Справа № 240/23748/23
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/23748/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова Оксана Гнатівна

Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

17 грудня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Служби безпеки України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. Описова частина.

1. Короткий зміст позовних вимог.

1.1 Позивач звернувся до суду із позовом до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Служби безпеки України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

1.2 В обґрунтування позовних вимог вказує, що не погоджується із прийнятим рішенням та висновком відповідачів, вважає їх помилковими та такими, які прийнято без всебічної оцінки, на підставі недостовірних доказів, що стало наслідком порушення його права на сімейне життя, возз`єднання сім`ї та дискримінацією за національною ознакою.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

2.1 17.12.2021 позивач звернувся до Коростишівського відділу УДМС України в Житомирській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну відповідно до п.6 ч.2 ст.4 Закону України "Про імміграцію".

2.2 16.02.2023 Управлінням СБУ в Житомирській області, у відповідь на запит Головного управління Державної міграційної служби в Житомирській області від 27.05.2023 за №1801.4-2293/18.1-22, повідомлено, що в результаті вжитих заходів встановлено, що ОСОБА_1 , залишив територію України 15.02.2022 в напрямку російської федерації, що унеможливлює проведення всебічної, повторної та об`єктивної оперативної перевірки щодо вказаного громадянина. Однак, враховуючи запроваджений воєнний стан у державі України та пряму військову агресію з боку російської федерації, враховуючи загрозу національній безпеці України на підставі п. 6 ст. 10 ЗУ «Про імміграцію», управління не погодило клопотання та зазначило за доцільне відмовити у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину рф ОСОБА_1 .

2.3 01.03.2023 начальником ГУ ДМС України в Житомирській області затверджено висновок про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1

2.4 В подальшому, 01.03.2023 Головним управлінням Державної міграційної служби в Житомирській області прийнято рішення №8531 від 01.03.2023 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 .

3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

3.1 Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.11.2023, у задоволенні позову відмовлено.

3.2 Суд першої інстанції послався на те, що ГУ ДМС України в Житомирській області, приймаючи рішення №8531 від 01.03.2023 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 на підставі п.6 ч.1 ст. 10 Закону №2491-III (інформації УСБУ в Житомирській області щодо загрози національній безпеці України), діяло правомірно, а тому відсутні підстави для його скасування. Крім того, зазначені у листі від 16.02.2023 за №57/1895 Управління Служби безпеки України в Житомирській області обставини, які вказують на наявність загрози національній безпеці, громадському порядку та національним інтересам України, є правомірними та скасуванню не підлягають.

4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу.

4.1 Позивач просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

4.2 Підстави для апеляційного оскарження рішення суду стало не повне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та прийняття рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

4.3 У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі заперечують проти її задоволення, та просять залишити рішення суду першої інстанції без змін. При цьому Управління Служби безпеки України в Житомирській області посилається на те, що висновок Управління наданий на запит Управління ДМС України в Житомирській області не може бути самостійним предметом оскарження.

ІІ. Мотивувальна частина.

1. Позиція апеляційного суду

Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.

1.1 Стаття 1 Закону України «Про імміграцію» №2491-III від 07.06.2001 (далі Закон №2491-ІІІ) визначає, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

1.2 Стаття 4 вказаного Закону №2491-ІІІ в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин визначає, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів, зокрема п.6 - батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

1.3 Стаття 10 Закону №2491-ІІІ визначає підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію. Так, дозвіл на імміграцію не надається, зокрема, п. 6 - в інших випадках, передбачених законами України.

1.4 Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено у Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (надалі Порядок №1983, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

1.5 Відповідно до п.9 Порядку №1983 МВС, органи Національної поліції, СБУ та її регіональні органи, Держприкордонслужба відповідно до компетенції вживають у місячний строк за зверненням ДМС, її територіальних органів та територіальних підрозділів заходів до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до ст. 10 Закону №2491-III.

1.6 Пунктом 10 Порядку №1983 встановлено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.

1.7 Відповідно абз.1 п.12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

1.8 Згідно з п.14 Порядку №1983 територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України Про імміграцію, надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби.

1.9 Пунктом 16 Порядку №1983 визначено, що у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

1.10 Тобто, Порядок №1983 передбачає своєрідний алгоритм дій органів Державної міграційної служби задля прийняття обґрунтованого рішення.

1.11 Вказані норми Порядку № 1983 не містять імперативних приписів щодо запитування органом Державної міграційної служби додаткової інформації чи запрошення іммігранта для надання ним пояснень. Втім, саме органи Державної міграційної служби, володіючи дискрецією щодо прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, повинні визначати потребу в отриманні додаткової інформації, документів тощо чи у наданні іммігрантом пояснень, ураховуючи фактичні обставини, як-от наприклад: довготривале проживання особи в Україні, наявність стійких соціальних зв`язків, сім`ї, роботи, тобто встановлення особи іммігранта. Це дасть змогу визначити чи є необхідність у застосуванні до особи обмеження у вигляді відмови у наданні дозволу на імміграцію. Більше того, дослідження такої інформації буде свідчити, що при прийнятті відповідного рішення орган Державної міграційної служби діяв розсудливо, сумлінно та обґрунтовано.

1.12 Орган Державної міграційної служби при прийнятті рішення повинен виходити із конкретних обставин, ураховувати особу іммігранта, його спосіб життя та поведінку, а також оцінити чи є достатньою наявна у нього інформація для прийняття відповідного рішення з огляду на те, які наслідки воно матиме для іммігранта.

1.13 Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 500/1254/23.

1.14 В основу прийняття оскаржуваного у цій справі рішення УДМС України в Житомирській області був покладений висновок УСБУ в Житомирській області від 16 лютого 2023 року № 57/1895, у якому стверджується, що в результаті вжитих заходів встановлено, що ОСОБА_1 , залишив територію України 15 лютого 2022 року в напрямку російської федерації, що унеможливлює проведення всебічної, повторної та об`єктивної оперативної перевірки щодо вказаного громадянина. Однак, враховуючи запроваджений воєнний стан у державі України та пряму військову агресію з боку російської федерації, враховуючи загрозу національній безпеці України на підставі пункту 6 статті 10 Закону № 2491-III, управління не погодило клопотання та зазначило за доцільне відмовити у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1

1.15 Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що УДМС України в Житомирській області, приймаючи рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину російської федерації ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини першої статті 10 Закону № 2491-III (інформації УСБУ в Житомирській області щодо загрози національній безпеці України), діяло правомірно, а тому відсутні підстави для його скасування. Наведені у листі від 16 лютого 2023 року № 57/1895 Управління Служби безпеки України в Житомирській області обставини, які вказують на наявність загрози національній безпеці, громадському порядку та національним інтересам України, є правомірними та скасуванню не підлягають.

1.16 Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки законодавець у пункті 14 Порядку № 1983 визначив, що територіальні органи і підрозділи ДМС після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону № 2491-III, надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів Служби безпеки України та Держприкордонслужби. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

1.17 Пункт 6 ст. 10 Закону №2491-ІІІ передбачає можливість відмови у наданні дозволу на імміграцію саме в інших випадках не встановлених у п.п. 1-5 цієї статті та передбачених законодавством. Таким випадком у цій справі, на переконання колегії суддів, є наявна у органів Служби безпеки України інформація про доцільність відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на імміграцію до України, про яку зазначено в листі УСБУ в Житомирській області.

1.18 Відповідно ст. 1 Закону України "Про Службу безпеки України" від 25 березня 1992 року №2229-XII (далі Закон №2229-XII) Служба безпеки України державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

1.19 Статтею 21 Закону №2229-XII визначено, що на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці. До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

1.20 Пунктом 4-5 ч.1 ст. 24 Закону №2229-XII встановлено, що Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана здійснювати контррозвідувальні заходи з метою попередження, виявлення, припинення і розкриття будь-яких форм розвідувально-підривної діяльності проти України та забезпечувати захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності України від протиправних посягань з боку окремих осіб та їх об`єднань.

1.21 Відповідно до своїх основних завдань, зокрема визначених п. 13 ст.24 Закону №2229-XII, СБУ зобов`язана: брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

1.22 Колегія суддів вважає, що зважаючи на впроваджений воєнний стан у державі Україна та пряму військову агресію з боку російської федерації, відмова у наданні дозволу на імміграцію є об`єктивною соціальною потребою демократичного суспільства, з метою захисту життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз. Вказаний захід націлений на забезпечення стабільності у сферах національної безпеки і оборони країни в цілому, що є виправданим для застосування такого заходу впливу щодо позивача.

1.23 З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пункту 13 статті 24 Закону України "Про Службу безпеки України", пунктів 3, 4, 6, 9, 10, 16 ч.1 ст. 1, ст.5, ч.2 ст. 12, ч.1 ст. 19 Закону України "Про національну безпеку України", Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та п.6 ст.10 Закону України "Про імміграцію", Управлінням не погоджено клопотання про надання дозволу на імміграцію громадянину рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що надійшло від УДМС України в Житомирській області (лист від 27.05.2022 № 1801.4-2293/18.1-22).

1.24 Оскільки від органу, одним із основних завдань якого є державна безпека України, надійшла інформація про те, що він заперечує у наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україні, ГУ ДМС України в Житомирській області зобов`язане було врахувати таку інформацію при вирішенні питання про наявність або відсутність підстав для надання громадянину російської федерації ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну. При цьому, у відповідача не має виникати сумнівів у правдивості та/або обґрунтованості наданої інформації. Слід зазначити, що в силу об`єктивних обставин, органи СБУ не можуть вказувати певну оперативну інформацію, встановлену в результаті діяльності.

1.25 Таким чином, підставою для прийняття оскаржуваного рішення відповідачем з покликанням на пункт 6 статті 10 цього Закону №2491-ІІІ, є обґрунтована інформація уповноваженого органу, яку відповідно до цього Закону, ГУДМС в Житомирській області запитує в межах своїх повноважень, з метою здійснення діяльності з розгляду заяви про імміграцію.

1.26 Крім того, право на обмеження доступу до території України для осіб, які не є громадянами України, є суверенним правом Держави, і, обґрунтовуючи застосування такого права відповідними посиланнями на інтереси держави, відповідач діяв у межах наданих йому законодавством повноважень.

1.27 Колегія суддів вважає, що наявність обставин, визначених ст. 10 Закону, які передумовлюють підстави для відмови у надані дозволу на імміграцію в Україну, не є вичерпними, а наявність у особи права на отримання дозволу на імміграцію в межах квоти або поза квотою імміграції не є безумовною підставою для надання відповідного дозволу.

Прийняттю рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу передує визначена Порядком № 1983 процедура прийняття та перевірки документів, з`ясування питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених ст. 10 Закону, в тому числі надіслання відповідних запитів до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби, які, в свою чергу, проводять після надходження таких запитів перевірки (кожен в межах своєї компетенції) з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається.

1.28 Суд першої інстанції врахував зазначені обґрунтовані підстави та дійшов вірного висновку, що інформація, яка надходить від МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби за результатами перевірки запитів щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, має бути обов`язково врахована міграційним органом, що охоплюється п.6 ч.1 ст. 10 Закону.

1.29 Щодо позовних вимог про скасування висновку Управління СБУ в Житомирській області №57/1895 від 16.02.2023, то в цій частині колегія суддів зазначає, що такий висновок відповідача, викладений у листі-відповіді не містить ознак управлінського рішення з регулюючим впливом на права чи законні інтереси інших суб`єктів права, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства на відміну від рішення органу ДМС. Обґрунтованість такого листа має перевірятися органом ДМС, який на підставі цього подання приймає рішення, яке у свою чергу повинно відповідати критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, на відповідність яких його і має перевірити адміністративний суд.

1.30 Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2020 у справі №480/296/19. Хоча у цій справі суд і надав оцінку поданню уповноваженого органу про скасування посвідки на постійне проживання, колегія вважає такий висновок релевантним до обставин цієї справи, оскільки він зводиться до права саме органу ДМС надавати оцінку такій інформації і виносити за результатами її розгляду відповідне рішення.

1.31 Таким чином, в цій частині апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

1.32 Позивач обґрунтовує позовні вимоги порушенням його права на сімейне життя та правом на возз`єднання сім`ї, а саме за місцем мешкання його дружини.

В цій частині колегія суддів враховує, що відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання громадянки рф ОСОБА_2 , як є дружиною позивача, вона зареєстрована за постійним місцем мешкання на території України з 07.10.2019 (довідка №2218 від 17.12.2021).

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України, викладеній у листі №91-34263/18/23 від 21.07.2023 (а.с. 24) позивач в період часу з 20.07.2018 по 20.07.2023, перебував на території України лише один раз в період з 11.12.2021 по 15.02.2022, виїхавши за межі України на територію російської федерації. При цьому, із заяви про дозвіл на імміграцію, поданої самим ОСОБА_1 вбачається, що донька і мати позивача мешкають на території країни його громадянства, що додатково спростовує таке обґрунтування позову.

1.33 Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц та усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

2.1 Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

2.2 Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.