Справа № 160/22313/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
01.08.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі-відповідач) у якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоду роботи: з 12.12.2017 по 15.04.2019;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 12.12.2017 по 13.12.2017 на посаді машиніста трубоукладача в Дирекції будівництва "ЕСГ Північно-Західного ремонту" ОП "Пікальово", з 13.12.2017 по 15.04.2019 на посаді машиніста трубоукладача в Дирекції будівництва "ЕСГ Північно-Західного ремонту" ОП "Пікальово" та здійснити перерахунок розміру пенсії з 29.01.2025 з урахуванням зарахованого стажу.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачеві неправомірно не зараховані до страхового стажу періоди роботи 12.12.2017 по 13.12.2017 на посаді машиніста трубоукладача в Дирекції будівництва "ЕСГ Північно-Західного ремонту" ОП "Пікальово", з 13.12.2017 по 15.04.2019 на посаді машиніста трубоукладача в Дирекції будівництва "ЕСГ Північно-Західного ремонту" ОП "Пікальово". Водночас вказане, на думку позивача, не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує його конституційні права, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , та з 01.11.2022 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
30.05.2025 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою щодо його пенсійного забезпечення.
Відповідно до наданої інформації про періоди страхового стажу ОСОБА_1 , які враховані при розрахунку його пенсії, оскаржувані періоди з 12.12.2017 по 13.12.2017 та з 13.12.2017 по 15.04.2019 не були зараховані.
Не погоджуючись з незарахуванням спірних періодів та відмовою у перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Статтею 8 Закону № 1058 закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності Закону № 1058 питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до статті 62 Закону України № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За змістом приписів пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Так, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 19.05.1982 та вкладишу у трудову книжку НОМЕР_3 від 12.12.2017, у спірний період, останній працював:
12.12.2017 ТОВ «СГК-7» переведений в Дирекцію будівництва «ЕСГ Північно-Західного району» ВП «Пікалево» Комплексно-технологічного потоку №2 на посаду машиніста трубоукладача 6 розряду (наказ №690-л/с від 12.12.2017);
13.12.2017 переведений в Дирекцію будівництва «ЕСГ Північно-Західного району» ВП «Пікалево» Комплексно-технологічного потоку №2, механізовану колону на посаду машиніста трубоукладача 6 розряду (наказ №205-л/с від 13.12.2017);
15.04.2019 припинений трудовий договір за ініціативою працівника п.3 ч.1 ст. 77 ТКРФ (наказ від 15.04.2019 №1038 л/с).
Вказані записи трудової книжки позивача виконано розбірливо та вони є чіткими, виправлень не містять, а також завірені відбитками печатки відповідного роботодавця та підписами їх відповідальних осіб, містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази на підставі яких позивач прийнятий на таку, що відповідачем не заперечується.
Крім того, позивачем при зверненні до пенсійного фонду також було надано:
- довідку від 17.01.2022 №2 видану ТОВ «ГСК-7», в якій зазначається про те, що ОСОБА_1 дійсно працював у ТОВ «СГК-7» на посаді машиніста трубоукладача 6 розряду з 12.12.2017 по 15.04.2019 (з 13.08.2019 ТОВ «СГК-7» перейменовано на ТОВ «ГСК-7»);
- довідку від 12.01.2022 №05П-22И видану ТОВ «ГСК-7», в якій зазначається про те, що 12.12.2017 прийнято на посаду Машиніста трубоукладача 6 розряду до Механізованої колони Комплексно-технологічного потоку №2, Відокремлений підрозділ «Пікалево»; Ленінградська обл., Бокситогорський р-н, м.п. Юхимівський; Місцевість, що не відноситься до районів Крайньої Півночі (РКС) та не прирівняна до районів Крайньої Півночі (МКС); (наказ про прийом на роботу №690-лс від 12.12.2017).
Також у довідці зазначено, що ОСОБА_1 : у період з 03.01.2018 до 04.01.2018 року був відсутній на робочому місці з нез`ясованої причини; у період з 16.04.2018 до 15.05.2018 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати (наказ про надання відпустки працівникові №221-лс від 16.04.2018 року); у період з 16.05.2018 до 01.06.2018 року був відсутній на робочому місці з нез`ясованої причини; у період з 02.02.2019 по 06.02.2019 перебував у відпустці без збереження заробітної плати (наказ про надання відпустки працівникові №234-лс від 02.02.2019 року); у період з 07.02.2019 по 28.02.2019 року перебував у щорічній основному оплачуваній відпустці (наказ про надання відпустки працівникові №119-к від 15.02.2019); у період з 01.03.2019 по 02.03.2019 перебував у відпустці без збереження заробітної плати (наказ про надання відпустки працівникові №570-лс від 01.03.2019 року). 15.04.2019 року звільнений із займаної посади за власним бажанням (наказ про звільнення № 1038-лс від 15.04.2019 року).
