Справа № 520/26471/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 р. № 520/26471/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати незаконними дії військової частини НОМЕР_2 , щодо якої правонаступником є військова частина НОМЕР_1 , щодо невиплати позивачу всіх видів грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду під час дії воєнного стану, крім окладу за посадою, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років на час проведення службового розслідування - з 24.02.2023 по 14.03.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 - як правонаступницю військової частини НОМЕР_2 - видати необхідні розпорядчі документи та виплатити ОСОБА_1 всі належні йому основні та додаткові, постійні та разові види грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду під час дії воєнного стану в розмірі 30 000,00 грн/міс, за час проведення щодо нього службового розслідування - з 24.02.2023 по 14.03.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність дій військової частини НОМЕР_2 , щодо якої правонаступником є військова частина НОМЕР_1 , щодо невиплати йому всіх видів грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду під час дії воєнного стану за час проведення службового розслідування - з 24.02.2023 по 14.03.2023. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою судді від 20.10.2025 відкрито спрощене провадження в порядку передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Витребувано у Військової частини НОМЕР_1 документальне підтвердження підстав та розміру виплат, здійснених на користь позивача за період з 24.02.2023 по 14.03.2023, із наданням копій відповідних документів; наказ про відсторонення позивача від служби. Витребувані документи зобов`язано надати до суду протягом п`ятнадцяти календарних днів із моменту отримання даної ухвали суду.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена позивачу та відповідачу до їх електронних кабінетів через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого виклав свої заперечення проти позову, зазначивши, що позивача було усунуто від посади тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_2 на час проведення службового розслідування у військовій частині на період з 24.02.2023 по 14.03.2023. Відповідно до довідки-розрахунку нарахованого та виплаченого грошового забезпечення позивачу за період з 24.02.2023 по 28.02.2023 грошове забезпечення не виплачувалось (абзац 6 п. 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам у зв`язку із обранням запобіжного заходу). За період з 01 13 березня 2023 року виплачено: посадовий оклад 1715,16 грн; оклад за військове звання 473,87 грн; надбавка за вислугу років 547,26 грн; надбавка за особливості проходження служби 1 778,59 грн. За 14 березня виплачено: посадовий оклад 131,94 грн; оклад за військове звання 36,45 грн; надбавка за вислугу років 42,10 грн; надбавка за особливості проходження служби 136,81 грн; премія 554,13 грн; додаткова винагорода на період дії воєнного стану 30 000 грн 967,74 грн. Таким чином, позивачу було нараховане та виплачене грошове забезпечення в передбаченому законом порядку, на час проведення службового розслідування з 24.02.2023 по 14.03.2023, а відтак вимоги щодо визнання незаконними дії військової частини НОМЕР_1 , щодо невиплати позивачу всіх видів грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду під час дії воєнного стану, крім окладу за посадою, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років на час проведення службового розслідування з 24.02.2023 по 14.03.2023 є безпідставними та необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України. Просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, згідно якого підтримав свою позицію, викладену в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами пояснення, суд встановив наступне.

З 24.03.2022 по 08.11.2023 позивач проходив військову службу у військових частинах НОМЕР_3 і НОМЕР_2 , які в статусі окремих батальйонів входили до складу військової частини НОМЕР_1 (що мала статус окремої бригади ТрО).

З 20.02.2023 по 08.11.2024 позивач перебував у списках військової частини НОМЕР_2 , виконуючи бойові та службові завдання із захисту Батьківщини або їх всебічного забезпечення.

Наразі підпорядкована військова частина НОМЕР_2 ліквідована як юридична особа (реорганізована із окремого батальйону у структурний лінійний батальйон у складі військової частини НОМЕР_1 ), правонаступництво щодо неї обійняла вища по ієрархії військова частина НОМЕР_1 .

Позивач 24.02.2023 був затриманий правоохоронним органом (ДБР), йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 і ч. 4 ст. 368 КК України, інкримінування цих злодіянь згодом було перекваліфіковано у ч. 2 ст. 190 і ч. 2 ст. 369-2 КК України, та в період з 24 лютого 2023 року по 28 лютого 2023 року позивач тримався під вартою на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2023 року.

Наказом командира (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.02.2023 № 49 у Військовій частині НОМЕР_2 було призначено службове розслідування за фактом затримання позивача представниками ДБР відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (зі змінами), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2027 за № 1503/31371 на підставі абз. 10, 11 п. 1 розд. ІІ зазначеного Порядку службового розслідування, що вбачається з відповідного витягу з наказу.

Відповідно до пункту 3 зазначеного наказу позивача було усунуто від посади тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи Військової частини НОМЕР_2 на час проведення службового розслідування.

Службове розслідування було завершене наказом командира цієї військової частини (з основної діяльності) від 14.03.2023 № 24.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо невиплати йому всіх видів грошового забезпечення, включаючи додаткову винагороду під час дії воєнного стану, крім окладу за посадою, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, на час проведення службового розслідування - з 24.02.2023 по 14.03.2023, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до абзацу 1 статті 1-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XІІ) законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до положень ч.1 ч 4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України.

У даній справі спірним є питання, зокрема, щодо невиплати позивачу додаткової винагороди за час проведення відносно нього службового розслідування.

Відповідно до статей 84, 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України.

Згідно з пунктами 3-5 розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Службове розслідування у випадках, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, може проводитися з усуненням військовослужбовця, дисциплінарне правопорушення якого підлягає розслідуванню, від виконання службових обов`язків, про що видається наказ із зазначенням причин усунення. Тривалість усунення від виконання службових обов`язків не повинна перевищувати строк проведення службового розслідування та час, необхідний для прийняття відповідного рішення командиром (начальником) за результатами розгляду акта службового розслідування.

Військовослужбовець, якого на період проведення службового розслідування усунуто від виконання службових обов`язків і стосовно якого за результатами службового розслідування прийнято рішення про продовження ним військової служби на займаній посаді, приступає до виконання службових обов`язків за посадою на підставі відповідного наказу.

Хронологічні параметри припинення виплати премії та додаткової винагороди у випадку усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування та поновлення таких виплат визначені в Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260 (далі - Наказ №260).

Так, згідно з пунктом 1 розділу XXIX Наказу №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або повноважень на посаді, виплачується виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років із дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді), і до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі скасування рішення про усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді військовослужбовцям виплачуються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на отримання яких вони втратили право у зв`язку з усуненням (відстороненням) з урахуванням змін у розмірах грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 14 розділу XXXIV Наказу №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника).

Також, відповідно до пункту 15 розділу І Наказу № 260 грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України (дія якого застосовується із 24 лютого 2022 року). Таким чином, прийняття Міністром оборони України рішення у вигляді телеграми №248/1298 від 25 березня 2022 року з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, якою серед іншого було визначено питання невиплати додаткової винагороди, в силу пункту 17 Порядку №260 було здійснено ним на виконання своїх повноважень.

У пункті 10 рішення Міністра оборони України, зокрема встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн або 30 000,00 грн не включаються військовослужбовці:

- усунені від виконання службових обов`язків з дня видання такого наказу у військовій частині:

- перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння - за місяць у якому здійснено таке правопорушення;

- у разі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаку адміністративного або кримінального правопорушення за місяць, у якому здійсненне таке правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 29.05.2025 у справі № 120/10230/22 зазначив, що рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298 є частиною нормативно-правових актів, спрямованих на врегулювання порядку та умов виплати військовослужбовцям додаткової винагороди на період проходження ними військової служби в умовах воєнного стану.

Отже, зазначені положення рішення Міністра оборони України підлягають застосуванню в межах спірних правовідносин.

Враховуючи те, що правовий статус військовослужбовців України визначається нормативно-правовими актами, які регламентують його права та обов`язки, пов`язані з проходженням військової служби, а також встановлюють юридичні гарантії та механізми охорони і захисту правового статусу (постанова Верховного Суду у зразковій справі №640/13029/22), суд дійшов висновку, що передбачене Постановою №168 грошове забезпечення військовослужбовців пов`язане саме із виконанням обов`язків військової служби, відповідно невиплата додаткової винагороди як складової грошового забезпечення, повинно бути пов`язане із виконанням/невиконанням військовослужбовцями обов`язків саме військової служби.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.03.2024 у справі №560/7178/22.

З матеріалів справи судом встановлено, що в період з 24 лютого 2023 року по 28 лютого 2023 року грошове забезпечення позивачу не виплачувалося у зв`язку з його перебуванням під вартою на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2023 року, що відповідає приписам пункту 15 розділу І Наказу № 260 Міністерства оборони України, якими передбачено невиплату грошового забезпечення військовослужбовцям, що тримаються під вартою.

За період з 01 березня 2023 року по 13 березня 2023 року (у період усунення позивача від виконання службових обов`язків під час проведення службового розслідування) позивачу було виплачене грошове забезпечення в таких розмірах: посадовий оклад 1 715,16 грн; оклад за військове звання 473,87 грн; надбавка за вислугу років 547,26 грн; надбавка за особливості проходження служби 1 778,59 грн, що відповідає приписам пункту 1 розділу XXIX Наказу №260, якими передбачено виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень виходячи лише з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років.

Підстав для виплати позивачу за період з 01 березня 2023 року по 13 березня 2023 року (у період усунення позивача від виконання службових обов`язків під час проведення службового розслідування) інших видів грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди під час дії воєнного стану, крім окладу за посадою, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, судом не встановлено.

За 14 березня 2023 року (день завершення службового розслідування та повернення позивача до виконання службових обов`язків за посадою) позивачу було виплачено: посадовий оклад 131,94 грн; оклад за військове звання 36,45 грн; надбавку за вислугу років 42,10 грн; надбавку за особливості проходження служби 136,81 грн; премію 554,13 грн; додаткову винагороду на період дії воєнного стану у розмірі 30 000 грн пропорційно відпрацьованому часу, а саме 967,74 грн.

Зазначених обставин позивачем не спростовано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що нарахування та виплата грошового забезпечення позивачу в спірний період, з 24.02.2023 по 14.03.2023, здійснювалися відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, положень Наказу № 260 Міністерства оборони України, з урахуванням перебування позивача під вартою на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2023 року та усунення позивача від виконання службових обов`язків під час проведення службового розслідування.

Обставин щодо наявності протиправних дій (бездіяльності) чи порушення прав позивача при визначенні розміру та складових грошового забезпечення, виплаченого позивачу за спірний період, судом не встановлено. Позивачем наявності зазначених обставин не доведено.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Отже, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН