАТ з ІІ «СИНТЕЗ ОЙЛ» наявність палива дизельного у кількості 6940 тон на дату складання Акта передачі (30 червня 2020 року) за договором поставки.

Пунктами 2.5, 2.6, 2.7 умов Договору поставки передбачено залишення товару (палива) на зберігання у постачальника та передбачено строки відвантаження (вибірки) товару та умови його повернення у разі не вибірки.

При цьому судами попередніх інстанцій зазначено, що наведені вище обставини встановлені за наслідками розгляду справи №420/2979/22 за позовом ГУ ДПС в Одеській області до ПАТ з ІІ «СИНТЕЗ ОЙЛ» та ПАТ «УКРТАТНАФТА» про визнання недійсним Договору поставки №507/2/2118 від 30 червня 2020 року.

Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у справі №420/2979/22, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року, відмовлено у задоволенні позову ГУ ДПС в Одеській області, оскільки контролюючим органом не доведено підстав визнання Договору поставки недійсним, а відповідачами у свою чергу доведено з посиланням на відповіді докази реальність вказаного правочину щодо поставки. Зокрема суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що Договір поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30 червня 2020 року містить всі істотні умови, які передбачені чинним законодавством, а вчинення дій з метою його виконання підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, що знаходяться в матеріалах справи, відомості яких контролюючим органом під час розгляду справи не були спростовані.

За результатами касаційного оскарження, постановою Верховного Суду від 28 травня 2025 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі №420/2979/22 залишено без змін. Зокрема судом касаційної інстанції у постанові зазначено, що встановлені у цій справі обставини дають підстави для висновку, що податковим органом не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності умислу на укладення оскаржуваного Договору №507/2/2118 від 30 червня 2020 року без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об`єкту оподаткування або несплати податків.

У відповідності до частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що під час розгляду справи, що розглядається контролюючим органом також не спростовано реального економічного змісту оскаржуваної господарської операції та спрямування її на досягнення певного економічного ефекту. Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження доводів того, що позивач при зберіганні придбаного дизельного пального у резервуарах ПАТ «УКРТАТНАФТА» на умовах Договору №507/2/2118 від 30 червня 2020 року, діяв не з метою фактичного приросту (зміни вартості) активів, який повинен був настати в результаті здійснення відповідної господарської операції.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних вище обставин, оскільки відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 21 грудня 2021 року №1 та №1, то колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог ПАТ з ІІ «СИНТЕЗ ОЙЛ» та визнання протиправним і скасування вказаного рішення.

За приписами частин першої, другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Касаційна скарга не містить доводів та доказів, які б спростовували помилковість встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи або їх неправильної оцінки.

У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права, із вказівкою про незастосування висновків, викладених у постановах Верховного Суду, однак, при цьому посилається на правові позиції Верховного Суду, пов`язані виключно з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, що не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм права, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Інші обґрунтування касаційної скарги аналогічні доводам, наведеним відповідачем під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій, і зводяться виключно до незгоди з оцінкою судами обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено. Тобто, фактично відповідач у касаційній скарзі просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі, проте це знаходиться за межами касаційного перегляду, встановленими частиною першою статті 341 КАС України.

Отже, враховуючи встановлені судами обставини цієї справи, доводи й аргументи заявника касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне на цій стадії судового процесу відмовити у задоволенні клопотання позивача про закриття касаційного провадження, оскільки останнє подано до суду як безпідставне.

Згідно із частиною першою статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 6 червня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанову у повному обсязі складено 18 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді Н.Є.Блажівська

І.Л.Желтобрюх