Справа № 160/4352/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2025 року м. Дніпросправа № 160/4352/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року в адміністративній справі №160/4352/23 (головуючий суддя першої інстанції Єфанова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 07.03.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати йому додаткової винагороди та зобов`язання нарахувати та виплати додаткову винагороду в розмірі 144516,13 грн. за безпосередню участь в бойових діях за період з 30.03.2022 року по 31.05.2022 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 за період з 30 березня 2022 року по 31 травня 2022 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 щомісячну додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, за період з 30 березня 2022 року по 31 травня 2022 року, виходячи з розміру 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, та виплатити з урахуванням здійснених виплат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року в справі №160/4352/23 скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року скасовано. Справу №160/4352/23 направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2024 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Юрко І.В., судді-члени колегії - Білак С.В., Чабаненко С.В..

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року адміністративну справу №160/4352/23 прийнято до провадження судді Юрко І.В..

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року на виконання постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року витребувано у оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (код НОМЕР_2 ) належним чином завірені копії документів (за їх наявності) відносно ОСОБА_1 за період з 30 березня 2022 року по 31 травня 2022 року, а саме: бойові розпорядження, журнали бойових дій, наказів (рапортів), довідок бойового командира військової частини, до якої було відряджено ОСОБА_1 , а також інформацію стосовно того, якщо протягом періоду, щодо якого виник спір, позивач проходив військову службу, перебуваючи в складі сил та засобів оперативно-технічного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », але не виконував бойових дій чи інших завдань, які в розумінні пункту 1 Постанови №168 дають підстави для виплати додаткової винагороди у збільшеному до 100000,00 грн. розмірі, то які завдання він у такому разі виконував протягом цього часу та де проходив службу в цей час.

Копія ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року направлена на адресу позивача, Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а Міністерству оборони України до відома та для сприяння виконання ухвали суду.

02.05.2025 року до апеляційного суду надійшов електронний лист від Військової частини НОМЕР_3 , в якому повідомлено про відсутність витребуваної інформації.

03.12.2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання, до якого долучено копію довідки №709 від 06.06.2024 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військово агресією рф проти України на ім`я солдата ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 21.01.2025 року по 07.02.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 11.03.2025 року по 24.03.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 26.05.2025 року по 09.06.2025 року головуючий суддя Юрко І.В. та суддя Білак С.В. перебували у відпустці. У період з 26.05.2025 року по 13.06.2025 року суддя Чабаненко С.В. перебувала у відпустці. У період з 25.07.2025 року по 29.07.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 11.11.2025 року та з 13.11.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 на момент виникнення спірних правовідносин, проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на посаді тракториста-машиніста екскаватора 1 технічного відділення технічного взводу ремонтно - технічної роти.

Відповідно до витягу із наказу командира НОМЕР_4 окремого мостового батальйону (по стройовій частині) від 30.03.2022 року №31 солдата ОСОБА_1 в складі НОМЕР_5 тактичної групи було відряджено до м.Курахове Донецької області для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф (а.с.6).

Відповідно до зазначеного витягу з наказу та витягу з наказу від 30.04.2022 року №95 військовослужбовці прибули до складу сил та засобів оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які залучаються та беруть безпосередню участь в угрупуванні об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, з метою виконання службових (бойових) завдань.

Згідно витягів з наказів від 30.04.2022 року №95 позивач брав участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в період з 30 березня 2022 до 31 травня 2022 року на підставі посвідчення про відрядження №122 від 30.03.2022 року, бойового розпорядження від 29.03.2022 року №39/дск та №95. Тобто, позивач приймав безпосередню участь у бойових діях в загальній кількості 63 дні (а.с.9-15).

В апеляційній скарзі відповідач не заперечує, що в період з 30 березня 2022 року по 31 травня 2022 року ОСОБА_1 був відряджений до м.Курахове Донецької області, що підтверджено посвідченням про відрядження від 30 березня 2022 року №129, та прибув до складу сил і засобів в угрупування Оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф.

Відповідач посилається на телеграми Міністра оборони України від 25 березня 2022 року № НР 248/1298 та від 18 квітня 2022 року № НР 248/1529 та зазначає, що підтвердженням участі у бойових діях має бути довідка військової частини (установи), до якої відряджено військовослужбовця, однак до військової частини НОМЕР_1 довідка від ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо участі позивача у бойових діях не надходила, а тому відсутні підстави для виплати додаткової винагороди (а.с.54-61).

