Справа № 200/7641/25
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

17 грудня 2025 року Справа №200/7641/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Крилова М.М.,ознайомившись з матеріалами адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації про визнання бездіяльність протиправною та стягнення середній заробіток за час затримки виконання постанови, -

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2025 року до Донецького окружного адміністративного суду, через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації про:

-визнання протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації щодо затримки виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі №200/2961/21-а про поновлення ОСОБА_1 на посаді;

- стягнення з Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі №200/2961/21-а про поновлення ОСОБА_1 на посаді за період з 12.11.2021 по 14.04.2025 в розмірі 525 203,32 (п`ятсот двадцять п`ять тисяч двісті три) гривні та 32 копійки.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В. від 13.10.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі № 200/7641/25, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

У зв`язку з перебуванням судді Давиденко Т.В на лікарняному 16.12.2025 року адміністративну справу передано до відділу документообігу та архівної роботи Донецького окружного адміністративного суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

В результаті повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями було визначено суддю Крилову М.М. для розгляду адміністративної справи № 200/7641/25.

Відповідно до частини 2 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини 13 статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Вивчивши матеріали справи, суддя встановив, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 161 КАС України, у зв`язку із чим позов підлягає залишенню без руху.

Так, частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За змістом частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі №200/2961/21-а про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У постанові від 25.07.2018 у справі № 552/3404/17 Верховний Суд визначив природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, та дійшов висновку, що такий спір є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

Відповідно до парової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 26.05.2022 у справі № 420/10861/21, до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП України). Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до 19.07.2022, було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

19.07.2022 набрав чинності Закон України № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким частини першу і другу статті 233 викладено в такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, з 19.07.2022 законодавцем передбачено тримісячний строк для звернення працівника до суду з позовом про виплату заробітної плати, який обчислюється з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Суд зазначає, що, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Враховуючи викладене, суд констатує, що спір, з яким ОСОБА_1 звернулася до суду, є спором про оплату праці, а тому строк звернення до суду визначається відповідно до положень статті 233 КЗпП України та складає три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Суд бере до уваги, що із змісту статті 236 КЗпП України слідує, що виплата працівнику середнього заробітку або різниці в заробітку передбачена у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, відповідно до якої для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період (постанови від 08.09.2020 у справі № 810/2837/18, від 21.02.2023 у справі № 380/10648/21, від 01.02.2024 у справі № 580/4249/20).

Отже, у разі невиконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі затримка виконання рішення суду рахується з наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі.

Судом встановлено постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2021 по справі № 200/2961, зокрема поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області, начальника відділу грошових виплат і компенсацій управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області з 20.02.2021 року.

Як встановлено судом, фактично постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2021 по справі № 200/2961 виконано відповідачем лише 15.04.2025, коли наказом Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації від 15.04.2025 № 14 ОСОБА_1 поновлено на посаді щаступника начальника управління начальнкиа відділу по обслуговуванню внутрішньо переміщених осіб управління соціального захисту населення Волноваської райдержадміінстрації.

З наказом від 15.04.2025 № 14 ОСОБА_3 ознайомлено 15.04.2025, про що свідчить власноручний підпис позивача.

Позовну заяву позивачем подано 02.10.2025, тобто з порушенням тримісячного строку звернення до суду передбаченого статтею 233 КЗпП України.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду. Так частиною першої цієї статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Також, згідно з ч.3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Однак до адміністративного позову не додано документу про сплату судового збору.

Натомість у адміністративному позові зазначено, що згідно норм п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі, які звертаються до суду щодо стягнення заробітної плати, звільняються від сплати судового збору.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі №910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці. Будь-який майновий спір має ціну.

Позивачем заявлено вимогу майнового характеру щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду про поновлення на роботі за період з 12.11.2021 по 14.04.2025 в розмірі 525 203,32 грн.

З огляду на зміст статті 2 Закону України "Про оплату праці" (де визначено структуру заробітної плати) та рішення Конституційного суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013 і від 22.02.2012р. №4-рп/2012 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні не може бути кваліфікований як заробітна плата, адже має зовсім іншу правову природу ніж винагорода за працю, позаяк є компенсаційною санкцією до роботодавця за несвоєчасний розрахунок.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16 згадано, що "за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір, згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях".

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 сформульовано схожу правову позицію, у силу якої: "Середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану робочу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати".

Наведений правовий висновок відображено і у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.07.2023 у справі №522/16890/20.

Великою Палатою Верховного Суду було зокрема, наголошено, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", не поширюється, у зв`язку з чим можна констатувати, що за подання позову в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає сплата судового збору.

Оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку не належить до структури заробітної плати, позивач в спірних правовідносинах не звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI.

Відповідно до ч. 2 ст. 169 КАС України, якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Розмір судового збору за одну вимогу майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з цим суд зазначає, що частиною 3 статті 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Враховуючи те, що позовна заява подана позивачем в електронній формі через підсистему «Електронний суд», розмір судового збору за одну позовну вимогу майнового характеру становить 4201,62 грн (525 203,32*1%*,08).

Враховуючи викладене, позивачу необхідно надати до суду квитанцію про сплату судового збору в сумі 4201,62 грн.

Враховуючи, що позивачем не надано квитанцію про сплату судового збору, пропущено встановлений строк звернення до суду та не надано заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, виходячи з приписів частини 13 статті 171 КАС України позовна заява підлягає залишенню без руху.

Зважаючи на викладене, позивачеві необхідно надати суду:

заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду;

докази сплати судового збору у розмірі 4201,62 грн.

На підставі викладеного, керуючись Кодексом адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Прийняти до провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації про визнання бездіяльність протиправною та стягнення середній заробіток за час затримки виконання постанови.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Волноваської районної державної адміністрації про визнання бездіяльність протиправною та стягнення середній заробіток за час затримки виконання постанови, - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали, впродовж якого позивач має надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази поважності його пропуску.

Роз`яснити позивачеві, що у разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Крилова