Справа № 120/14549/25
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

м. Вінниця

18 грудня 2025 р. Справа № 120/14549/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивачки про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради, Теплицького селищного голови Трамбовецького Руслана Івановича про визнання протиправними дій та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради та до Теплицького селищного голови Трамбовецького Руслана Івановича.

Окрім іншого позовні вимоги стосуються оскарження рішення 62 сесії Теплицької селищної ради 8 скликання № 2045 від 19 вересня 2025 року "Про дострокове припинення повноважень депутата Теплицької селищної ради 8 скликання ОСОБА_1 ".

Так, відповідно до вказаного рішення заяву ОСОБА_1 про складання депутатських повноважень задоволено та достроково припинено її повноваження депутата виборчого округу № 2 Теплицької селищної ради на підставі особистої заяви про складання депутатських повноважень. Виведено ОСОБА_1 зі складу постійної комісії з питань благоустрою, житлово-комунального господарства, охорони природи, санітарно-епідеміологічного благополуччя. Також вирішено повідомити Теплицьку селищну територіальну виборчу комісію про прийняте селищною радою рішення.

16 грудня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову. Така заява обґрунтована тим, що 62 сесію Теплицької селищної ради, під час якої ухвалювалося оскаржуване у цій справі рішення, було скликано на підставі розпорядження Теплицького селищного голови № 181 від 09 вересня 2025 року. Водночас, як зазначає заявниця, 09 вересня 2025 року Теплицькою селищною радою на офіційному сайті в мережі "Інтернет" оприлюднено зміст розпорядження Теплицького селищного голови від 09 вересня 2025 року № 181. Разом із тим заявниця стверджує, що в дійсності до оприлюдненого відповідачем на офіційному сайті повідомлення розпорядження Теплицького селищного голови № 181 від 09 вересня 2025 року не прикріплювалося, а тому таке розпорядження не було оприлюднено у встановленому законодавством порядку, що свідчить про порушення частини 10 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Більше того, позивачка стверджує, що в порушення приписів частини 7 статті 26 Регламенту Теплицької селищної ради 8 скликання селищний голова не довів до відома депутатів інформацію про скликання 62 сесії Теплицької селищної ради, під час якої розглядалося питання про дострокове припинення повноважень депутата Теплицької селищної ради 8 скликання ОСОБА_1 . Окрім того, жодна із постійних комісій Теплицької селищної ради не здійснювала розгляд проекту рішення про дострокове припинення повноважень депутата Теплицької селищної ради 8 скликання ОСОБА_1 .

Усе наведене вище, на думку заявниці, вказує на протиправність рішення 62 сесії Теплицької селищної ради "Про дострокове припинення повноважень депутата Теплицької селищної ради 8 скликання ОСОБА_1 ".

Обґрунтовуючи, власне, очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам, заявниця зазначила, що чинне законодавство не передбачає процедури відновлення за особою статусу депутата у випадку, якщо рішення про дострокове припинення її повноважень як депутата Теплицької селищної ради буде визнано протиправним та скасовано судом, оскільки не передбачає підстав для подальшої втрати статусу іншим депутатом, наступним за черговістю кандидатом у депутати від місцевої організації політичної партії, який буде визнаний обраним депутатом.

Заявниця вважає, що спірні у цій справі правовідносини не є трудовими і не є відносинами з приводу проходження публічної служби, у яких передбачений механізм відновлення порушених прав працівника (службовця) у разі його незаконного звільнення.

Крім того, ОСОБА_1 просить врахувати, що у заяві від 19 вересня 2025 року вона просила відкликати раніше подану заяву про складання повноважень депутата селищної ради (від 02 вересня 2025 року), проте така не була врахована під час прийняття оскаржуваного рішення.

За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що слід вжити заходи забезпечення позову та зупинити дію рішення 62 сесії Теплицької селищної ради 8 скликання № 2045 від 19 вересня 2025 року "Про дострокове припинення повноважень депутата Теплицької селищної ради 8 скликання ОСОБА_1 " до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням наведеної норми суд вирішив розгляд заяви про забезпечення позову здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зважає на таке.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано главою 10 розділу І Загальних положень КАС України, яка визначає підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі, метою якого є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Забезпечення позову є процесуальною гарантією виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Проте для вжиття судом заходів забезпечення позову у справі заявник (позивач) має підтвердити наявність щонайменше однієї з виключних підстав, передбачених частиною другою статті 150 КАС України:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Дія індивідуального акта або нормативно-правового акта може бути зупинена як захід забезпечення позову відповідно до пункту 1 частини першої статті 151 КАС України.

Згідно з частиною другою статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Комітет Міністрів Ради Європи (далі - КМРЄ) у параграфі І та ІІ Рекомендацій від 13 вересня 1989 року № R(89)8 «Про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах» (on provisional court protection in administrative matters) наголосив, що заявник може просити суд або інший компетентний орган вжити заходи тимчасового захисту від адміністративного акта; надаючи особі тимчасовий захист, суд бере до уваги всі обставини та інтереси; такі заходи можуть вживатися зокрема, у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо аргументи заявника на перший погляд (prima facie) спростовують правомірність такого акта.

КМРЄ у пункті «d» глави 5 «Ефективність судового розгляду» Рекомендацій (2004)20 «Про судовий перегляд адміністративних актів» (on judicial review of administrative acts), прийнятих 15 грудня 2004 року, також вказав, що суд повинен мати право надавати тимчасові заходи захисту до завершення провадження.

Водночас Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) притримується позиції, згідно з якою заходи забезпечення (тимчасові заборони), які вживає суд у процесі вирішення спору, повинні відповідати закону, враховувати суспільні (загальні) інтереси та пропорційність між використаними засобами та метою, яку прагне суд досягнути (рішення ЄСПЛ від 17 травня 2016 року у справі «Джиніч проти Хорватії», заява № 38359/13, пункти 61- 62; рішення ЄСПЛ від 16 березня 2021 року у справі «Карагасаноглу проти Туреччини», заяви № 21392/08 та 2 інші, пункти 144- 153.

За усталеною практикою Верховного Суду, висловленою у постановах від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 11 січня 2022 року у справі № 640/18852/21, від 28 липня 2022 року у справі № 640/31850/20 та інших, заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, забезпечувати ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд також зазначає, що особливу увагу у заяві про забезпечення позову слід приділити належному обґрунтуванню причин звернення з такою заявою та доказам наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Своєю чергою, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас Верховний Суд у постановах від 17 травня 2022 року у справі № 240/16158/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 600/3430/23-а, від 19 вересня 2024 року у справі № 440/3038/24 та інших справах, сформував сталу правову позицію щодо того, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Як свідчить зміст заяви про забезпечення позову, така здебільшою мірою обґрунтована тим, що Теплицька селищна рада протиправно прийняла рішення № 2045 від 19 вересня 2025 року "Про дострокове припинення повноважень депутата Теплицької селищної ради 8 скликання ОСОБА_1 ", оскільки, на думку заявниці, таке рішення прийнято з грубим порушенням процедури (такими заявниця вказує неоприлюднення на офіційному сайті розпорядження голови Теплицької селищної ради, на підставі якого скликалася 62 сесія, нездійснення розгляду питання про дострокове припинення повноважень депутата Теплицької селищної ради ОСОБА_1 на засіданнях скликання постійних комісій Теплицької селищної ради тощо).

Разом із тим такі аргументи заявниці мають оцінюватися під час розгляду позову по суті, а вирішуючи питання забезпечення позову, суд не може вирішити спір по суті позовних вимог, вдаючись до оцінки протиправності/правомірності рішення органу місцевого самоврядування, оскільки оцінка таких обставин протирічить інституту забезпечення позову.

Суд наголошує, що сама лише незгода позивача із рішенням суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання його протиправним не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках, за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Проаналізувавши доводи заявниці щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача нічим не підтверджено, відсутні докази того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Суд зазначає, що безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Сам собою факт прийняття відповідачем рішення, яке стосується прав та інтересів позивачки та обмежують її професійну діяльність, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Підсумовуючи викладене, слід констатувати, що доводи заявниці в частині порушення селищною радою процедури прийняття оскаржуваного рішення можуть вказувати на протиправність цього рішення, проте оцінка процедурі, як власне і спірному рішенню, має надаватися при вирішенні спору по суті, а не під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Що ж стосується доводів заявниці в частині можливого заміщення її посади наступним за черговістю депутатом та набуття таким депутатом відповідних повноважень, то суд враховує наступне.

Відповідно до частини 7 статті 5 Закону № 93-IV у разі дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради вибори чи заміщення депутата, який достроково припинив повноваження, проводяться відповідно до закону про місцеві вибори.

Водночас Закон України "Про місцеві вибори" втратив чинність на підставі прийнятого Верховною Радою України Виборчого кодексу, який відповідно до Конституції України визначає гарантії права громадян на участь у виборах, регулює підготовку та проведення виборів Президента України, народних депутатів України, депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, сільських, селищних, міських, районних у містах рад, сільських, селищних, міських голів.

Про заміщення депутатів, повноваження яких достроково припинені, йдеться у статті 284 Виборчого кодексу України.

Так, згідно з частинами 1 та 2 статті 284 Виборчого кодексу України у разі дострокового припинення повноважень депутата Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, районної, районної у місті, а також міської, сільської, селищної ради (територіальної громади з кількістю виборців 10 тисяч і більше) на підставах і в порядку, передбачених Конституцією та законами України, за рішенням виборчої комісії Автономної Республіки Крим, обласної, районної, районної у місті, міської, сільської, селищної виборчої комісії депутатом визнається наступний за черговістю кандидат у депутати у відповідному територіальному або єдиному виборчому списку від цієї організації партії у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 283 цього Кодексу.

Реєстрація особи, зазначеної у частині першій цієї статті, депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, районної, районної у місті, а також міської, сільської, селищної ради (територіальної громади з кількістю виборців 10 тисяч і більше) здійснюється відповідною територіальною виборчою комісією у порядку, передбаченому статтею 283 цього Кодексу.

Вказана норма є застосовною до спірних правовідносин з огляду на те, що однією з підстав для дострокового припинення депутата місцевої ради є особиста заява депутата місцевої ради про складення ним депутатських повноважень, подана у встановленому Законом порядку (стаття 5 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад").

Оскільки приписи статті 284 Виборчого кодексу України є бланкетними (тобто такими, що відсилають до іншої норми), тому аналізу підлягають положення статті 283 Виборчого кодексу України.

Як унормовано частиною 1 статті 283 Виборчого кодексу України, особа, обрана депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, районної, міської, районної у місті, сільської, селищної ради, сільським, селищним, міським головою, для її реєстрації зобов`язана подати до територіальної виборчої комісії з відповідних місцевих виборів протягом двадцяти днів з дня офіційного оприлюднення результатів виборів заяву про реєстрацію її депутатом, сільським, селищним, міським головою, а у разі наявності в неї іншого представницького мандата - копію зареєстрованої заяви про припинення дії іншого представницького мандата, поданої відповідно до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим або відповідної місцевої ради.

У разі невиконання особою, обраною депутатом за виборчим списком місцевої організації партії, у строки, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, вимог частини першої цієї статті або подання цією особою до виборчої комісії заяви про відмову від депутатського мандата, або виникнення (виявлення) обставин, зазначених у пунктах 3-6 частини першої та частині четвертій статті 231 цього Кодексу, виборча комісія приймає рішення про визнання її такою, яка не набула депутатського мандата, та визнає обраним депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласної, районної, районної у місті, а також міської, сільської, селищної ради (територіальної громади з кількістю виборців 10 тисяч і більше) наступного за черговістю кандидата у депутати у відповідному територіальному або єдиному багатомандатному виборчому списку кандидатів від відповідної організації партії, за яким було обрано особу, яка не набула мандата (частина 5 статті 283 Виборчого кодексу України).

При цьому відповідно до частини 6 статті 283 Виборчого кодексу України рішення територіальної виборчої комісії про реєстрацію депутата, сільського, селищного, міського голови оголошується на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, районної ради у місті, міської, обласної ради, Верховної ради Автономної Республіки Крим та є підставою для набуття повноважень, складення присяги депутата, сільського селищного, міського голови.

Відтак процедура обрання наступного за черговістю депутата та набуття депутатом повноважень включає в себе такі етапи: визнання територіальною виборчою комісією обраним депутатом наступного за черговістю кандидата у депутати від місцевої організації політичної партії; реєстрація депутата обраним депутатом наступного за черговістю кандидата у депутати від місцевої організації політичної партії, що є підставою для набуття ним повноважень та складення присяги депутата.

Водночас суду не надано доказів, які б підтверджували вчинення дій щодо обрання наступного за черговістю кандидата у депутати селищної ради.

Крім того, суд зазначає, що зазначеним вище доводам заявниці в частині можливого заміщення її посади наступним за черговістю депутатом та набуття таким депутатом відповідних повноважень судом вже надавалася оцінка в ухвалі від 12 грудня 2025 року, якою відмовлено в забезпеченні позову.

Таким чином, наведені вище обставини свідчать про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому заяву про забезпечення позову слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 241, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович