Справа № 200/2459/25
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2025-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 200/2459/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Малиш Н.І., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2025 р. (суддя Озерянська Ж.М.) в адміністративній справі №200/2459/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати скасувати постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 №1/4152 від 21 березня 2025 р. та №1/4153 від 21 березня 2025 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказувалось на відсутність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки від проходження медичного огляду він не відмовлявся, тому що такий огляд йому 12.03.2025 ніхто не пропонував. Також відсутні фото та відеофіксація перевірки документів позивача представниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським, як того вимагає абз. 2 ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2025 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник/позивач наполягає на відсутності складу адміністративного правопорушення, а саме: по постанові №1/4153 у позивача був при собі військово-обліковий документ, однак його пред`явлення не вимагалося, а отже відсутнє порушення ч.6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; по постанові №1/4152 - жодного рішення про направлення на ВЛК не було прийнято та вручено, не було видано направлення, не пропонувалося проходження ВЛК, відповідно - не могло бути і «відмови». Крім того, у матеріалах справи відсутні записи фото- чи відеофіксації пред`явлення чи перевірки документів, як цього вимагає ч. 6 ст. 22 вказаного Закону. Допитані судом першої інстанції в якості свідків офіцери ТЦК безпосередньо підпорядковані керівнику, який виніс спірні постанови і прямо зацікавлені у виправданні дій своїх колег. Суд першої інстанції не врахував, що протоколи складені з порушенням ст. 254 256 КУпАП - не роз`яснено права, не вручено примірники протоколів, відсутнє рішення про направлення на ВЛК, відтак позбавлено юридичного підґрунтя застосування ст. 210-1 КУпАП

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що суд першої інстанції, дослідивши ці постанови, належним чином перевірив викладені в них обставини, оцінив надані докази та прийшов до висновку, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірним. Суд мотивовано відхилив заперечення позивача про незаконність постанов, вказавши, що вони містять усі необхідні реквізити, є зрозумілими за змістом і ґрунтуються на належних доказах.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження наявними у справі матеріалами у відповідності до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України. Обґрунтування обраного апеляційним судом виду провадження наведено в ухвалі суду від 11 листопада 2025 р.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою № 1/4152 від 21 березня 2025 р., прийнятою начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП громадянина ОСОБА_1 та накладено на нього штраф у сумі 17000 грн. (а.с.18). Постановою № 1/4153 від 21 березня 2025 р., прийнятою начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП громадянина ОСОБА_1 та накладено на нього штраф у сумі 17000 грн. (а.с.19).

ОСОБА_1 не погодився із притягненням його до адміністративної відповідальності та оскаржив ці постанови до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірних постанов.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.

Як вбачається зі змісту спірної постанови № 1/4152, 12.03.2025 року в порушення вимог абзацу 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відмовився від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, такими діями (бездіяльністю) вчинив правопорушення передбачене частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію). Обставини події зафіксовані у протоколі № 1/3513 від 12.03.2025. Доказами у вчиненні правопорушення громадянина ОСОБА_1 є повістка №200, акт відмови від ВЛК № 277 від 12.03.2025, акт відмови від отримання повістки (а.с.16,17). Постановою № 1/453 від 21.03.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності також за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення пункту 25 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 - за те, що не мав при собі військово-облікового документу (а.с.18.19).

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Стаття 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" зобов`язує громадян проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Також, у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Пунктом 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 (в редакції станом на виникнення спірних правовідносин) передбачалось, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.

Згідно підпункту 1 пункту 41 Порядку №560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Позивач підтверджує обставину перебування 12 березня 2025 р. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , до якого, за його твердженням, він був доставлений примусово. Однак заперечує обставину того, що йому пропонували пройти військово-лікарську комісію. Також, позивач наполягає на тій обставині, що він мав при собі військово-обліковий документ, про наявність якого працівники ТЦК не запитували. Обставини, які зафіксовані у протоколах №1/3513 та № 1/3514 він заперечує, а свідків, зазначених в цих протоколах, вважає зацікавленими особами, оскільки вони є офіцерами ТЦК.

З метою перевірки доводів скаржника/позивача колегією суддів ухвалою від 18 листопада 2025 р. було зобов`язано відповідача надати відеозаписи, які зазначені в якості додатків до протоколів про адміністративне правопорушення № 1/3513 та № 1/3514 від 12.03.2025.

ІНФОРМАЦІЯ_2 листом №6/18821 від 04.12.2025 повідомив суд про те, що відеозаписи як додатки до зазначених протоколів не збереглися у зв`язку із закінченням тридцяти денного строку зберігання, встановленого Інструкцією із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-та відео фіксації, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 № 532.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за приписами части 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Позивач оскаржує постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності від 21 березня 2025 р. Про обставину звернення позивача до суду ІНФОРМАЦІЯ_2 був повідомлений 11 квітня 2025 р. ухвалою Донецького окружного адміністративного суду про передачу справи до іншого суду (а.с.27-29). Відео, які зазначені в якості додатків до протоколів № 1/3513 та № 1/3514, датовані 12 березня 2025 р.

Згідно п. 2 розділу ІУ Інструкції №532 строк зберігання на сервері фото- та відеозаписів з портативних відеореєстраторів становить 30 днів з дати завантаження відповідної інформації. 3. Строк зберігання відеозаписів за рішенням керівника ТЦК та СП може бути збільшено у разі використання їх у рамках розслідування кримінального провадження та/або в провадженнях у справах про адміністративні правопорушення як джерел доказів (п. 3 розділу ІУ Інструкції № 532).

Відповідач, будучи достеменно обізнаним про ініціювання позивачем судового провадження з оскарження постанов №1/4152 та № 1/4153 від 21.03.2025, рішення про збільшення строку зберігання відеозаписів обставин подій 12.03.2025 за участю ОСОБА_1 , не прийняв.

Колегія суддів вважає, що відеозаписи, які були долучені до протоколів № 1/3513 та № 1/3514, мали розглядатись як доказ у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Однак, спірні постанови №1/4152 та № 1/4153 були прийняті без дослідження відеозаписів, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для їх прийняття. Крім того, зважаючи на те, що позивач відмовився від підписання будь-яких документів, як стверджує відповідач, відеозапис подій мав вирішальне значення при перевірці спірних постанов на предмет їх правомірності.

Крім того, частиною 6 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідач доводить правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності актами відмови від ВЛК та від отримання повістки, свідками в яких зазначені офіцери ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Однак, позивач піддав сумніву неупередженість зазначених осіб внаслідок підпорядкування їх керівництву ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На переконання колегії суддів, відеозапис подій 12.03.2025 був тим належним та достатнім доказом на підтвердження та/або спростування доводів як позивача, так і відповідача. Саме останній мав бути зацікавлений у доведенні правомірності прийнятих ним рішень, однак можливістю надати суду зазначений доказ не скористався.

Суд першої інстанції, у свою чергу, обмежився доказами, наданими відповідачем (протоколами, актами), не здійснивши перевірку доводів позивача.

Колегія суддів не ставить під сумнів обов`язок позивача, як громадянина, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, як це визначено частиною 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Проте, в межах цієї справи здійснюється перевірка рішень відповідача, як суб`єкта владних повноважень, на предмет правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів скоєння позивачем адміністративних правопорушень виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності.

Недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими є підставою для скасування оскарженого рішення, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі. Адміністративний позов колегією суддів задовольняється з мотивів, наведених у цій постанові.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів керується приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно матеріалів справи, позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції 605,90 грн. (а.с. 38) та судового збору за подачу апеляційної скарги 726,72 грн., всього на суму 1332,62 грн., які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2025 р. в адміністративній справі №200/2459/25 - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 №1/4152 від 21 березня 2025 р. та №1/4153 від 21 березня 2025 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору на суму 1332 (одна тисяча триста тридцять дві) грн. 62 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 16 грудня 2025 р. і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Н.І. Малиш

суддя О.О. Круговий