Додатково у довідці вказано, що при сумованому обліку робочого часу за період роботи вахтовим методом у ВП «Пікалево» з 12.12.2017 по 15.04.2019 року Курій Василь виробив нормальну кількість робочих годин, встановлених ст. 91 Трудового кодексу Російської Федерації;
- довідку від 28.06.2022 №60 видану ТОВ «ГСК-7», в якій зазначається про те, що ОСОБА_1 працював у ТОВ "ГСП-7"з 12.12.2017р. до 15.04.2019р. на посаді машиніста трубоукладача 6 розряду та сума виплат, на яку нараховано страхові внески до Пенсійного Фонду РФ.
Отже, довідки містять інформацію, що не викликає сумніву в її достовірності, а тому приймаються як належні докази у справі.
Суд зазначає, що основним документом, підтверджуючим факт роботи особи за період з 12.12.2017 по 15.04.2019 є трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівними довідками, копії яких відносно позивача наявні в матеріалах справи.
Данні трудової книжки позивача та записи у ній свідчать про наявність трудових відносин з ТОВ «СГК-7», а зазначені довідки підтверджують вказаний періоди роботи позивача.
Водночас суд зазначає, що частиною 2 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода від 13.03.1992 року).
Згідно зі ст.1 Угоди від 13.03.1992р., пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13.03.1992р. встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Тобто, дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав - учасниць угоди.
В силу положень ст.6 Угоди від 13.03.1992р., призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Статтею 11 зазначеної Угоди від 13.03.1992р., встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01.12.1991р., приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Аналіз наведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, підлягає безумовному врахуванню при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Суд звертає увагу на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022р. №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992р. у м. Москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022р.
Згідно з п.2 ст.13 Угоди від 13.03.1992р. пенсійні права громадян держав - учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави - учасниці, на території якої вони проживають.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, положення відповідних міжнародних договорів розповсюджуються також і на питання, пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві, зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992р., цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто, існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а від 17.06.2020 у справі №646/1911/17, від 21.02.2020 у справі №291/99/17 та від 06.07.2020 у справі №345/9/17.
Отже, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні до страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії.
Між тим, на час набуття позивачем трудового стажу у спірних періодах, вказана Угода від 13.03.1992р. була чинною для України, тому підлягає застосуванню до даних правовідносин.
Ураховуючи зазначені висновки, суд зазначає, що не зараховуючи до страхового стажу позивача спірний періоду з 12.12.2017 по 15.04.2019 територіальне управління пенсійного органу діяло протиправно.
Водночас щодо днів безоплатної відпустки, а також днів, де позивач був відсутній на робочому місці з нез`ясованої причини, то суд зазначає, що відповідно до наданої позивачем довідки від 12.01.2022 №05П-22И, виданої ТОВ «ГСК-7», ОСОБА_1 : у період з 03.01.2018 до 04.01.2018 року був відсутній на робочому місці з нез`ясованої причини; у період з 16.04.2018 до 15.05.2018 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати; у період з 16.05.2018 до 01.06.2018 року був відсутній на робочому місці з нез`ясованої причини; у період з 02.02.2019 по 06.02.2019 перебував у відпустці без збереження заробітної плати; у період з 01.03.2019 по 02.03.2019 перебував у відпустці без збереження заробітної плати, отже за вказані періоди він не виконував посадові обов`язки та не працював, а отже в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Таким чином, враховуючи наведене у сукупності, суд робить висновок про протиправність бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування ОСОБА_1 до загального страхового стажу періодів роботи з 12.12.2017 по 15.04.2019, за виключенням періодів: з 03.01.2018 до 04.01.2018, з 16.04.2018 до 15.05.2018, з 16.05.2018 до 01.06.2018, з 02.02.2019 по 06.02.2019, з 01.03.2019 по 02.03.2019.
Визначаючись щодо дати, з якої слід зобов`язати пенсійний орган здійснити перерахунок та виплату пенсії, суд зазначає таке.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду. Нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Так, звернувшись із вказаним позовом, позивач просить здійснити такий перерахунок саме з 29.01.2025 року, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, що передували зверненню до суду.
З огляду на наведене, суд погоджується із вказаною позивачем в позовній заяві датою, та вважає за можливе зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 29.01.2025, оскільки позов позивачем здано до відділення поштового зв`язку 29.07.2025.
Оскільки відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача вказані періоди роботи, порушені права позивача підлягають відновленню судом шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати означені спірні періоди роботи позивача до його загального страхового стажу та здійснити перерахунок його пенсії з 29.01.2025.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок про часткове задоволення позовної заяви.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1121,20 грн.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 605,60 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 12.12.2017 по 15.04.2019, за виключенням періодів: з 03.01.2018 до 04.01.2018, з 16.04.2018 до 15.05.2018, з 16.05.2018 до 01.06.2018, з 02.02.2019 по 06.02.2019, з 01.03.2019 по 02.03.2019.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 12.12.2017 по 15.04.2019, за виключенням періодів: з 03.01.2018 до 04.01.2018, з 16.04.2018 до 15.05.2018, з 16.05.2018 до 01.06.2018, з 02.02.2019 по 06.02.2019, з 01.03.2019 по 02.03.2019 та здійснити перерахунок його пенсії з 29.01.2025.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський