Справа № 320/35941/24
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Київ № 320/35941/24

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування окремих пунктів довідки, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування окремих пунктів довідки, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати Довідку від 12.07.2024 №250/24 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2021 рік, поданої ОСОБА_1 , Надзвичайним і Повноважним Послом України в Державі Ізраїль, в частині висновків, викладених в пунктах:

п.п. 3.1 та п.п. 3.2 п. 3 Розділу III. Описова частина Довідки щодо не зазначення у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації відомостей про резиденції в державі Ізраїль ОСОБА_1 саме як Посла;

п.п. 3.3. п. 3 Розділу III. Описова частина Довідки щодо обрання позначки «Не відомо» при вказанні вартості земельної ділянки з кадастровим номером :90:803:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації замість позначки «Не застосовується»;

п.п. 3.4. п. 3 Розділу III. Описова частина Довідки щодо вказаної вартості земельних ділянок з кадастровими номерами :00:004:0003, :00:001:0188 та :00:002:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації, як такої, що не підтверджується;

п. 4 Розділу III. Описова частина Довідки щодо вказаних відомостей про годинники у розділі 5 «Цінне рухоме майно (крім транспортних засобів)» декларації як таких, що не підтверджуються;

п.п. 5.1. п. 5 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо не вказання у розділі 8 «Корпоративні права» декларації корпоративних прав на Corino Foundation, реєстраційний номер: FL-0002.232.955-2;

п. 6 Розділу III. Описова частина Довідки щодо декларування доходів у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації у вигляді компенсаційних виплат як відомостей, що не підлягають декларуванню;

п. 6, п. 7 Розділу III. Описова частина Довідки щодо спростування наявності грошових коштів у загальній сумі 40 158 643,28 грн. вказаних у розділі 12 «Грошові активи» декларації;

п.п. 8.1. п. 8 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо способу формулювання порушення, а саме констатації, що суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 99,67 грн., замість вказання, що мала місце технічна помилка (опечатка) в одній цифрі;

а також в частині зобов`язання ОСОБА_1 , подати виправлену декларацію із відповідними змінами;

- зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції видалити з загального доступу оприлюднену на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції у розділі «ПОВНІ ПЕРЕВІРКИ» за посиланням https://nazk.gov.ua/uk/category/povni-perevirky/ Довідку від 12.07.2024 №250/24 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2021 рік, поданої ОСОБА_1 , Надзвичайним і Повноважним Послом України в Державі Ізраїль, в частині висновків, викладених в пунктах:

п.п. 3.1 та п.п. 3.2 п. 3 Розділу III. Описова частина Довідки щодо не зазначення у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації відомостей про резиденції в державі Ізраїль ОСОБА_1 саме як Посла;

п.п. 3.3. п. 3 Розділу III. Описова частина Довідки щодо обрання позначки «Не відомо» при

вказанні вартості земельної ділянки 3 кадастровим номером :90:803:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації замість позначки «Не застосовується»;

п.п. 3.4. п. 3 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо вказаної вартості земельних ділянок з кадастровими номерами :00:004:0003, :00:001:0188 та :00:002:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації, як такої, що не підтверджується;

п. 4 Розділу III. Описова частина Довідки щодо вказаних відомостей про годинники у розділі 5 «Цінне рухоме майно (крім транспортних засобів)» декларації як таких, що не підтверджуються»;

п.п. 5.1. п. 5 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо не вказання у розділі 8 «Корпоративні права» декларації корпоративних прав на Corino Foundation, реєстраційний номер: FL-0002.232.955-2;

п. 6 Розділу III. Описова частина Довідки щодо декларування доходів у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації у вигляді компенсаційних виплат як відомостей, що не підлягають декларуванню;

п. 6, п. 7 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо спростування наявності грошових коштів у загальній сумі 40 158 643,28 грн. вказаних у розділі 12 «Грошові активи» декларації;

п.п. 8.1. п. 8 Розділу III. Описова частина Довідки щодо способу формулювання порушення, а саме констатації, що суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 99,67 грн., замість вказання, що мала місце технічна помилка (опечатка) в одній цифрі.

В обґрунтування позовних позивачем зазначено, що за результатами повної перевірки поданої ним, як Надзвичайним і Повноважним Послом України в Державі Ізраїль, щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік (далі по тексту Декларація), відповідачем складено оскаржувану довідку згідно з висновками якої встановлено, що суб`єкт декларування при поданні декларації зазначив недостовірні відомості, вказав відомості, які не підлягають декларуванню, а також відомості, які не вдалося перевірити. При цьому вказано, що недостовірні відомості, зазначені у декларації, відрізняються від достовірних на загальну суму 40 158 742,95 грн, що перевищує 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації, внаслідок чого у діях cуб`єкта декларування встановлено ознаки правопорушення, передбаченого частиною другою статті 366-2 Кримінального кодексу України.

Позивач не погоджується з висновками відповідача, викладеними в:

- підпунктах 3.1 та 3.2 пункту 3 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо не зазначення у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації відомостей про резиденції в державі Ізраїль ОСОБА_1 саме як Посла;

- підпункті 3.3. пункту 3 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо обрання позначки «Не відомо» при вказанні вартості земельної ділянки з кадастровим номером :90:803:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації замість позначки «Не застосовується»;

- підпункті 3.4. пункту 3 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо вказаної вартості земельних ділянок з кадастровими номерами :00:004:0003, :00:001:0188 та :00:002:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації, як такої, що не підтверджується;

- пункті 4 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо вказаних відомостей про годинники у розділі 5 «Цінне рухоме майно (крім транспортних засобів)» декларації як таких, що не підтверджуються;

- підпункті 5.1. пункту 5 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо не вказання у розділі 8 «Корпоративні права» декларації корпоративних прав на Corino Foundation, реєстраційний номер: FL-0002.232.955-2;

- пункті 6 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо декларування доходів у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації у вигляді компенсаційних виплат як відомостей, що не підлягають декларуванню;

- пункті 6, пункті 7 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо спростування наявності грошових коштів у загальній сумі 40 158 643,28 грн. вказаних у розділі 12 «Грошові активи» декларації;

- підпункті 8.1. пункту 8 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо способу формулювання порушення, а саме констатації, що суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 99,67 грн., замість вказання, що мала місце технічна помилка (опечатка) в одній цифрі, а також в частині зобов`язання ОСОБА_1 , подати виправлену декларацію із відповідними змінами.

Вважає вказані висновки такими, що не відповідають дійсним обставинам.

Так, позивач наголошує на недотриманні відповідачем законодавчо встановленого строку для проведення перевірки, визначеного пунктом 17 Розділу V Порядку №26/21. При цьому, вважає, що відповідачем необґрунтовано було продовжено строк проведення повної перевірки декларації, поданої позивачем за 2021 рік.

Щодо викладених в оскаржуваній довідці висновків відповідача про не зазначення у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації відомостей про резиденції в державі Ізраїль ОСОБА_1 саме як Посла, позивач пояснив, що резиденції послів відповідно до Віденської конвенції про дипломатичні відносини визначаються як невід`ємна частина посольства держави. При цьому, правочин щодо користування резиденцією вчинявся не ОСОБА_1 , а посольством, як юридичною особою.

Щодо висновків відповідача, викладених у підпункті 3.3. пункту 3 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки про обрання позначки «Не відомо» при вказанні вартості земельної ділянки з кадастровим номером :90:803:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації замість позначки «Не застосовується» позивачем зазначено, що при заповненні інформації про земельну ділянку з кадастровим номером :90:803:0049 він в першу чергу керувався положеннями Закону України «Про запобігання корупції», вказавши всю відому йому інформацію про вказаний об`єкт, а також обравши позначку «Не відомо» про ту характеристику, яка йому не відома. Окрім того, на думку позивача, таке декларування інформації повністю відповідає Роз`ясненням НАЗК, а саме п. 58-1. Типи позначок в Реєстрі декларацій, п. 61. Загальні правила зазначення вартості об`єктів декларування та п. 64. Які особливості відображення відомостей про вартість земельної ділянки.

Щодо висновків відповідача, викладених підпункті 3.4. пункту 3 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо вказаної вартості земельних ділянок з кадастровими номерами :00:004:0003, :00:001:0188 та :00:002:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації, як такої, що не підтверджується, позивач пояснив, що вказані земельні ділянки ним були отримані у спадщину. Оскільки спадщину він отримав від матері, оцінка майна не проводилася, вартість земельних ділянок була визначено відповідно до документів, а саме для заповнення декларації замовлялася нормативна грошова оцінка вказаних ділянок.

Щодо висновків відповідача, викладених у пункті 4 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо вказаних відомостей про годинники у розділі 5 «Цінне рухоме майно (крім транспортних засобів)» декларації як таких, що не підтверджуються, позивач пояснив, що вказане формулювання негативно впливає на його ділову репутацію. При цьому, вказує, що відповідачем не було вжито жодних заходів з метою встановлення фізичної наявності годинників.

Щодо висновків відповідача, викладених в підпункті 5.1. пункту 5 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки стосовно не вказання у розділі 8 «Корпоративні права» декларації корпоративних прав на Corino Foundation, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , позивач пояснив, що вказаний фонд він заснував що до призначення на посаду і заснував його для можливості ймовірного управління бізнесом професійними управителями. У 2020 році позивач відобразив своє право контролю за цією юридичною особою, як і в 2021 році. Однак, за юридичною природою фонду останній не управляє даною юридичною особою. У той же час, у період перебування декларанта на посаді останній не вносив до вказаного фонду будь-яких активів для управління, а тому 06.02.2024 він був припинений. Вказано, що даний фонд вже був предметом попередньої повної перевірки декларації ОСОБА_1 і з цього приводу НАЗК не було констатовано жодних порушень, зокрема, в ході попередньої перевірки НАЗК вирішено, що ОСОБА_1 правильно задекларовано відомості про ОСОБА_2 . Вважає, що НАЗК оскаржуваним рішенням (довідкою) протиправно вирішено про наявність корпоративних прав у ОСОБА_1 на ОСОБА_3 , реєстраційний номер: НОМЕР_1 та протиправно зобов`язано останнього вказати це у виправленій декларації.

Щодо висновків відповідача, викладених пункті 6 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки про декларування доходів у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації у вигляді компенсаційних виплат як відомостей, що не підлягають декларуванню позивач пояснив, що компенсаційні виплати не є заробітною платою, але відповідно до пункту 7 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» у декларації зазначаються отримані доходи суб`єкта декларування або членів сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, аліменти, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки, а також соціальні виплати та субсидії у разі виплати їх у грошовій формі та інші доходи. Зауважено, що фактично на час відрядження Посла компенсаційні виплати є основним доходом останнього як працівника дипломатичної служби, оскільки такі виплати більші за суму заробітної плати. Відтак, вважає, що компенсаційні виплати відповідно до вимог законодавства підлягають декларуванню, а рішення НАЗК подати виправлену декларацію без відомостей про такі виплати є протиправним.

Щодо висновків відповідача, викладених у пункті 6, пункті 7 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки стосовно спростування наявності грошових коштів у загальній сумі 40 158 643,28 грн. вказаних у розділі 12 «Грошові активи» декларації позивач вказав, що до моменту призначення його на посаду Надзвичайного і Повноважного Посла України в Державі Ізраїль він займався комерційною діяльністю, про що свідчить наявність в нього ряду корпоративних прав низки компаній, які ведуть активну та прибуткову господарську діяльність. Задекларовані позивачем кошти були наявні в останнього ще до виконання функцій держави, а тому, вважає, що останні не можуть мати корупційних ризиків. Позивач наголосив на тому, що відповідачем не було враховано того, що задекларований розмір коштів за 2020 рік був також відображений і в декларації за 2021 рік, оскільки ці кошти продовжують перебувати у володінні декларанта. Окрім того, до цих коштів в декларації за 2021 рік була додана сума коштів, отриманих після призначення на посаду та періоду, який вже перевірявся.

Щодо висновків відповідача, викладених у підпункті 8.1. пункту 8 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки стосовно способу формулювання порушення, а саме констатації, що суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 99,67 грн., замість вказання, що мала місце технічна помилка (опечатка) в одній цифрі, а також в частині зобов`язання ОСОБА_1 , подати виправлену декларацію із відповідними змінами позивач вказав, що при декларуванні вказаного видатку він допустив технічну помилку (опечатку), вказавши невірно одну цифру, а не задекларувавши очевидно невірний розмір видатку. Зазначено, що дана обставина підтверджується тим, що до подачі декларації за 2021 рік ОСОБА_1 19.08.2021 вже декларував вказаний видаток як суттєву зміну в майновому стані, вказавши вірний розмір видатку, а саме 308 875,00 грн. Таким чином, вважає, що зазначений висновок в частині формулювання причини виявленої помилки не відповідає дійсності.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.07.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.07.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (вх. від 30.07.2024 №66560) відмовлено.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що у період з 05.02.2024 по 11.07.2024 було проведено повну перевірку декларації позивача за 2021 рік на підставі абзацу 2 частини першої статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» та підпункту 1 пункту 1 розділу ІІ Порядку проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 29.01.2021 №26/21. За результатами проведення повної перевірки декларації позивача за 2021 рік складено Довідку №250/24, зі змісту якої вбачається, що суб`єкт декларування при складенні та поданні відповідної декларації за 2021 рік вказав недостовірні відомості.

Щодо наданих під час перевірки пояснень позивача відповідач зазначив, що з урахуванням того, що надані письмові пояснення не узгоджуються з положеннями законодавства та зводяться до того, що не відображення у декларації відомостей, які мають бути там відображені зумовлено технічними помилками та відсутністю умислу, вони не спростовують встановлених обставин за результатами перевірки декларації, відповідно вони й не могли вплинути на зміст складеної за наслідками проведення перевірки Довідки.

Щодо відомостей, вказаних у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації відповідач зазначив, що: суб`єкт декларування не зазначив відомостей про резиденцію, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебувала в його користуванні у період з 01.01.2021 по 04.08.2021, що підтверджується договором оренди від 08.07.2015, продовженням угоди від 10.06.2019 та поясненнями суб`єкта декларування; cуб`єкт декларування не зазначив відомостей про резиденцію, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , Герилія, Ізраїль (19 Keren Hayesod str., Herzliya Pituach, Israel), яка перебувала в його користуванні у період з 04.08.2021 по 31.12.2021 та в користуванні члена сім`ї (сина) у період з 12.08.2021 по 31.12.2021, що підтверджується договором оренди від 04.08.2021 та поясненнями суб`єкта декларування.

Відповідач наголошує на тому, що інформація про житло працівника дипломатичної служби на території іноземної держави (будинок, квартиру тощо) підлягає декларуванню як таке, що перебуває у дипломата на праві користування.

Разом з тим, відповідач вказав, що суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, про земельну ділянку, кадастровий номер :90:803:0049, обравши у полі щодо вартості позначку «Не відомо». Встановлено, що вказана земельна ділянка набута суб`єктом декларування у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину від його матері - ОСОБА_4 , що свідчить про успадкування позивачем земельної ділянки з кадастровим номером :90:803:0049, як членом сім`ї спадкодавця першого ступеня споріднення. При цьому, вказано, що якщо спадщина / подарунок оподатковується за нульовою ставкою та оцінка успадкованого / подарованого майна не проводилася, відомості про неї відсутні у договорі дарування або іншому документі про перехід прав, то при заповненні відповідного поля декларації про вартість майна слід обрати позначку «Не застосовується».

Окрім того, за посиланням відповідача, суб`єкт декларування зазначив відомості про вартість земельних ділянок, кадастровий номер :00:004:0003, у розмірі 105 215 грн; кадастровий номер :00:001:0188, у розмірі 110 404 грн; та кадастровий номер :00:002:0049, у розмірі 111 695 грн, вказавши, що це вартість за останньою грошовою оцінкою. Під час перевірки встановлено, що вказані земельні ділянки набуті суб`єктом декларування у власність на підставі свідоцтв про право на спадщину від 18.02.2021. Разом з тим перевірити вартість, відображену у декларації, не вдалось.

Щодо відомостей, вказаних у розділі 5 «Цінне рухоме майно (крім транспортних засобів)» декларації відповідач вказав, що суб`єкт декларування у розділі 5 «Цінне рухоме майно (крім транспортних засобів)» декларації зазначив відомості про годинники Отеgа Consellation Quartz, Ulysse Nardin Marine Chronometer 1846, Patek Philippe Gold 0, Rolex Oyster perpetual Yacht master, Hublot Bing Bang limited edition, Rolex Cosmograph oyster perpeyulaon, які належать йому на праві власності, не вказавши їх вартості. Під час повної перевірки Національним агентством направлено ОСОБА_1 запит про надання пояснень, в якому запропоновано надати пояснення та зобов`язано надати підтверджуючі документи або їх завірені копії (за наявності), на підставі яких було внесено відомості до вказаного розділу декларації. Також зобов`язано надати документи (за наявності) щодо кожного годинника, на підставі яких було внесено відомості до цього розділу декларації та документи, які містять відомості про вартість на дату набуття права або за останньою оцінкою, а також повідомити спосіб набуття таких активів. Як вказано відповідачем, суб`єкт декларування пояснив, що право власності на вказані об`єкти набуто ще до початку діяльності із виконання функцій держави або місцевого самоврядування, жодних документів на вказане майно не збереглося, вартість вказаних годинників не відома, однак суб`єкт декларування припускає, що вона перевищує 100 прожиткових мінімумів. Відповідачем наголошено на тому, що в зазначеній частині порушень вимог пункту 3 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» не встановлено.

Щодо відомостей, вказаних у розділі 8 «Корпоративні права» декларації відповідач зазначив, що суб`єкт декларування у розділі 8 «Корпоративні права» декларації не відобразив відомостей про свої корпоративні права в компанії (фонді) Corino Foudatoin, країна реєстрації головного офісу Ліхтенштейн, у розмірі 30 000,00 грн. швейцарських франків. При цьому, відповідачем наголошено на тому, що у своїх поясненнях від 27.02.2024 ОСОБА_1 повідомив, що він був засновником вказаного фонду і заснував його ще до призначення на посаду для можливості ймовірного управління бізнесом професійними управителями, а у 2020 та 2021 роках відобразив своє право контролю за цією юридичною особою (в розділі 9 декларації), в період перебування на посаді не вносив будь-яких активів до фонду. Зауважено, що факт нездійснення до фонду внесків у період виконання повноважень посадовця не спростовує необхідності відображення відповідних відомостей у декларації.

Щодо відомостей, вказаних у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації відповідач вказав, що суб`єкт декларування у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації відобразив відомості про дохід у виді компенсаційних виплат працівникам дипломатичної служби у розмірі 1 858 739,00 грн та у виді компенсаційних витрат, пов`язаних із здобуттям дітьми працівників дипломатичної служби загальної середньої освіти, в розмірі 161 564,00 грн., які не підлягали декларуванню. Відповідачем наголошено, що відповідно до положень Закону України «Про запобігання корупції» не підлягають декларуванню доходи у вигляді коштів, одержаних як відшкодування або покриття витрат на службове відрядження, якщо таке відшкодування або покриття витрат здійснюється за рахунок, зокрема, коштів державного бюджету.

Щодо відомостей, вказаних у розділі 12 «Грошові активи» декларації відповідач пояснив, що суб`єкт декларування у розділі 12 «Грошові активи» декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності, про наявність грошових активів у вигляді готівкових коштів в розмірі 4 800 650 дол США, 3 500 000,00 грн. Різниця між достовірними відомостями та тими, які не відповідають дійсності, становить 40 158 643,28 грн. За посиланням відповідача, у 2021 році суб`єкт декларування отримав дохід на загальну суму 121 858 016 грн (в тому числі і компенсаційні витати), що відображено у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації та підтверджується відомостями Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, інформацією, наданою ОСОБА_5 , Міністерством закордонних справ України та суб`єктом декларування. у звітному періоді суб`єкт декларування здійснив видатки на загальну суму 24 123 982.00 грн, в тому числі: на придбання корпоративних прав, збільшення статутного фонду товариства, придбання автомобіля та його транспортування, отримання послуг тощо на загальну суму 17 176 032 грн, що підтверджується наданими суб`єктом декларування документами, інформацією банківських установ та відображеними у розділі 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування» декларації відомостями; загальножиттєві витрати - 4 324 702 грн; 2 623 248 грн - повернення кредиту. Тобто, за звітний період суб`єкт декларування міг заощадити не більше 97 734 034 грн (різниця між сумою офіційно підтвердженого доходу в розмірі 121 858 016 грн та витратами: на набуття активів - 17 176 032 грн, загальножиттєві витрати 4 324 702 грн, повернення кредиту - 2 623 248 гривень.

Щодо відомостей, вказаних у розділі 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування» декларації відповідач вказав, що суб`єкт декларування у розділі 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування» декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності, про розмір здійсненого ним 17.08.2021 видатку на придбання корпоративних прав, вказавши 308 775,00 грн. Відповідач зауважив, що під час перевірки встановлено, що дійсним розміром видатку є 308 874,67 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №479031707 та договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ВГ16 Майбутнє», наданими суб`єктом декларування. Суб`єкт декларування, у даному розділі декларації, зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 99,67 грн. Відповідач пояснив, що він зобов`язаний відображати у Довідці усі виявлені під час повної перевірки декларації неточності та недостовірні відомості.

Стосовно зобов`язання Національного агентства видалити з загального доступу Довідку в частині оскаржуваних пунктів відповідач зазначив, що така Довідка є єдиним документом, а видалення з офіційного вебсайту Національного агентства окремих її частин не допускається.

Окрім того, на думку відповідача, у спірних правовідносинах, які виникли між Національним агентством та ОСОБА_1 , не виникло обставин, що призвели до порушення його прав, які у свою чергу, підлягали б поновленню в судовому порядку. Зазначено, що Національне агентство не є органом, до повноважень якого належить встановлення наявності умислу чи вини як складової суб`єктивної сторони злочину в діях суб`єкта декларування при заповненні декларації. Відповідач є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику, має превентивні функції, зокрема, щодо здійснення в порядку, визначеному Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Вважає, що Довідка та інші документи, що складені Національним агентством на її підставі, це лише документи, що фіксують факт проведення повної перевірки декларації, містять виклад систематизованої інформації, зібраної з різних достовірних джерел під час її проведення і є виключно носієм даних про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Позивачем подано до суду клопотання про долучення додаткових доказів від 21.10.2024 та від 15.11.2024, відповідно до яких просив суд долучити до матеріалів справи Висновок №04-10/24 за результатами проведення комісійної науково-правової експертизи від 04.10.2024 та Консультативний висновок експерта-економіста від 23.10.2024, надати йому правову оцінку та врахувати при розгляді справи по суті.

У своїх запереченнях щодо долучення доказів відповідач просив залишити без задоволення клопотання позивача про долучення додаткових доказів від 15.11.2024, посилаючись на те, що всупереч вимог абзаців 6, 15 пункту 4.12. розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) (далі Інструкція № 53/5) у вступній частині Консультативного висновку не вказана справа, за якою вона призначена та її номер, а також не зазначена інформація про те, що висновок підготовлений для подання до суду або долучення до матеріалів кримінального провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 07.12.2000.

Указом Президента України від 10.09.2020 №385/220 ОСОБА_1 призначено на посаду Надзвичайного і Повноважного посла України в Державі Ізраїль.

Наказом Міністерства закордонних справ України від 28.10.2020 №2054-ос ОСОБА_1 був відряджений для виконання своїх обов`язків з 01.11.2020.

З метою виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 31.12.2023 було подано декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік.

За результатами проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2021 рік, поданої ОСОБА_1 , Надзвичайним і Повноважним Послом України в Державі Ізраїль, відповідачем 12.07.2024 складено Довідку №250/24, згідно з якою встановлено, що, суб`єкт декларування при поданні декларації зазначив недостовірні відомості, неточні відомості, а також вказав відомості, які не підлягали декларуванню, та відомості, які не вдалося перевірити.

Не погоджуючись з окремими висновками відповідача, викладеними у підпунктах 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 пункту 3 Розділу ІІІ, пункті 4 Розділу ІІІ, підпункті 5.1. пункту 5 Розділу ІІІ, пунктах 6, 7 Розділу ІІІ, підпункті 8.1. пункту 8 Розділу ІІІ Описової частини оскаржуваної Довідки, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Частиною третьою статті 124 Конституції України установлено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тож, у контексті визначених частиною першою статті 2 КАС України завдань адміністративного судочинства, звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів позивача. Права, свободи та інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Водночас, за правилами частин першої та другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Отже, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Основна мета позовного провадження є вирішення спору про право, який має свою структуру, що складається з предмету, підстави та змісту. Предметом завжди виступають суб`єктивні права, свободи чи інтереси, визнані в національному законодавстві, що знаходяться в стані правової невизначеності, подолання якої є визначальним для розуміння їхнього змісту, поновлення та реалізації. Підставами є обставини, що потягли за собою виникнення спору.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, це не має самостійного правового значення.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30.10.2019 у справі №316/2721/15-а (2-а/316/90/15), від 11.11.2020 у справі №640/19903/19, від 26.07.2021 у справі №420/2068/19.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Згідно з абзацом десятим пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Статтею 6 Конвенції установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також у рішенні від 08.04.2010 у справи «Меньшакова проти України» ЄСПЛ викладено конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

У рішенні «Bellet v. France» (Белле проти Франції) ЄСПЛ визнав порушення права на доступ до суду у ситуації, де заявнику було відмовлено у судовому захисті, попри те, що закон сформував у нього очікування щодо можливості такого захисту. ЄСПЛ обґрунтував порушення статті 6 Конвенції тим, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним», а для цього особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права».

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, де суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

За приписами пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що за владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Отже, акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія індивідуального акта закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

На підставі абзацу другого частини четвертої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII (далі Закон №1700-VII) у разі виявлення у декларації недостовірних відомостей суб`єкт декларування зобов`язаний подати відповідну декларацію з достовірними відомостями.

При цьому, пунктом 11 розділу III Порядку проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 29.01.2021 №26/21 (далі Порядок №№26/21) передбачено, що про необхідність подання декларації з достовірними відомостями відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 45 Закону в разі виявлення у декларації недостовірних відомостей НАЗК повідомляє суб`єкта декларування за допомогою програмних засобів Реєстру або електронного зв`язку.

Таким чином, у разі виявлення у декларації недостовірних відомостей довідка про результати проведення повної перевірки декларації за своєю правовою природою є актом індивідуальної дії, оскільки безпосередньо породжує правові наслідки для суб`єкта декларування у вигляді виникнення обов`язку (подати відповідну декларацію з достовірними відомостями) у встановлений такою довідкою строк.

Отже, оскаржувана довідка містить владний припис НАЗК, що виданий ним на виконання владних управлінських функцій, визначених статтею 51-3 Закону №1700-VII, який стосується прав та інтересів позивача та дія якого вичерпується його виконанням.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №240/24844/21 та від 26.09.2023 у справі №460/238/22.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що довідка про результати проведення повної перевірки декларації є рішенням (актом індивідуальної дії) суб`єкта владних повноважень у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України, оскільки цю довідку видано НАЗК на виконання владних управлінських функцій, вона містить владний (обов`язковий) припис щодо конкретної особи (суб`єкта декларування), має строк та її дія вичерпується виконанням.

Факт оприлюднення на офіційному вебсайті НАЗК довідки про результати проведення повної перевірки, яка містить висновки про виявлення у декларації недостовірних відомостей суб`єкта декларування (позивача), з огляду на його правовий статус особи, що займає особливо відповідальне становище, здійснює негативний вплив на гарантоване статтею 8 із Конвенції право на повагу до свого приватного і сімейного життя, яке охоплює сферу трудової діяльності, оскільки спричинює втручання (негативний влив) на ділову репутацію позивача (суб`єкта декларування) як особи, що обіймає дипломатичну посаду.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 23.03.2023 у справі №160/4098/22 констатував, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із винесенням НАЗК спірної довідки в процедурі здійснення публічно-владних управлінських функцій і така довідка стосується прав, обов`язків та охоронюваних законом інтересів позивача, мають характер юридичного спору, який підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Суд також звертає увагу, що згідно з абзацом перший пункту 6 розділу ІІІ Порядку №26/21 у разі виявлення за результатами проведення повної перевірки ознак корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, за яке передбачено кримінальну відповідальність, уповноважена особа, яка проводила повну перевірку, упродовж 5 робочих днів з дня, наступного за днем погодження довідки, складає та підписує відповідний обґрунтований висновок у двох примірниках.

Поряд із цим слід урахувати, що у випадку виявлення недостовірних відомостей та за відсутності ознак адміністративного чи кримінального правопорушення або закриття адміністративної чи кримінальної справи подальші правовідносини виникають лише між суб`єктом декларування та НАЗК.

Підсумовуючи наведе, суд констатує, що спірні правовідносини, які виникли у зв`язку зі складанням відповідачем оскаржуваної довідки в процедурі здійснення публічно-владних управлінських функцій, і спірна довідка стосується прав, обов`язків та охоронюваних законом інтересів позивача, мають характер юридичного спору, який підлягає вирішений у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №160/4098/22, від 06.04.2023 у справі №640/29515/21, від 15.06.2023 у справі №240/24844/21.

Щодо доводів позивача про наявність процедурних порушень, допущених відповідачем під час складення оскаржуваної довідки, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Процедуру проведення Національним агентством з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування визначає Порядок №26/21.

Відповідно до пункту 17 розділу V Порядку №26/21 днем початку строку проведення повної перевірки вважається наступний робочий день за днем автоматизованого розподілу обов`язків щодо її проведення на уповноважену особу.

Про початок проведення повної перевірки не пізніше наступного робочого дня за днем початку такої перевірки уповноважена особа через персональний електронний кабінет інформує суб`єкта декларування шляхом надсилання повідомлення.

Повідомлення містить таку інформацію: декларація, що перевіряється; підстави для проведення повної перевірки, у тому числі повторної; дату початку строку проведення повної перевірки, у тому числі повторної.

Повна перевірка повинна бути завершена у строк не більше ніж 120 днів з дня початку строку проведення повної перевірки.

За наявності підстав, визначених у цьому Порядку, керівник структурного підрозділу за погодженням із керівником самостійного структурного підрозділу та заступником Голови Національного агентства або Головою Національного агентства може продовжити строк проведення повної перевірки на підставі обґрунтованої доповідної записки уповноваженої особи, яка проводить повну перевірку, на загальний сукупний строк не більше ніж 60 днів.

У разі тимчасової непрацездатності, відрядження уповноваженої особи, яка проводить повну перевірку, строк проведення перевірки може бути продовжений керівником самостійного структурного підрозділу на підставі обґрунтованої доповідної записки безпосереднього керівника такої уповноваженої особи за погодженням із заступником Голови Національного агентства або Головою Національного агентства.

У разі продовження строку повної перевірки його перебіг розпочинається наступного календарного дня після спливу строку.

Перебіг строків, передбачених цим Порядком, зупиняється на період визначеної законом заборони проведення повних перевірок та продовжується з дня, наступного за днем припинення або скасування такої заборони.

Якщо останній календарний день строку, передбаченого цим Порядком, припадає на святковий, неробочий чи вихідний день, останнім днем строку вважається наступний перший робочий день.

Згідно з пунктом 18 розділу V Порядку №26/21 строк проведення повної перевірки може бути продовжено у таких випадках:

1) якщо не отримано документів або інформації по суті, необхідних для проведення повної перевірки, або у разі отримання документів та інформації, перевірка яких потребує вчинення уповноваженою особою дій, передбачених пунктом 4 цього розділу, на запит Національного агентства до: державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, нотаріусів, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань; суб`єкта декларування;

2) якщо до завершення строку повної перевірки уповноважена особа, яка проводить повну перевірку не отримала від банківської установи інформацію про розкриття банківської таємниці;

3) якщо не одержано відповіді на запит про отримання від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав інформації, що необхідна для проведення повної перевірки, або у зв`язку з необхідністю перекладу українською мовою отриманих документів, інформації;

4) якщо не отримано висновку щодо вартості (ціни) активів, у тому числі ринкової;

5) у разі неможливості проведення повної перевірки уповноваженою особою, на яку було розподілено обов`язок проведення такої перевірки, у таких випадках: тимчасова непрацездатність уповноваженої особи у зв`язку з хворобою, її відрядження або відпустка упродовж більше ніж 24 днів; звільнення, переведення уповноваженої особи на іншу посаду, до посадових обов`язків якої не віднесено проведення повних перевірок; виключення з посадових обов`язків уповноваженої особи повноважень проводити повну перевірку; наявність в уповноваженої особи потенційного або реального конфлікту інтересів у зв`язку з проведенням повної перевірки, що з`ясувалось під час її проведення.

У разі продовження строку проведення повної перевірки з підстави, визначеної в підпункті 5 цього пункту, керівник самостійного структурного підрозділу ініціює проведення повторного автоматизованого розподілу обов`язку з проведення повної перевірки. Рішення щодо проведення повторного автоматизованого розподілу приймає Голова Національного агентства або за його дорученням заступник Голови Національного агентства.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про законодавчо визначений строк проведення повної перевірки, який складає 120 календарних днів, розпочинається з робочого дня, наступного за днем автоматизованого розподілу обов`язків щодо її проведення на уповноважену особу, та може бути продовжений не більш ніж на 60 днів у випадках, визначених пунктом 18 розділу V Порядку №26/21.

Як зазначено в оскаржуваній довідці від 12.07.2024 №250/24, повну перевірку декларації ОСОБА_1 як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2021 рік, проведено відповідно до протоколу автоматизованого розподілу обов`язків з проведення перевірок від 02.02.2024.

Повна перевірка проведена у період з 05.02.2024 по 11.07.2024. Строк проведення повної перевірки продовжено з 04.06.2024 на строк до 60 календарних днів на підставі пункту 18 розділу V Порядку №26/21. Тобто, граничним строком проведення повної перевірки з урахуванням продовження строку її проведення є 02.08.2024.

Водночас, суд зауважує, що положеннями пункту 17 розділу V Порядку №26/21 відповідачу надано право на продовження строку проведення повної перевірки на підставі обґрунтованої доповідної записки уповноваженої особи, яка проводить повну перевірку, на загальний сукупний строк не більше ніж 60 днів. При цьому, складання такої доповідної записки має бути обумовлена наявністю підстав, визначених у пункті 18 розділу V Порядку №26/21.

Відповідно до частини другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Cуд звертає увагу, що ухвалою від 30.07.2024 було витребувано з Національного агентства з питань запобігання корупції належним чином завірені копії матеріалів повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2021 рік, поданої ОСОБА_1 , Надзвичайним і Повноважним Послом України в Державі Ізраїль, на підставі яких складено Довідку від 12.07.2024 №250/24.

Частиною дев`ятою статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Суд зауважує, що однією з підстав позову позивачем вказано про порушення строку проведення повної перевірки, а також про відсутність обґрунтування наявності підстав для продовження такого строку. Отже, як наявність підстав для продовження строку проведення повної перевірки поданої позивачем декларації, так і наявність обґрунтованої доповідної записки уповноваженої особи, яка проводить повну перевірку, з відображенням у ній таких підстав, входять у предмет доказування у цій справі.

Проте, відповідач, на якого покладено обов`язок доказування в адміністративному процесі, зазначаючи у відзиві на позовну заяву про наявність обґрунтованої доповідної записки з відображенням у ній підстав для продовження строку проведення повної перевірки Декларації позивача, жодних доказів на підтвердження означених обставин не надав.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач вказав про відсутність об`єктивної можливості виконати вимоги ухвали суду від 30.07.2024 в частині надання витребуваних судом документів з огляду на витребування таких матеріалів в рамках кримінального провадження.

Однак, суд звертає увагу, що витребування документів в рамках кримінального провадження не звільняє відповідача від обов`язку доводити свою позицію в частині обґрунтованості продовження строку проведення повної перевірки декларації позивача, поданої за 2021 рік в межах цієї справи, оскільки відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що обсяг і ступінь мотивації рішення як акта індивідуальної дії залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку має давати розуміння чому і чим керувався суб`єкт владних повноважень, зокрема, при прийнятті рішення щодо продовження строку проведення повної перевірки, оскільки пункт 18 розділу V Порядку №26/21 містить 5 підстав для продовження такого строку.

Особливо-виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про прийняття негативного для особи рішення з огляду на наслідки, які це потягне.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи жодних доказів на підтвердження наявності поважних причин для продовження строку проведення повної перевірки Декларації позивача, а також не зазначення відповідачем конкретної обґрунтованої підстави для продовження строку проведення повної перевірки Декларації позивача, посилаючись лише на загальні положення (пункт 18 розділу V Порядку №26/21), суд дійшов висновку про порушення НАЗК принципу обґрунтованості та вмотивованості висновків щодо наявності підстав, визначених у Порядку №26/21 для продовження строку проведення повної перевірки.

Ненадання відповідачем доказів існування підстав для продовження строку проведення повної перевірки поданої позивачем декларації, з відображенням таких підстав в обґрунтованій доповідній записці уповноваженої особи, яка проводить повну перевірку, позбавляє суд можливості дослідити питання наявності чи відсутності у НАЗК підстав для продовження строку проведення повної перевірки Декларації позивача.

При цьому, відсутність у спірній довідці реквізитів чи посилань на таку доповідну записку навіть у випадку подання такої відповідачем унеможливлює її ідентифікацію на предмет того, чи саме така доповідна записка слугувала підставою для продовження строку проведення повної перевірки Декларації позивача, та чи існувала така доповідна записка в принципі на момент складання довідки.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що незважаючи на відсутність в Порядку №26/21 чітких інструкцій щодо порядку заповнення такої довідки у розрізі зазначення конкретних реквізитів документів, наведене не позбавляє відповідача як суб`єкта владних повноважень, обов`язку винесення обґрунтованих та вмотивованих актів індивідуальної дії, які б виключали можливість неоднозначного тлумачення викладених у них обставин чи позбавляли б можливості встановлення обставин, які дійсно призвели до викладених в таких актах індивідуальної дії висновків.

Оскільки у суду відсутня можливість встановити підстави обґрунтованості та вмотивованості прийнятого відповідачем рішення про продовження строку проведення повної перевірки, означена обставина має наслідком унеможливлення дослідження судом питання правомірності продовження такого строку її проведення.

Враховуючи викладене, за відсутності жодних доказів на підтвердження імперативно встановленої передумови для продовження строку проведення повної перевірки Декларації позивача, без доведення наявності підстав, визначених у Порядку №26/21, без зазначення конкретних(ої) підстав(и), визначених підпунктами 1 5 пункту 18 розділу V Порядку №26/21, у зв`язку з ненаданням відповідачем відповідних доказів, у суду наявні підстави вважати перевірку такою, що проведена з порушенням законодавчо визначеного 120-денного строку.

У цьому контексті суд вважає за необхідне звернути увагу на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.03.2023 у справі №640/19806/18, який полягає у такому:

«67. Виходячи зі сталої судової практики у подібних правовідносинах, порушення строків проведення повної перевірки декларації є самостійною підставою для скасування рішення НАЗК проведеної за результатом відповідної перевірки декларації особи, незважаючи на встановлені у таких рішеннях обставини щодо внесених декларантом відомостей.

68. Оскільки оскаржувані рішення Національного агентства з питань запобігання корупції прийнято 07 вересня 2018 року вірними є твердження суду першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився суд апеляційної інстанції, про порушення відповідачем строку проведення перевірки декларацій, передбачені пунктом 14 Порядку № 56 як підстав для їх скасування.

69. Важливість дотримання і неухильного виконання етапів процедури, зокрема, строків проведення повної перевірки декларації та прийняття за її наслідками відповідного рішення НАЗК, безпосередньо пов`язана із забезпеченням права особи, інтересів якої вона стосується.

70. Таке процесуальне порушення порядку проведення перевірки, в свою чергу, зумовлює виникнення у позивача стану правової невизначеності, ставить під сумнів результати самої перевірки та є підставою для визнання протиправним рішення, прийнятого за результатами проведення такої перевірки.

71. Такі висновки узгоджуються із позицією, неодноразово висловленою Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 березня 2021 року у справі № 640/20683/18, від 12 квітня 2021 року у справі №826/9366/18, від 29 грудня 2020 року у справі №826/7335/18, від 21 січня 2021 року у справі №813/2800/18».

Означені обставини, на переконання суду, є самостійними підставами для задоволення позовних вимог.

Водночас, незважаючи на те, що вказані обставини є достатньою самостійною підставою для задоволення позову, суд, керуючись закріпленим в статті 9 КАС України принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі, також вважає за доцільне надати правовий висновок викладеним у спірній довідці твердженням суб`єкта владних повноважень щодо зазначення позивачем у Декларації недостовірних, неточних відомостей, а також відомостей, які не підлягали декларуванню, та відомостей, які не вдалося перевірити.

Відповідно до пункту 7-1 статті 11 Закону №1700-VII Національне агентство здійснює в порядку, визначеному цим Законом, контроль та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 51-3 Закону №1700-VII повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 06.11.2023 №249/23 затверджено Перелік посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків (далі Наказ №249/23).

Так, Наказом №249/23 визначено, що до посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків належать дипломатичні посади категорій «А» та «Б» в органах дипломатичної служби.

Пунктом 4 розділу V Порядку №26/21 визначено, що повна перевірка передбачає такі дії:

1) аналіз відомостей про об`єкти декларування та їх порівняння з відомостями з реєстрів, банків даних, інших інформаційно-комунікаційних та довідкових систем, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, із судових рішень, які набрали законної сили, індивідуально-правових актів, інших джерел, що можуть містити інформацію про об`єкти декларування;

2) створення, збирання, одержання, використання та інша обробка документів чи інформації, у тому числі з обмеженим доступом, у тому числі за допомогою автоматизованих засобів, яка є необхідною для повної перевірки, з використанням джерел інформації, визначених у цьому Порядку;

3) звернення у разі необхідності до посадових та службових осіб державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань для отримання письмових пояснень, їх розгляд і врахування з огляду на іншу отриману інформацію під час проведення повної перевірки відповідно до цього Порядку;

4) звернення у разі необхідності до суб`єкта декларування для отримання пояснень та копій підтвердних документів, їх розгляд і врахування з огляду на іншу отриману інформацію під час проведення повної перевірки відповідно до цього Порядку.

Відповідно до пункту 5 розділу V Порядку №26/21 під час повної перевірки Національне агентство використовує такі джерела інформації:

1) відомості, отримані з інформаційно-комунікаційних і довідкових систем, реєстрів, банків даних, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи або органи місцевого самоврядування, а також відомості з реєстрів, відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, судових рішень, які набрали законної сили, індивідуально-правових актів, інших джерел, що можуть містити інформацію, яка має відображатись у декларації;

2) документи та/або інформація, що надані суб`єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом Національного агентства щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей, а також законності джерел отриманих доходів;

3) документи та/або інформація, у тому числі з обмеженим доступом, що надходять (отримані) від державних органів, органів місцевого самоврядування, нотаріусів, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, спеціалістів, експертів, громадян та їх об`єднань, а також від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав;

4) відомості із медіа, мережі «Інтернет», інших джерел інформації, які стосуються конкретного суб`єкта декларування та/або членів його сім`ї, містять інформацію про ринкову вартість (ціну) об`єктів декларування та інші фактичні дані, що можуть бути перевірені;

5) всі наявні в Національному агентстві відомості, у тому числі: отримані Національним агентством під час проведення перевірок інших декларацій, поданих суб`єктом декларування та/або членами його сім`ї, іншими особами; зібрані під час здійснення контролю декларацій за допомогою програмних засобів Реєстру, моніторингу способу життя суб`єкта декларування, спеціальної перевірки; зібрані в результаті розгляду повідомлень викривачів, інших суб`єктів звернення; отримані під час реалізації повноважень щодо моніторингу та контролю за виконанням актів законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, а також контролю за дотриманням вказаними особами обмежень щодо запобігання корупції;

6) інформація та/або документи, отримані від правоохоронних органів, у тому числі з матеріалів кримінальних проваджень, дозвіл на використання яких та посилання у документах Національного агентства на які наданий слідчим, детективом або прокурором відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

У разі неможливості встановлення вартості незадекларованих активів з джерел, визначених у підпунктах 1-3, 5, 6 пункту 5 цього розділу, Національне агентство відповідно до законодавства може залучити спеціалістів та експертів (пункт 6 розділу V Порядку №26/21).

Згідно з пунктом 8 розділу V Порядку №26/21 з метою проведення повної перевірки уповноважена особа має право направляти запити про надання документів чи інформації, у тому числі з обмеженим доступом, до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, нотаріусів, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, спеціалістів, експертів, громадян та їх об`єднань. Зазначені суб`єкти зобов`язані надати запитувані Національним агентством документи (копії документів) чи інформацію упродовж 10 робочих днів з дня одержання запиту.

Під час проведення повної перевірки уповноважена особа має право вимагати та одержувати документи (копії документів) та інформацію щодо відомостей, які зазначені або повинні бути зазначені суб`єктом декларування у відповідних розділах декларації відповідно до Закону та необхідні для проведення повної перевірки, у тому числі для з`ясування дотримання суб`єктом декларування вимог статей 23, 25 Закону, а також перевірки на точність оцінки задекларованих активів, незаконного збагачення чи необґрунтованості активів.

Інформацію, що містить банківську таємницю та необхідна для повної перевірки, уповноважена особа отримує в порядку, визначеному законодавством (пункт 9 розділу V Порядку №26/21).

Пунктом 10 розділу V Порядку №26/21 визначено, що Національне агентство має право направляти запити на отримання від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав інформації, що необхідна для проведення повної перевірки. Такий запит направляється за підписом Голови Національного агентства чи заступника Голови Національного агентства.

З метою проведення повної перевірки уповноважена особа має право отримувати інформацію з відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав.

Відповідно до пунктів 12, 13 розділу V Порядку №26/21 достовірність задекларованих відомостей перевіряється шляхом порівняння зазначених у декларації відомостей з даними, отриманими Національним агентством під час проведення контролю та повної перевірки.

При встановленні точності оцінки задекларованих активів Національне агентство аналізує та порівнює відомості щодо вартості задекларованих активів з ринковою вартістю (ціною) таких або аналогічних активів на дату їх набуття.

У разі неможливості самостійного встановлення ринкової вартості (ціни) задекларованих активів на дату їх набуття за наявності обґрунтованих сумнівів щодо точності задекларованих активів, у тому числі з урахуванням отриманої інформації, Національне агентство відповідно до законодавства може залучати спеціалістів та експертів.

Перевірка на точність оцінки здійснюється щодо задекларованих активів: що належать суб`єкту декларування на праві власності або іншим юридичним чи фізичним особам, якщо Національне агентство встановило ознаки того, що набуття цих активів відбулось за дорученням суб`єкта декларування або суб`єкт декларування може прямо чи опосередковано вчиняти щодо такого активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження; набутих під час поширення на суб`єктів, зазначених у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону, вимог та обмежень, передбачених статтями 23, 45 Закону.

Пунктом 16 розділу V Порядку №26/21 визначено, що у разі виявлення Національним агентством під час проведення повної перевірки можливих недостовірних відомостей у декларації, неточної оцінки задекларованих активів, порушення вимог статей 23, 25 Закону, ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів, а також з метою підтвердження достовірності відомостей, зазначених у декларації, уповноважена особа направляє відповідному суб`єкту декларування запит про надання копій документів, що підтверджують достовірність зазначених у декларації відомостей (за їх наявності) стосовно активів, розміщених за межами України, а також стосовно інших активів, коли інформація про них відсутня у Національного агентства, та пропозицією надати письмові пояснення відповідно до Закону. Такий запит направляється суб`єкту декларування за допомогою програмних засобів Реєстру, чи електронного зв`язку або на поштову адресу у строк не пізніше 15 робочих днів до дня завершення основного або продовженого строку проведення повної перевірки.

Суб`єкт декларування не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання відповідного запиту Національного агентства зобов`язаний надати або надіслати за допомогою програмних засобів Реєстру, поштового чи електронного зв`язку копії документів, що підтверджують достовірність зазначених у декларації відомостей (за їх наявності), та може надати або надіслати в такий самий спосіб письмові пояснення з питань, зазначених у запиті.

Надані суб`єктом декларування письмові пояснення, копії підтвердних документів є обов`язковими до розгляду Національним агентством під час проведення повної перевірки.

У разі ненадання суб`єктом декларування письмових пояснень, копій підтвердних документів Національне агентство проводить повну перевірку на підставі наявних відомостей.

Надання суб`єктом декларування пояснень, копій підтвердних документів, іншої інформації після завершення строку повної перевірки не є підставою для проведення повторної повної перевірки.

Згідно з абзацами 1, 4 частини першої статті 51-3 Закону №1700-VII повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів і може проводитися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із медіа та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

Згідно з частиною другою статті 51-3 Закону №1700-VII у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування, та спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.

За приписами пункту 2 розділу І Порядку №26/21 недостовірні відомості у декларації - відомості, зазначені у декларації відповідно до статті 46 Закону, які відрізняються від відомостей, що містяться у правовстановлюючих документах, судових рішеннях, які набрали законної сили, реєстрах, банках даних, інших інформаційно-комунікаційних та довідкових системах, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих базах даних, реєстрах іноземних держав, інших джерелах інформації, на суму, що перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації, та/або відомості, які не дають змоги ідентифікувати члена сім`ї суб`єкта декларування чи об`єкт декларування;

неточні відомості у декларації - відомості, зазначені у декларації відповідно до статті 46 Закону, які відрізняються від відомостей, що містяться у реєстрах, банках даних, інших інформаційно-комунікаційних та довідкових системах, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих базах даних, інших джерелах інформації, на суму, що не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації, та/або відомості, які не відповідають дійсності, але за сукупністю інших відомостей дають змогу ідентифікувати члена сім`ї суб`єкта декларування чи об`єкт декларування.

Згідно з пунктом 1 розділу III Порядку №26/21 складовими предмета повної перевірки є: з`ясування достовірності задекларованих відомостей; з`ясування точності оцінки задекларованих активів; перевірка на наявність конфлікту інтересів; перевірка на наявність ознак незаконного збагачення чи необґрунтованості активів.

За приписами пунктів 1, 2 та 9 розділу VI Порядку №26/21 за результатами проведення повної перевірки, у тому числі повторної, уповноважена особа складає та підписує довідку про результати проведення повної перевірки декларації (далі - довідка) у двох примірниках, один з яких після погодження відповідно до пункту 3 цього розділу надсилається суб`єкту декларування.

Довідка складається та підписується не пізніше ніж на 10 робочий день з наступного робочого дня після закінчення основного або продовженого строку повної перевірки.

Довідка може бути складена і підписана до закінчення основного або продовженого строку повної перевірки.

Довідка містить таку інформацію: підстави для проведення повної перевірки; дату початку та завершення строку повної перевірки; відомості про результати автоматизованого розподілу (повторного автоматизованого розподілу, якщо він проводився); джерела інформації, що були використані під час проведення повної перевірки; перелік запитів, на які на дату завершення строків проведення повної перевірки не отримано відповіді; виявлені неточні та недостовірні відомості у декларації, неточність оцінки задекларованих активів, встановлені ознаки конфлікту інтересів, незаконного збагачення або необґрунтованості активів, з наведенням відповідного обґрунтування та посиланням на джерела інформації, врахування пояснень суб`єкта декларування (у разі їх надання); висновок за результатами проведення повної перевірки.

У довідці також зазначаються відомості, які не були перевірені, із зазначенням причин неможливості проведення їх перевірки.

У разі встановлення за результатами проведення повної перевірки відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб`єкт декларування на дату погодження довідки.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про наявність у відповідача повноважень на проведення повної перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та у випадку виявлення неточностей, невідповідностей у поданих ними деклараціях, зокрема, складати довідки про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачам не погоджується з окремими висновками відповідача, викладеними у підпунктах 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 пункту 3 Розділу ІІІ, пункті 4 Розділу ІІІ, підпункті 5.1. пункту 5 Розділу ІІІ, пунктах 6, 7 Розділу ІІІ, підпункті 8.1. пункту 8 Розділу ІІІ Описової частини оскаржуваної Довідки.

На підтвердження своєї правової позиції позивачем до матеріалів справи долучено:

- консультативний висновок експерта-економіста від 23.10.2024;

- висновок №04-10/24 за результатами проведення комісійної науково-правової експертизи від 04.10.2024.

Щодо наданого позивачем консультативного висновку експерта-економіста від 23.10.2024, суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої, шостої статті 104 КАС України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Статтею 108 КАС України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу.

Дослідивши наданий позивачем консультативний висновок експерта-економіста від 23.10.2024, суд не вбачає підстав для надання йому оцінки з огляду на невідповідність такого висновку вимогам частини шостої статті 104 КАС України, а саме: відсутністю зазначення у висновку інформації, що його підготовлено для подання до суду; відсутністю у висновку інформації, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Щодо наданого позивачем висновку №04-10/24 за результатами проведення комісійної науково-правової експертизи від 04.10.2024, суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої-другої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, висновками експертів.

Відповідно до статті 101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Разом з тим, згідно з статтею 113 КАС України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду.

Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

Відповідно до частини першої статті 104 КАС України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Як було зазначено, висновок експерта, підготовлений на замовлення учасника справи, має процесуальний статус доказу, поданого до суду при його відповідності вимогам законодавства, не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час розгляду справи відповідачем не наведено підстав для неприйняття вказаного висновку експертів в якості доказу та дослідження його разом із іншими доказами.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд бере до уваги наданий позивачем висновок №04-10/24 за результатами проведення комісійної науково-правової експертизи від 04.10.2024, з урахуванням положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за результатами проведеної повної перевірки Декларації позивача, щорічної за 2021 рік, відповідач у підпунктах 3.1, 3.2 пункту 3 Розділу ІІІ описової частини Довідки від 12.07.2024 №250/24 вказав, що:

- суб`єкт декларування не зазначив відомостей про резиденцію, розташовану за адресою: 16, Модіін, м. Герцлія Пітуах, 46763 Ізраїль, яка перебувала в його користуванні у період з 01.01.2021 по 04.08.2021, що підтверджується договором оренди від 08.07.2015, продовженням угоди від 10.06.2019 та поясненнями суб`єкта декларування;

- cуб`єкт декларування не зазначив відомостей про резиденцію, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , Герилія, Ізраїль (19 Keren Hayesod str., Herzliya Pituach, Israel), яка перебувала в його користуванні у період з 04.08.2021 по 31.12.2021 та в користуванні члена сім`ї (сина) у період з 12.08.2021 по 31.12.2021, що підтверджується договором оренди від 04.08.2021 та поясненнями суб`єкта декларування.

Суб`єкт декларування пояснив, що, зокрема, не мав жодного наміру приховати таку інформацію, оскільки її розпорядником є дипломатична установа.

Відповідно до пункту і статті 1 Віденської конвенції про дипломатичні відносини, ратифікована Україною, «приміщення представництва» означають будівлі або частини будівель, які використовуються для цілей представництва, включно з резиденцією глави представництва, кому б не належало право власності на них, включно з обслуговуючою дану будівлю або частину будівлі земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 46 Закону №1700-VII в декларації зазначаються відомості про об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Суд зазначає, що у декларації зазначаються відомості на підставі документів, які підтверджують набуття суб`єктом декларування права на цей об`єкт.

Натомість, з долучених до матеріалів справи доказів судом встановлено, що правочин щодо користування резиденцією вчинявся не ОСОБА_1 , а Посольством.

Тобто, стороною укладення правочину про користування вказаними приміщеннями був не ОСОБА_1 як фізична особа або як Посол, а безпосередньо Посольство як юридична особа, що підтверджується копіями договору оренди від 08.07.2015 з додатковою угодою та копією від 04.08.2021 про оренду службового приміщення.

При цьому, позиція викладена у Роз`ясненнях НАЗК від 13.11.2023 щодо декларування об`єктів нерухомості, які є резиденціями керівників закордонних дипломатичних установ не узгоджується з положеннями пункту 2 частини першої статті 46 Закону №1700-VII.

Суд зазначає, що юридична природа статусу Посольства, включаючи резиденцію П осла, свідчить про його публічний та загальновідомий характер. При цьому, суд враховує, що позивач не був стороною укладення правочинів про користування вказаними приміщеннями.

Таким чином, незазначення позивачем відомостей про резиденцію не може розцінюватися як умисне приховування інформації, оскільки відсутні ознаки спрямованості його дій на введення в оману чи уникнення розкриття відповідних даних.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування Довідки від 12.07.2024 №250/24 в частині висновків, викладених п.п. 3.1 та п.п. 3.2 п. 3 Розділу III описової частини щодо не зазначення у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації відомостей про резиденції в державі Ізраїль ОСОБА_1 саме як Посла, підлягають задоволенню.

Щодо висновків відповідача, викладених у підпункті 3.3. пункту 3 Розділу ІІІ описової частини оскаржуваної Довідки про обрання позначки «Не відомо» при вказанні вартості земельної ділянки з кадастровим номером :90:803:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації замість позначки «Не застосовується», суд зазначає таке.

Під час перевірки було встановлено, що вказана земельна ділянка набута суб`єктом декларування у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.02.2021, що також підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Оцінка спадкового майна не проводилась.

Відповідачем вказано, що при заповненні відповідного поля декларації слід обирати позначку «Не застосовується».

Згідно з частиною п`ятою статті 46 Закону №1700-VII відображення доходів і видатків суб`єктів декларування здійснюється у грошовій одиниці України.

Вартість майна, майнових прав, активів, інших об`єктів декларування, передбачених частиною першою цієї статті, зазначається у грошовій одиниці України на момент їх набуття у власність або останньої грошової оцінки.

Вартість майна, майнових прав, активів, інших об`єктів декларування, що перебувають у володінні чи користуванні суб`єкта декларування, зазначається у випадку, якщо вона відома суб`єкту декларування або повинна була стати відомою внаслідок вчинення відповідного правочину.

За посиланням позивача, при заповненні інформації про земельну ділянку з кадастровим номером :90:803:0049 він керувався положеннями Закону №1700-VII, вказавши всю відому йому інформацію про вказаний об`єкт, а також обравши позначку «Не відомо» про ту характеристику, яка йому власне не відома.

Суд враховує, що у пункті 66 Роз`яснень НАЗК щодо типів позначок в Реєстрі декларацій вказано, що позначка «Не застосовується» обирається у випадках, коли відповідна характеристика об`єкта декларування не може бути застосована для його опису (наприклад, такої характеристики не існує або вартість зазначена у грошових одиницях, які не можна конвертувати у гривню (пункт 66).

Позначка «Не відомо» обирається у випадках, коли інформація, яка вимагається у відповідному полі, не відома та не може бути відома суб`єкту декларування з будь-яких джерел (крім випадків, коли таку інформацію відмовляється надати член сім`ї суб`єкта декларування). Це правило не застосовується у випадках обізнаності суб`єкта декларування з інформацією про цей об`єкт (вартість, характеристики тощо), та/або про умови укладення відповідного договору (пункт 57).

Під набуттям права на об`єкт слід розуміти набуття права власності, володіння чи користування. Інформація про вартість об`єкта декларування на дату набуття права відображається на підставі документа, відповідно до якого набуто право (за його наявності).

Інформація про вартість об`єкта декларування на дату набуття права відображається на підставі документа, відповідно до якого набуто право (за його наявності).

Якщо об`єкт перебуває у суб`єкта декларування та/або членів його сім`ї на праві користування і в документах, на підставі яких набуто право на майно, відсутні відомості про вартість об`єкта декларування, у полі щодо вартості такого об`єкта рекомендується обрати позначку «Не відомо».

У пункті 64 Роз`ясень щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, повідомлення про відкриття валютного рахунку) від 29.12.2021 №11 визначено, що якщо експертна грошова оцінка не проводилася, при цьому у договорі немає відомостей про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, то у полі «Вартість на дату набуття або за останньою оцінкою» слід обрати позначку «Не відомо».

З огляду на те, що експертна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :90:803:0049 не проводилася, а нормативна грошова оцінка не вказана у свідоцтві про право на спадщину за законом, суд вважає, що позивач, керуючись відповідними Роз`ясненнями, діяв в межах вимог Закону №1700-VII, що свідчить про безпідставність висновків, викладених у підпункті 3.3. пункту 3 Розділу ІІІ описової частини оскаржуваної Довідки про обрання позначки «Не відомо» при вказанні вартості земельної ділянки з кадастровим номером :90:803:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації замість позначки «Не застосовується».

Щодо висновків відповідача, викладених підпункті 3.4. пункту 3 Розділу ІІІ описової частини оскаржуваної Довідки щодо вказаної вартості земельних ділянок з кадастровими номерами :00:004:0003, :00:001:0188 та :00:002:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації, як такої, що не підтверджується, суд зазначає таке.

Як вбачається з підпункту 3.4. пункту 3 Розділу ІІІ описової частини оскаржуваної Довідки, суб`єкт декларування зазначив відомості про вартість земельних ділянок: кадастровий номер :00:004:0003, у розмірі 105 215 грн; кадастровий номер :00:001:0188, у розмірі 110 404 грн; кадастровий номер :00:002:0049, у розмірі 111 695 грн, вказавши, що це варість за останньою грошовою оцінкою.

Під час перевірки встановлено, що вказані земельні ділянки набуті суб`єктом декларування у власність на підставі свідоцтв про право на спадщину від 18.02.2021.

Разом з тим, перевірки вартість, відображену у декларації, не вдалося.

Відповідач дійшов висновку, що суб`єкт декларування у розділі 3 декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності (п.п. 3.1 3.3), а також відомості, які не вдалось перевірити (п.3.4), чим не дотримав вимоги пункту 1 частини першої статті 46 Закону.

У свою чергу, за посиланням позивача, вказані земельні ділянки він отримав у спадщину. Враховуючи, що спадщину останній отримав від матері, оцінка майна не проводилася. Вартість земельних ділянок вказав відповідно до документів, а саме для заповнення декларації замовлялася нормативна грошова оцінка вказаних ділянок.

Відповідно до пункту 64 Роз`ясень щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, повідомлення про відкриття валютного рахунку) від 29.12.2021 №11 якщо у договорі немає відомостей про експертну грошову оцінку земельної ділянки, проте зазначена її нормативна грошова оцінка, у полі «Вартість на дату набуття або за останньою оцінкою, грн» слід зазначати відомості про нормативну грошову оцінку об`єкта.

Якщо експертна грошова оцінка не проводилася, при цьому у договорі немає відомостей про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, то у полі «Вартість на дату набуття або за останньою оцінкою, грн» слід обрати позначку «Не відомо».

Згідно з Витягом №НВ-023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (кадастровий номер :00:001:0188) нормативна грошова оцінка земельної ділянки станови 110 404,29 грн.

Відповідно до Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий номер :00:002:0049) нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 111694,61 грн.

Таким чином, позивач, керуючись пунктом 64 Роз`ясень, вказав у декларації за 2021 рік вартість земельних ділянок виходячи із визначеної нормативної грошової оцінки земельних ділянок, які отримав у спадщину.

Разом з тим, відповідно до пункту 13 Розділу V Порядку №26/21 при встановленні точності оцінки задекларованих активів Національне агентство аналізує та порівнює відомості щодо вартості задекларованих активів з ринковою вартістю (ціною) таких або аналогічних активів на дату їх набуття.

У разі неможливості самостійного встановлення ринкової вартості (ціни) задекларованих активів на дату їх набуття за наявності обґрунтованих сумнівів щодо точності задекларованих активів, у тому числі з урахуванням отриманої інформації, Національне агентство відповідно до законодавства може залучати спеціалістів та експертів.

Тобто, відповідач, стверджуючи про недостовірність відомостей щодо вартості земельних ділянок з кадастровими номерами :00:004:0003, :00:001:0188 та :00:002:0049, не позбавлений був можливості залучити спеціалістів чи експертів з метою встановлення ринкової вартості (ціни) задекларованих позивачем активів.

З огляду на зазначене, суд вважає, що відповідач дійшов помилкового висновку, що суб`єкт декларування у розділі 3 декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності (п.п. 3.1 3.3), а також відомості, які не вдалось перевірити (п.3.4), чим не дотримав вимоги пункту 1 частини першої статті 46 Закону.

Щодо висновків відповідача, викладених у пункті 4 Розділу ІІІ описової частини оскаржуваної Довідки щодо вказаних відомостей про годинники у розділі 5 «Цінне рухоме майно (крім транспортних засобів)» декларації як таких, що не підтверджуються, суд зазначає таке.

У пункті 4 Розділу ІІІ описової частини оскаржуваної Довідки відповідача зазначає про те, що порушень вимог пункту 3 частини першої статті 46 Закону №1700-VII не встановлено.

Разом з тим, суб`єкт декларування зазначив відомості про годинники Отеgа Consellation Quartz, Ulysse Nardin Marine Chronometer 1846, Patek Philippe Gold 0, Rolex Oyster perpetual Yacht master, Hublot Bing Bang limited edition, Rolex Cosmograph oyster perpeyulaon, які належать йому на праві власності, не вказавши їх вартості.

Позивач пояснив, що право власності на вказані об`єкти набуто ще до початку діяльності із виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Жодних документів на вказане майно не збереглося. Вартість вказаних годинників не відома, однак припускає, що вона перевищує 100 прожиткових мінімумів.

Під час перевірки не підтверджено наявності зазначених годинників та не встановлено їх дійсної вартості, зважаючи на ненадання документів, що підтверджують їх набуття у власність, а також на відсутність інформації щодо технічних характеристик годинників, на підставі яких можна визначити вартість, яка має бути відображена в декларації.

Позивачем наголошено на тому, що перевіряючим органом не було вжито жодних заходів з метою встановити фізичну наявність годинників, оскільки відповідач міг запросити надані фотографії годинників або відеозапис останніх.

З матеріалів справи вбачається, що під час повної перевірки декларації позивача за 2021 рік Національним агентством направлено ОСОБА_1 запит про надання пояснень, в якому запропоновано надати пояснення та зобов`язано надати підтверджуючі документи або їх завірені копії (за наявності), на підставі яких було внесено відомості до вказаного розділу декларації. Також зобов`язано надати документи (за наявності) щодо кожного годинника, на підставі яких було внесено відомості до цього розділу декларації та документи, які містять відомості про вартість на дату набуття права або за останньою оцінкою, а також повідомити спосіб набуття таких активів.

Позивач пояснив, що право власності на вказані об`єкти набуто ще до початку діяльності із виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Жодних документів на вказане майно не збереглося. Вартість вказаних годинників не відома, однак суб`єкт декларування припускає, що вона перевищує 100 прожиткових мінімумів.

Враховуючи, що відомості у розділі підлягають відображенню у разі, якщо вартість об`єкта перевищує 100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня звітного року, Національне агентство у запитах просило позивача надати пояснення з даного приводу. Водночас, під час перевірки не підтверджено наявності зазначених годинників та не встановлено їх дійсної вартості, оскільки позивачем не надано документів, що підтверджують їх набуття у власність, а також з урахуванням відсутності інформації щодо технічних характеристик годинників, на підставі яких можна визначити вартість, яка має бути відображена в декларації.

Таким чином, відповідачем було вжито заходів з метою отримання інформації, а саме документів (за наявності) щодо кожного годинника, на підставі яких було внесено відомості до відповідного розділу декларації та документів, які містять відомості про вартість на дату набуття права або за останньою оцінкою, а також повідомити спосіб набуття таких активів.

При цьому, суд вважає помилковими посилання позивача на можливість запиту перевіряю чого органу фотографій годинників або відеозаписів останніх, оскільки самі по собі фотографії чи відеозаписи годинників не можуть бути підтвердженням того, що вони належать саме ОСОБА_1 . Таким підтвердженням можуть бути чеки на придбання годиннику, сертифікат справжності, гарантійні документи, видані виробником.

Водночас, незважаючи на те, що порушень вимог пункту 3 частини першої статті 46 Закону №1700-VII у відповідній частині відповідачем встановлено не було, з огляду на обставини, встановлені судом під час розгляду цієї справи, зокрема, щодо порушення відповідачем законодавчо визначеного 120-денного строку на проведення перевірки, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати пункт 4 Розділу ІІІ описової частини оскаржуваної Довідки в частині відомостей про годинники, зазначені у розділі 5 «Цінне рухоме майно (крім транспортних засобів)» декларації, як такі, що не підтверджуються.

Наступне порушення, яке відповідач кваліфікує як зазначення позивачем недостовірних даних, зафіксоване підпункті 5.1. пункту 5 Розділу ІІІ описової частини оскаржуваної Довідки та полягає у тому, що «суб`єкт декларування не відобразив відомостей про свої корпоративні права в компанії (фонді) Corino Foundation, країна реєстрації головного офісу Ліхтенштейн, у розмірі 30 000 швейцарських франків.

Суб`єкт декларування пояснив, що дійсно був засновником вказаного фонду і заснував його ще до призначення на посаду для можливості ймовірного управління бізнесом професійними управителями. Зазначив, що у 2020 році та у 2021 році відобразив своє право контролю за цією юридичною особою (в розділі 9 декларації), в період перебування на посаді не вносив будь-яких активів до фонду. Також зазначив, що 06.02.2024 фонд ліквідовано.

Такі пояснення суб`єкта декларування враховано, проте вони не спростовують порушення, враховуючи таке.

Під час перевірки встановлено, що 29.06.2007 суб`єктом декларування засновано вказану компанію з розміром основного капіталу 30 000 швейцарських франків, що підтверджується документом, наданим суб`єктом декларування.

Вказаний фонд ліквідовано 06.02.2024, що підтверджується наданим суб`єктом декларування документом.

У розділі 8 «Корпоративні права» декларації підлягають відображенню відомості про всі корпоративні права, що належать суб`єкту декларування та/або члену його сім`ї на праві власності станом на останній день звітного періоду, крім випадків, коли відомості про цінні папери, що посвідчують корпоративні права, вже були зазначені в розділі 7 «Цінні папери» декларації (наприклад, акції).

Такі відомості (про юридичну особу, зареєстровану за межами України) включають дані про країну; ідентифікаційний код; найменування (англійською та українською мовами); організаційно-правову форму; місцезнаходження (англійською та українською мовами); дату набуття права; розмір частки у статутному (складеному) капіталі товариства, підприємства, організації у грошовому та відсотковому вираженні; особу, якій належить об?єкт (суб?єкт декларування та/або члени його сім`ї).

Враховуючи викладене, у цьому розділі декларації підлягали відображенню відомості про вказану компанію.».

Судом встановлено, що згідно з інформацією, відображеною в Установчому акті фонду ОСОБА_6 (Corino Foundation) від 28.07.2007 засновником фонду в компанії Corino Foundation є компанія Juricon Treuhand Anstalt.

Листом від 23.07.2024 компанія повідомила, що ОСОБА_7 був заснований 28.06.2007 компанією Juricon Treuhand Anstalt під номером Fl-0002.232.955-2 відповідно до закону Ліхтенштейну. Початковий капітал у розмірі 30 000,00 швейцарських франків був перерахований до фонду відповідно до 552 S 13 абз. 1 PGR і використовувався для адміністративних витрат, податків тощо протягом існування від утворення. ОСОБА_8 був бенефіціаром фонду Коріно, тому не набув жодних корпоративних прав на фонд.

З аналізу викладеного вбачається, що позивачем не вносилося жодне майно до фонду, останній фактично не здійснював будь-яку діяльність з управління активами.

Окрім того, суд враховує, що вказаний фонд був предметом попередньої повної перевірки декларації ОСОБА_1 за 2020 рік. Жодних порушень в цій частині відповідачем встановлено не було, зокрема, вказано, що ОСОБА_1 правильно задекларовано відомості про ОСОБА_2 .

Таким чином, суд вважає безпідставними висновки відповідача про наявність корпоративних прав у ОСОБА_1 на Corino Foundation, з огляду на що позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування оскаржуваної Довідки в частині підпункту 5.1. пункту 5 Розділу ІІІ описової частини щодо не вказання у розділі 8 «Корпоративні права» декларації корпоративних прав на Corino Foundation, реєстраційний номер: НОМЕР_1 підлягають задоволенню.

Щодо висновків відповідача, викладених у пункті 6 Розділу ІІІ описової частини оскаржуваної Довідки щодо декларування доходів у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації у вигляді компенсаційних виплат як відомостей, що не підлягають декларуванню, суд зазначає таке.

У пункті 6 Розділу ІІІ описової частини оскаржуваної Довідки відповідачем вказано, що «суб`єкт декларування відобразив відомості про дохід у виді компенсаційних виплат працівникам дипломатичної служби у розмірі 1 858 739,00 грн. та у виді компенсаційних витрат, пов`язаних із здобуттям дітьми працівників дипломатичної служби загальної середньої освіти, в розмірі 161 564,00 грн, які не підлягали декларуванню.

Так, працівник дипломатичної служби, направлений у довготермінове відрядження, крім заробітної плати, один раз на місяць отримує компенсаційні виплати та оплату певних витрат (ст.ст. 33, 34 Закону України «Про дипломатичну службу»).

Компенсаційні виплати та оплата витрат (включаючи підйомну допомогу) не є складовою заробітної плати (ст.ст. 1, 33 Закону України «Про дипломатичну службу» та п.п. «в» п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100), а тому відомості про такий дохід не підлягають відображенню у розділі 11 декларації.

Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 11 декларації зазначив відомості, які не підлягали декларуванню, чим не дотримав вимоги п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону».

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 47 Закону №1700-VII у декларації зазначаються отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, аліменти, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки, а також соціальні виплати та субсидії у разі виплати їх у грошовій формі та інші доходи.

Тобто, Законом №1700-VII окрім декларування заробітної плати, зобов`язано cуб`єктів декларування відображати у декларації інші доходи.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 2 Закону України «Про дипломатичну службу» компенсаційні виплати - грошові кошти в іноземній валюті, що виплачуються працівникам дипломатичної служби за рахунок коштів державного бюджету з метою компенсування витрат, пов`язаних із перебуванням у довготерміновому відрядженні.

Статтею 33 Закону України «Про дипломатичну службу» визначено, що працівники дипломатичної служби, направлені у довготермінове відрядження, крім заробітної плати, один раз на місяць отримують компенсаційні виплати.

Складові, розмір компенсаційних виплат, а також порядок їх розрахунку визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Порядку формування і здійснення компенсаційних виплат в іноземній валюті та оплати інших витрат працівникам дипломатичної служби, направленим у довготермінове відрядження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2020 №1288 закордонні дипломатичні установи України здійснюють:

- переказ компенсаційних виплат на рахунки працівників дипломатичної служби, відкриті ними у банківських установах держав перебування, один раз на місяць;

- видачу готівкою компенсаційних виплат протягом перших трьох місяців довготермінового відрядження працівників дипломатичної служби або за погодженням з МЗС протягом періоду, необхідного для забезпечення відкриття рахунків у банківських установах держав перебування;

- видачу готівкою компенсаційних виплат працівникам дипломатичної служби на постійній основі один раз на місяць за погодженням з МЗС ураховуючи особливості системи фінансових розрахунків у державах перебування.

Таким чином, компенсаційні виплати являють собою монітизовані виплати, які отримує дипломатичний працівник та розпоряджається ними на власний розсуд.

Суд зазначає,що компенсаційні виплати є виплатами, що становлять економічну вигоду, отриману особою, а відтак прирівнюються до доходів.

При цьому, незважаючи на те, що такі виплати мають відшкодувальний характер і спрямовані на компенсацію понесених витрат, факт їх отримання створює обов`язок відображення у декларації.

На переконання суду, декларування компенсаційних виплат забезпечує повноту та достовірність фінансової інформації, прозорість доходів особи та дотримання принципів фінансового контролю.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування Довідки від 12.07.2024 №250/24 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2021 рік, поданої ОСОБА_1 , Надзвичайним і Повноважним Послом України в Державі Ізраїль, в частині висновків, викладених у пункті 6 Розділу ІІІ описової частини щодо декларування доходів у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації у вигляді компенсаційних виплат як відомостей, що не підлягають декларуванню, є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо висновків відповідача, викладених у пунктах 6, 7 Розділу ІІІ описової частини оскаржуваної Довідки щодо спростування наявності грошових коштів у загальній сумі 40 158 643,28 грн. вказаних у розділі 12 «Грошові активи» декларації, суд зазначає таке.

Як вбачається з пункту 6 Довідки від 12.07.2024 №250/24 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2021 рік, поданої ОСОБА_1 , Надзвичайним і Повноважним Послом України в Державі Ізраїль, під час перевірки відповідачем встановлено:

- зарахування на рахунки, відкриті на ім`я суб`єкта декларування в АТ КБ «ПриватБанк» коштів на загальну суму 917 800,00 грн, у тому числі: 27.01.2021 в розмірі 39 000,00 грн, 111 000,00 грн, 84 000,00 грн, 51 000,00 грн; 03.02.2021 в розмірі 40 000,00 грн; 04.02.2021 в розмірі 39 800,00 грн, 20 000,00 грн, 10 000,00 грн, 67 300,00 грн, 100 000,00 грн, 50 000,00 грн, 72 400,00 грн; 01.03.2021 в розмірі 40 000,00 грн, 40 000,00 грн та 20 300,00 грн; 01.06.2021 в розмірі 100 000,00 грн; 11.08.2021 в розмірі 10 000,00 грн; 12.10.2021 в розмірі 17 600,00 грн та 5400,00 грн;

- зарахування ОСОБА_9 на рахунки, відкриті на ім`я суб`єкта декларування в АТ «СЕНС БАНК», на загальну суму 40 810,00 дол. США, а саме: 05.02.2021 в розмірі 24 265,00 дол. США; 03.03.2021 в розмірі 3590 дол. США; 09.03.2021 в розмірі 1000,00 дол. США; 15.04.2021 в розмірі 8500,00 дол. США та 29.09.2021 в розмірі 3455,00 дол. США;

- зарахування на рахунок № НОМЕР_3 , відкритий на ім`я суб`єкта декларування в АТ «СЕНС БАНК», переказів MoneySend на загальну суму 1 290 418,66 грн, у тому числі: 12.01.2021 в розмірі 15 000,00 грн та 50 000,00 грн; 16.01.2021 - 38 000,00 грн; 22.01.2021 - 83 060,00 грн; 19.02.2021 - 45 000,00 грн; 23.02.2021 - 50 000,00 грн; 02.03.2021 - 20 000,00 грн; 09.03.2021 - 70 000,00 грн; 22.03.2021 - 80 000,00 грн; 01.04.2021 -50 000,00 5: 06.042021 - 27 000,00 грн; 12.04.2021 - 29 000,00 грн; 21.04.2021- 80 000,00 грн; 22.04.2021 - 60 000,00 грн; 30.04.2021 - 30 000,00 грн, 6 000,00 грн, 5 000,00 грн; 12.05.2021 - 57 000,00 грн; 26.05.2021 - 20 000,00 грн, 40 000,00 грн, 40 000,00 грн; 27.05.2021 - 30 000,00 грн; 31.05.2021- 5 000,00 грн; 09.06.2021-30 000,00 грн; 15.06.2021 - 10 000,00 грн; 22.06.2021 - 8 000,00 грн; 16.08.2021 - 40 526,00 грн; 01.09.2021 - 60 000,00 грн; 40 000,00 грн; 02.09.2021 - 100 000,00 грн; 30.09.2021 - 71 832,66 грн;

- поповнення готівкою картки/рахунку НОМЕР_4 (відкритий на ім`я cуб`єкта декларування) через банкомати АТ «СЕНС БАНК» на загальну суму 1 748 000,00 грн, у тому числі: 18.02.2021 в розмірі 10 000,00 грн; 19.02.2021 49 000,00 грн; 23.02.2021 50 000,00 грн; 01.03.2021 - 22 600,00 грн; 09.03.2021- 40 000,00 грн та 40 000,00 грн; 22.03.2021 - 100 000,00 грн; 23.03.2021 - 100 000,00 грн; 25.03.2021 -10 200,00 грн, 40 000,00 грн, 39 800,00 грн та 10 000,00 грн; 06.04.2021 - 40 000,00 грн, 40 000,00 грн та 20 000,00 грн; 15.04.2021 - 20 000,00 грн; 19.04.2021 - 100 000,00 грн; 21.04.2021 - 40 000,00 грн та 40 000,00 грн; 23.04.2021 - 40 000,00 грн, 30 000,00 грн; 26.04.2021 - 40 000,00 грн; 28.04.2021 - 69 600,00 грн; 05.05.2021 ??50 000,00 грн; 06.05.2021 - 15 000,00 грн; 11.05.2021 - 40 000,00 грн та 20 000,00 грн; 19.05.2021 - 40 000,00 грн; 26.05.2021 - 40 000,00 грн, 29 500,00 грн та 40 000,00 грн; 27.05.2021 - 40 000,00 грн та 28 000,00 грн; 09.06.2021 - 28 000,00 грн; 01.09.2021 - 40 000,00 грн, 40 000,00 грн та 20 000,00 грн; 02.09.2021-39 200,00 грн, 40 000,00 грн, 20 700,00 грн; 03.09.2021 - 19 800,00 грн, 19 200,00 грн, 7 200,00 грн; 08.09.2021 - 5 200,00 грн; 10.09.2021 - 20 000,00 грн; 16.09.2021 - 10 000,00 грн; 30.09.2021 - 40 000,00 грн, 40 000,00 грн; 01.10.2021-25 000,00 грн; ??

- поповнення картки/рахунку АТ «СЕНС БАНК» (відкритий на ім`я суб`єкта декларування) через банкомат на загальну суму 336 000,00 грн, у тому числі: 05.01.2021 в розмірі - 65 600,00 грн; 06.01.2021 - 42 500,00 грн; 12.01.2021 ??4 000,00 грн, 46 000,00 грн та50 000,00 грн; 16.01.2021 - 38 000,00 грн; 22.01.2021 - 69 700,00 грн та 13 300,00 грн; 01.03.2021 - 5 000,00 грн; 28.04.2021 - 400,00 грн; 19.05.2021-700,00 грн; 03.09.2021 - 800,00 гривень.

Суб`єкт декларування на підтвердження джерел походження вказаних грошових коштів та підстав їх зарахування на рахунки повідомив, що вказані кошти зараховані на його рахунки ОСОБА_9 на підставі виданих ним довіреностей як його представника від 21.11.2018 (дійсна до 01.11.2021) та від 08.10.2021. Зазначив, що ОСОБА_10 має безпосередній доступ до його готівкових заощаджень, а тому може взяти його готівкові кошти та здійснити поповнення рахунку через касу банку з використанням довіреності, внести на картковий рахунок через термінал з використанням банківської карти або здійснити переказ з власних банківських рахунків на його рахунок, а потім взяти відповідну суму готівкових коштів із заощаджень суб`єкта декларування. Стверджував, що для цілей декларування вказані зарахування є виключно рухом його особистих грошових коштів. На підтвердження обставин додав копію заяви ОСОБА_11 , посвідчену приватним нотаріусом Войтовським В.С.

Вказані обставини підтверджені і ОСОБА_9 на запит Національного агентства. Проте, на думку перевіряю чого органу, такі пояснення викликають обгрунтовані сумніви, оскільки наявність готівкових коштів у суб`єкта декларування в таких розмірах спростовується фактичними даними, зазначеними в п. 7 цієї Довідки.

Згідно з пунктом 7 Розділу ІІІ описової частини оскаржуваної Довідки суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, про наявність у нього грошових активів у вигляді готівкових коштів в розмірі 4 800 650 дол США, 3 500 000, 00 грн.

На підтвердження джерел походження грошових активів суб`єкт декларування зазначив, що попередньою перевіркою декларації (за 2020 рік) підтверджено наявність у нього грошових активів у розмірі 1 550 000 дол. США та 4 200 000 грн, які зароблялися та накопичувалися за попередні роки. Зазначив, що до 1998 року активно займався підприємницькою діяльністю, був засновником низки підприємств, які успішно здійснювали господарську діяльність. Стверджував, що кошти, які ним отримано під час виконання функцій держави, відображено у деклараціях попередніх звітних періодів, які значно перевищують витрати.

Проте, відповідач дійшов висновку, що такі пояснення викликають обґрунтовані сумніви, враховуючи таке.

«У довідці про результати повної перевірки декларації за 2020 рік зазначено, що «порушень вимог п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону не встановлено.

Разом з тим суб`єкт декларування зазначив відомості про наявність у нього грошових активів - готівкових коштів у розмірі 1 550 000,00 дол. США та 4 200 000,00 грн, законність походження яких викликає обґрунтовані сумніви.

Суб`єкт декларування пояснив, що до початку здійснення діяльності із виконання функцій держави займався підприємницькою діяльністю та отримував певний дохід. Однак за наявною у Національного агентства інформацією розмір отриманих ним доходів у період часу 1998-2020 рр. не є достатнім для накопичення таких грошових активів.

Так, згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб - платників податків сукупний дохід суб`єкта декларування в період часу 1998-2020 рр. склав 28 090 874,51 грн (без урахування податків), в тому числі: 513,93 грн за 1998 рік; 5 312,25 грн за 1999 рік; 9 299,74 грн за 2000 рік; 376 950,70 грн за 2001 рік; 490 952,93 грн за 2002 рік; 253 621,67 грн за 2003 рік; 2 359 636,59 грн за 2004 рік; 3 858 279,63 грн за 2005 рік; 3 439 019,24 грн за 2006 рік; 1 682 816,00 грн за 2007 рік; 1 721 806,92 грн за 2008 рік; 290 674,27 грн за 2009 рік; 525 588,69 грн за 2010 рік; 61 133,03 грн за 2011 рік; 178 835,13 грн за 2012 рік; 1 010 000,00 грн за 2013 рік; 1 486 644,00 грн за 2015 рік; 1 470 000,00 грн за 2016 рік; 1 424 000,00 грн за 2017 рік; 1 480 500,00 грн за 2018 рік; 4 521 159,26 грн за 2019 рік; 1 444 130,53 грн за 2020 рік.

При цьому 09.11.2018 суб`єкт декларування набув у власність 24 квартири, розташовані за адресою: Туреччина, м. Стамбул, Кючюкчекмедже, Фатіх, вул. Проф. Др. Азіз Санкар, Блу Лейк, загальною оціночною вартістю 75 074 139,00 гривень.

Також тільки у звітному періоді суб`єкт декларування здійснив видатки на загальну суму 9 231 656,00 грн, зокрема: 5 069 848,00 грн (придбання нерухомого майна), 2 500 000,00 грн (внески до статутного капіталу), 1 661 808,00 грн (оплата юридичних, консультаційних та медичних послуг), відомості про які відображено у розділі 14 декларації.

Таким чином, під час перевірки декларації за 2020 рік піддано обґрунтованим сумнівам наявність у суб`єкта декларування готівкових коштів у вказаному розмірі.

Враховуючи викладене, станом на 31.12.2020 суб`єкт декларування не мав змоги накопичити грошові активи в розмірі 1 550 000,00 дол. США та 4 200 000,00 гривень.

При цьому у 2021 році суб`єкт декларування отримав дохід на загальну суму 121 858 016 грн, що відображено у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації та підтверджується відомостями Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, інформацією, наданою ОСОБА_5 , Міністерством закордонних справ України та суб`єктом декларування.

Разом з тим у звітному періоді суб`єкт декларування здійснив видатки на загальну суму 24 123 982,00 грн, в тому числі: ??

- на придбання корпоративних прав, збільшення статутного фонду товариства, придбання автомобіля та його транспортування, отримання послуг тощо на загальну суму 17 176 032 грн, що підтверджується наданими суб`єктом декларування документами, інформацією банківських установ та відображеними у розділі 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування» декларації відомостями; ??

- загальножиттєві витрати - 4 324 702 грн; ??

- 2 623 248 грн - повернення кредиту.

Отже, суб`єкт декларування міг заощадити не більше 97 734 034 грн (121 858 016 (дохід) - 17 176 032 (витрати на набуття активів) - 4 324 702 (загальножиттєві витрати) - 2 623 248 (повернення кредиту)).

У розділі 12 декларації суб`єкт декларування зазначив наявність у нього активів на загальну суму 137 892 677,28 грн, у тому числі:

- готівкові кошти в розмірі - 4 800 650 дол. США (еквівалентно за курсом НБУ на 31.12.2021 - 130 913 725,50 грн);

- готівкові кошти в розмірі - 3 500 000,00 грн;

- кошти на банківському рахунку - 3 247 713 грн;

- кошти на банківському рахунку - 24 229 ILS (еквівалентно за курсом НБУ на 31.12.2021 - 212 730,62 грн);

- кошти на банківському рахунку - 16 дол. США (еквівалентно за курсом НБУ на 31.12.2021 - 436,32 грн);

- кошти на банківському рахунку - 2 євро (еквівалентно за курсом НБУ на 31.12.2021 - 61,84 грн);

- кошти на банківському рахунку - 18 010,00 грн (17 518,00 грн + 492,00 грн). Суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 40 158 643,28 грн (137 892 677,28 97 734 034,00).

Таким чином, суб`єкт декларування у розділі 12 декларації зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на загальну суму 40 158 643,28 грн, чим не дотримав вимоги пункту 8 частини першої статті 46 Закону.».

Вказані висновки відповідача сформовані у зв`язку наявністю обґрунтованих сумнівів щодо законності походження грошових активів готівкових коштів у розмірі 1 550 000,00 грн. дол. США та 4 200 000,00 грн.

Як встановлено судом, у своїй Довідці від 22.10.2021 №685/21 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік (виправленої), поданої ОСОБА_1 , Надзвичайним і Повноважним Послом України в Державі Ізраїль, у пункті 4 описової частини відповідач вказав про наявність обґрунтованих сумнівів щодо законності походження у позивача грошових активів готівкових коштів у розмірі 1 550 000,00 дол США та 4 200 000,00 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 51-3 Закону №1700-VII повна перевірка декларації проводиться в частині об`єктів декларування, не охоплених повною перевіркою декларацій відповідного суб`єкта декларування за попередні періоди, крім випадків, коли Національне агентство отримало нову інформацію про об`єкт, який перевірявся, або коли наявні нові джерела інформації, що не були відомі чи не були доступні Національному агентству під час проведення попередньої повної перевірки.

Аналогічні положення закріплені у пункті 11 розділу V Порядку №26/21.

З наведеного слідує, що якщо об`єкти декларування вже були охоплені повною перевіркою декларації суб`єкта декларування за попередній звітний період, їх повторна перевірка не допускається, окрім випадків отримання перевіряючим нової інформації про об`єкт, який перевірявся, або у разі наявності нових джерел інформації, що не були відомі чи не були доступні під час проведення попередньої перевірки.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив перевірку в частині об`єктів декларування, охоплених повною перевіркою декларації суб`єкта декларування ОСОБА_1 за попередній період, тобто за 2020 рік, не маючи та, відповідно, не досліджуючи при цьому нової інформації про об`єкт, який перевірявся, або нових джерел інформації.

Суд бере до уваги пояснення позивача про те, що задекларовані ним кошти перебували у його власності ще до початку виконання ним функцій держави, а відтак такі активи за своїм походженням не пов`язані з перебуванням на публічній службі та не можуть розцінюватися як такі, що містять корупційні ризики.

Так, після призначення ОСОБА_1 . Надзвичайним і Повноважним Послом України в Державі Ізраїль останній відповідно до положень статті 45 Закону №1700-VII зобов`язаний був подати першу декларацію, вказавши наявні в нього грошові кошти. Тобто, при заповненні декларації позивач відобразив всі наявні в нього грошові активи, які він отримав в період зайняття комерційною діяльності.

При цьому, позивачем наголошено на тому, що перевіряючим органом було взято до уваги лише єдине джерело інформації, а саме відомості Державного реєстру фізичних осіб платників податків і тільки за період часу з 1998 по 2020 роки, що, на його думку, є некоректним з огляду на висновки про недотримання ОСОБА_1 вимог пункту 8 частини першої статті 46 Закону №1700-VII, оскільки перевіряючим були допущені економічні помилки, зокрема, при розрахунках не враховано інфляційні процеси та зміну купівельної спроможності грошових коштів у часі. Суми, виражені в національній валюті, порівнювалися без приведення їх до співставних цінових умов. Таке порівняння є методологічно некоректним, адже 500 грн у 1998 році за своєю реальною вартістю та економічним змістом не відповідають 500 грн у 2021 році. Ігнорування інфляції призвело до викривлення економічних показників та, відповідно, до необґрунтованих висновків за результатами перевірки.

Пунктом 13 Порядку №26/21 передбачено, що при встановленні точності оцінки задекларованих активів Національне агентство аналізує та порівнює відомості щодо вартості задекларованих активів з ринковою вартістю (ціною) таких або аналогічних активів на дату їх набуття. У разі неможливості самостійного встановлення ринкової вартості (ціни) задекларованих активів на дату їх набуття за наявності обґрунтованих сумнівів щодо точності задекларованих активів, у тому числі з урахуванням отриманої інформації, Національне агентство відповідно до законодавства може залучати спеціалістів та експертів.

Разом з тим, при проведенні повної перевірки декларації Національне агентство зобов`язане забезпечити використання лише достовірної інформації, одержаної від суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об`єднань, із засобів масової інформації, мережі Інтернет.

Отже, рішення НАЗК про результати повної перевірки декларації повинно бути об`єктивним, ґрунтуватись на достовірній і повній інформації та прийматись на підставі всебічного аналізу.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідачем не встановлено та не зазначено в оскаржуваній Довідці №250/24 про те, що відомості, вказані в п. 7 «Грошові активи», зазначені у декларації відрізняються (саме в таких випадках вони є недостовірними) від відомостей, що містяться у правовстановлюючих документах, судових рішеннях, які набрали законної сили, реєстрах, банках даних, інших інформаційно-комунікаційних та довідкових системах, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих базах даних, реєстрах іноземних держав, інших джерелах інформації, на суму, що перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації, та/або відомості, які не дають змоги ідентифікувати члена сім`ї суб`єкта декларування чи об`єкт декларування.

Слід зазначити, що інформація, зафіксована у поданій щорічній декларації за 2021 рік, може вважатися недостовірними відомостями, якщо ці відомості були завідомо перекручені й особа, яка їх подає, має це усвідомлювати до того моменту, коли вона заповнить електронну форму на офіційному веб-сайті НАЗК.

Проте, даних, що суб`єкт декларування ОСОБА_1 завідомо перекрутив відомості, які зазначив у щорічній декларації за 2021 рік, уповноважена особа НАЗК не здобула та не відобразила у Довідці №250/24.

Разом з тим, відповідач у Довідці №250/24 припустив, що відомості про наявність грошових активів - готівкових коштів у розмірі 1 550 000,00 дол. США та 4 200 000,00 грн, зазначені Надзвичайним і Повноважним Послом України в Державі Ізраїль ОСОБА_1 у декларації за 2021 рік, є недостовірними, оскільки не підтверджені документами та не надано пояснень щодо джерела походження таких активів та «за наявною у Національного агентства інформацією розмір отриманих ним доходів у період часу 1998-20200 рр. не є достатнім для накопичення таких грошових активів» (абзац 5 аркуша 11 Довідки №250/24).

Однак, суд звертає увагу, що законодавства, яке діяло станом на момент подання позивачем декларацій як за 2020 так і за 2021 роки, не містило норм, які б зобов`язували суб`єкта декларування при поданні щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання держави бо місцевого самоврядування, зазначати та документально підтверджувати джерела походження майна та коштів, і готівкових коштів, набутих до призначення позивача на посаду.

Окрім того, суд, керуючись положеннями статті 90 КАС України, враховує висновок Комісійної науково-правової експертизи від 04.10.2024 №04-10/24, в якому зазначено, що аналіз документів, наданих на дослідження, в тому числі Довідки №250/24 від 12.07.2024 р., Довідки №685/21 від 22.10.2021 р., матеріалів повної перевірки щорічної декларації ОСОБА_1 за 2020 рік від 22.10.2021 р., право встановлюючих документів на спадкове майно за померлою матір`ю суб`єкта декларування, пояснень ОСОБА_1 за запити НАЗК, а також положень законодавства України щодо порядку подання щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чинних на момент подання ОСОБА_1 щорічної декларації за 2021 рік, дозволяє зробити висновки, що відомості про наявність грошових активів - готівкових коштів у розмірі 1 550 000,00 дол. США та 4 200 000,00 грн., зазначені Надзвичайним і Повноважним Послом України в Державі Ізраїль ОСОБА_1 у щорічній декларації за 2021 рік, є достовірними з огляду на наступне: ??

- готівкові кошти у розмірі 1 550 000,00 дол. США та 4 200 000,00 грн., були наявні у суб?єкта декларування станом на 31.12.2020; ??

- готівкові кошти у розмірі 1 550 000,00 дол. США та 4 200 000,00 грн. задекларовані ОСОБА_1 у щорічній декларації за 2020 рік на виконання п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції»; ??

- повною перевіркою НАЗК щорічної декларації ОСОБА_1 за 2020 рік, оформленою Довідкою №685/21 від 22.10.2021 р. встановлено, що готівкові кошти у розмірі 1 550 000,00 дол. США та 4 200 000,00 грн., були наявні у суб`єкта декларування станом на дату подання ОСОБА_1 щорічної декларації за 2020 рік;

- повною перевіркою НАЗК щорічної декларації ОСОБА_1 за 2020 рік, оформленою Довідкою №685/21 від 22.10.2021 р., зроблено висновок, що ознак необґрунтованості активів не встановлено (п. 4.5 Розділу IV «Висновки» Довідки №685/21 від 22.10.2021 р.);

- рішення про повну перевірку НАЗК щорічної декларації ОСОБА_1 за 2020 рік у формі Довідки №685/21 від 22.10.2021 р. є дійсним, ніким не оскаржувалося, не визнане протиправним, повторна повна перевірка не проводилася, відповідно, висновки, викладені в ньому, є законними та обґрунтованими;

- відсутні будь-які докази, що вказані ОСОБА_1 відомості про готівкові кошти у розмірі 1 550 000,00 дол. США та 4 200 000,00 грн. є недостовірними, в тому числі у розумінні терміну «недостовірні відомості у декларації», передбаченому абз. 6 п.2 Розділу І Порядку проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затв. наказом Національного агентства з питань запобігання корупції 29 січня 2021 року №26/21 (у редакції наказу Національного агентства з питань запобігання корупції від 13 листопада 2023 p. №256/23);

- у Довідці №250/24 відсутні будь-які відомості, які відрізняються від відомостей, що містяться у правовстановлюючих документах, судових рішеннях, які набрали законної сили, реєстрах, банках даних, інших інформаційно-комунікаційних та довідкових системах, у тому числі тих, що містять інформацію з обмеженим доступом, держателем (адміністратором) яких є державні органи, органи місцевого самоврядування, відкритих базах даних, реєстрах іноземних держав, інших джерелах інформації, на суму, що перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання декларації ОСОБА_1 за 2021 рік, які б підтвердили зазначені недостовірні відомості у декларації (абз. 6 п. 2 розділу І Порядку №26/21);

- відсутні будь-які нормативно-правові акти в Україні станом на дату подання щорічних декларацій за 2020 та 2021 роки, які б зобов`язували суб`єкта декларування подавати відомості до декларації про джерело походження готівкових коштів, у тому числі підтверджуючі документи.

Таким чином, рішення НАЗК за результатами повної перевірки декларації в частині наявності обґрунтованих сумнівів щодо законності походження грошових активів готівкових коштів у розмірі 1 550 000,00 грн. дол. США та 4 200 000,00 грн. не відповідає вимогам законодавства, оскільки прийняте без забезпечення об`єктивності, повноти та всебічності аналізу, на підставі недостовірної або неперевіреної інформації, а також без належного дослідження всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення питання, у зв`язку з чим відповідачем не було дотримано встановленого порядку проведення повної перевірки.

Щодо висновків відповідача, викладених в підпункті 8.1. пункту 8 Розділу ІІІ описової частини оскаржуваної Довідки щодо способу формулювання порушення, а саме констатації, що суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 99,67 грн, замість вказання, що мала місце технічна помилка (опечатка) в одній цифрі, а також в частині зобов`язання ОСОБА_1 , подати виправлену декларацію із відповідними змінами, суд зазначає таке.

Згідно з підпунктом 8.1 пункту 8 розділу ІІІІ описової частини оскаржуваної Довідки «суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, про розмір здійсненого ним 17.08.2021 видатку на придбання корпоративних прав, вказавши 308 775,00 гривень.

Під час перевірки встановлено, що дійсним розміром видатку є 308 874,67 грн, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №479031707 та договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ВГ16 Майбутнє», наданими суб`єктом декларування.

Суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 99,67 гривні.».

Позивач пояснив, що в даній ситуації мала місце технічна помилка, а саме замість суми 308 875 грн внесено суму 308 775 грн. Така обставина підтверджується тим, що ще до подачі декларації за 2021 звітний рік ОСОБА_1 19.08.2021 вже декларував даний видаток як суттєву зміну в майновому стані, вказавши вірний розмір видатку 308 875 грн.

Так, у розділі 9 поданого 19.08.2021 повідомлення про суттєві зміни ОСОБА_1 зазначив, що здійснив оплату за частку у статутному капіталі ТОВ ВГ 16 Майбутнє у розмірі 308 875 грн.

Відтак, суд вважає висновки відповідача в зазначеній частині щодо декларування позивачем недостовірних відомостей є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки допущена позивачем неточність має виключно технічний характер, не свідчить про намір приховати інформацію чи ввести в оману контролюючий орган та не може кваліфікуватися як подання недостовірних відомостей.

Крім того, чинне законодавство передбачає право декларанта на подання виправленої декларації у разі виявлення помилок, яким позивач не був позбавлений можливості скористатися. За таких обставин відсутні правові підстави для покладення на позивача негативних наслідків, а позиція відповідача в цій частині ґрунтується на формальному та помилковому тлумаченні норм права.

Водночас відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Національного агентства з питань запобігання корупції видалити з загального доступу оприлюднену на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції у розділі «ПОВНІ ПЕРЕВІРКИ» за посиланням https://nazk.gov.ua/uk/category/povni-perevirky/ Довідку від 12.07.2024 №250/24 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2021 рік, поданої ОСОБА_1 , Надзвичайним і Повноважним Послом України в Державі Ізраїль, в частині висновків, викладених в пунктах:

п.п. 3.1 та п.п. 3.2 п. 3 Розділу III. Описова частина Довідки щодо не зазначення у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації відомостей про резиденції в державі Ізраїль ОСОБА_1 саме як Посла;

п.п. 3.3. п. 3 Розділу III. Описова частина Довідки щодо обрання позначки «Не відомо» при

вказанні вартості земельної ділянки 3 кадастровим номером :90:803:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації замість позначки «Не застосовується»;

п.п. 3.4. п. 3 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо вказаної вартості земельних ділянок з кадастровими номерами :00:004:0003, :00:001:0188 та :00:002:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації, як такої, що не підтверджується;

п. 4 Розділу III. Описова частина Довідки щодо вказаних відомостей про годинники у розділі 5 «Цінне рухоме майно (крім транспортних засобів)» декларації як таких, що не підтверджуються»;

п.п. 5.1. п. 5 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо не вказання у розділі 8 «Корпоративні права» декларації корпоративних прав на Corino Foundation, реєстраційний номер: FL-0002.232.955-2;

п. 6 Розділу III. Описова частина Довідки щодо декларування доходів у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації у вигляді компенсаційних виплат як відомостей, що не підлягають декларуванню;

п. 6, п. 7 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо спростування наявності грошових коштів у загальній сумі 40 158 643,28 грн. вказаних у розділі 12 «Грошові активи» декларації;

п.п. 8.1. п. 8 Розділу III. Описова частина Довідки щодо способу формулювання порушення, а саме констатації, що суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 99,67 грн., замість вказання, що мала місце технічна помилка (опечатка) в одній цифрі.

Обираючи саме такий спосіб захисту прав позивача суд взяв до уваги те, що в межах даної справи визнано протиправними та скасовано окремі пункти та положення Довідки, з огляду на помилковість висновків НАЗК про зазначення позивачем недостовірних відомостей.

При цьому, за змістом позову ОСОБА_1 неодноразово наголошував на тому, що відображення таких відомостей на сайті впливає його ділову репутацію. Відтак, звертаючись до суду з даним позовом позивач першочергово переслідував саме таку мету (відображення інформації про достовірність поданих даних), тому захистити та відновити права позивача у даній справі можливо лише у спосіб відображення на сайті Довідки від 12.07.2024 №250/24 з достовірною інформацією, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Відтак, враховуючи, розмір задоволених позовних вимог позивача, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 2422,40 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування окремих пунктів довідки, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати Довідку від 12.07.2024 №250/24 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2021 рік, поданої ОСОБА_1 , Надзвичайним і Повноважним Послом України в Державі Ізраїль, в частині висновків, викладених в пунктах:

п.п. 3.1 та п.п. 3.2 п. 3 Розділу III. Описова частина Довідки щодо не зазначення у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації відомостей про резиденції в державі Ізраїль ОСОБА_1 саме як Посла;

п.п. 3.3. п. 3 Розділу III. Описова частина Довідки щодо обрання позначки «Не відомо» при вказанні вартості земельної ділянки з кадастровим номером :90:803:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації замість позначки «Не застосовується»;

п.п. 3.4. п. 3 Розділу III. Описова частина Довідки щодо вказаної вартості земельних ділянок з кадастровими номерами :00:004:0003, :00:001:0188 та :00:002:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації, як такої, що не підтверджується;

п. 4 Розділу III. Описова частина Довідки щодо вказаних відомостей про годинники у розділі 5 «Цінне рухоме майно (крім транспортних засобів)» декларації як таких, що не підтверджуються;

п.п. 5.1. п. 5 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо не вказання у розділі 8 «Корпоративні права» декларації корпоративних прав на Corino Foundation, реєстраційний номер: FL-0002.232.955-2;

п. 6 Розділу III. Описова частина Довідки щодо декларування доходів у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації у вигляді компенсаційних виплат як відомостей, що не підлягають декларуванню;

п. 6, п. 7 Розділу III. Описова частина Довідки щодо спростування наявності грошових коштів у загальній сумі 40 158 643,28 грн. вказаних у розділі 12 «Грошові активи» декларації;

п.п. 8.1. п. 8 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо способу формулювання порушення, а саме констатації, що суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 99,67 грн., замість вказання, що мала місце технічна помилка (опечатка) в одній цифрі;

а також в частині зобов`язання ОСОБА_1 , подати виправлену декларацію із відповідними змінами.

Зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції (адреса: 01103, місто Київ, бульвар Миколи Міхновського, 28, ) видалити з загального доступу оприлюднену на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції у розділі «ПОВНІ ПЕРЕВІРКИ» за посиланням https://nazk.gov.ua/uk/category/povni-perevirky/ Довідку від 12.07.2024 №250/24 про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2021 рік, поданої ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ), Надзвичайним і Повноважним Послом України в Державі Ізраїль, в частині висновків, викладених в пунктах:

п.п. 3.1 та п.п. 3.2 п. 3 Розділу III. Описова частина Довідки щодо не зазначення у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації відомостей про резиденції в державі Ізраїль ОСОБА_1 саме як Посла;

п.п. 3.3. п. 3 Розділу III. Описова частина Довідки щодо обрання позначки «Не відомо» при вказанні вартості земельної ділянки 3 кадастровим номером :90:803:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації замість позначки «Не застосовується»;

п.п. 3.4. п. 3 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо вказаної вартості земельних ділянок з кадастровими номерами :00:004:0003, :00:001:0188 та :00:002:0049 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації, як такої, що не підтверджується;

п. 4 Розділу III. Описова частина Довідки щодо вказаних відомостей про годинники у розділі 5 «Цінне рухоме майно (крім транспортних засобів)» декларації як таких, що не підтверджуються»;

п.п. 5.1. п. 5 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо не вказання у розділі 8 «Корпоративні права» декларації корпоративних прав на Corino Foundation, реєстраційний номер: FL-0002.232.955-2;

п. 6 Розділу III. Описова частина Довідки щодо декларування доходів у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» декларації у вигляді компенсаційних виплат як відомостей, що не підлягають декларуванню;

п. 6, п. 7 Розділу ІІІ. Описова частина Довідки щодо спростування наявності грошових коштів у загальній сумі 40 158 643,28 грн. вказаних у розділі 12 «Грошові активи» декларації;

п.п. 8.1. п. 8 Розділу III. Описова частина Довідки щодо способу формулювання порушення, а саме констатації, що суб`єкт декларування зазначив відомості, які не відповідають дійсності, на суму 99,67 грн., замість вказання, що мала місце технічна помилка (опечатка) в одній цифрі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з питань запобігання корупції (адреса: 01103, місто Київ, бульвар Миколи Міхновського, 28, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.