Вважаючи дії відповідача щодо не виплати додаткової винагороди у повному розмірі протиправними, позивач оскаржив такі дії до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі по тексту - Закон №2232).

Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі по тексту - Постанова №704), яка набрала чинності 01.03.2018 року.

Пунктом 2 Постанови №704 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови №704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Пунктом 8 Постанови №704 встановлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

На виконання Постанови №704 наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (далі по тексту - Порядок №260), який застосовується з дня набрання чинності Постанови №704.

Згідно із пунктом 2 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктами 8 та 9 розділу I Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Вказане грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Згідно з положеннями пункту 14 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі по тексту - Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

Аналізуючи наведені приписи пункту 1 Постанови №168, колегія суддів зазначає, що умовою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць є безпосередня участь військовослужбовця Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди виплачується пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно телеграми Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 року документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

1. бойовий наказ (бойове розпорядження);

2. журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

3. рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Отже, Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови №168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.

Верховний Суд в постанові від 20 березня 2024 року у справі №560/7178/22, беручи до уваги вимоги пункту 17 Порядку №260, зробив висновок, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

У постановах від 21 березня 2024 року у справах № 560/3159/23 та № 560/12539/22, від 28 травня 2024 року у справі № 560/1200/23, від 06 червня 2024 року у справі №200/706/23 Верховний Суд вказував на те, що підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

За зміст таких довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який її видав. Тож, якщо відрядженому військовослужбовцю видано довідку про підтвердження його участі у бойових діях або заходах, зміст та форма якої відповідають додаткам №1, №2 окремого доручення, підписану уповноваженим командиром (начальником), то презюмується, що цей командир (начальник) перевірив та підтвердив наявність документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, визначених пунктом 3 вищевказаного окремого доручення, на підставі якого визначив терміни безпосередньої участі кожного конкретного відрядженого військовослужбовця у бойових діях або заходах у відповідності до повноважень, наданих йому абзацом 3 пункту 3 та абзацом 4 пункту 4 окремого доручення.

З огляду на вказані норми підставою для виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, відбувається на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 проходив службу в складі сил та засобів та брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій області з метою виконання службових (бойових) завдань в період з 30.03.2022 року по 31.05.2022 року.

На підтвердження вказаних обставин позивачем до матеріалів справи надано наступні документи на ім`я солдата ОСОБА_1 : витяг з наказу від 30.03.2022 року №31 про вибуття у відрядження до м.Курахове Донецької області для виконання завдань по забезпеченню національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф; витяг з наказу від 30.04.2022 №95 про участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в період з 30 березня 2022 до 31 травня 2022 року, який видано на підставі посвідчення про відрядження №122 від 30.03.2022, бойового розпорядження від 29.03.2022 року №39/дск; довідка від 06.06.2024 року №709 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військово агресією рф проти України.

Апеляційним судом встановлено, що довідка від 06.06.2024 року №708 видана на підставі: витягів з бойових розпоряджень командира 26 обр №39 ОКП-ДНІПРО від 29.03.2022 р.; №57 ОКП-ДНІПРО від 31.05.2022 р.; витягів з наказів (по стройовій частині) командира в/ч НОМЕР_1 №31 від 30.03.2022 р., №93 від 31.05.2022 р.; Посвідчення про відрядження №124 від 30.03.2022 р.; витягів з журналів бойових дій інв. №951 від 20.03.2022 р.; інв. №952 від 22.04.2022 р. (а.с.94).

Вказана довідка містить посилання на підстави її видачі із зазначенням реквізитів наказів командирів, бойових розпоряджень, журналів ведення бойових дій, рапортів, і т.і, як то передбачено телеграмою Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 року.

Довідка від 06.06.2024 року №709 була видана позивачу на підставі його рапорту від 31.05.2024 року та надана позивачем суду апеляційної інстанції 03.12.2025 року на виконання ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року.

Відповідачем будь-яких доказів чи документів на виконання ухвали суду від 11.02.2025 року суду апеляційної інстанції не надано, як і не надано доказів на спростування зазначеної в довідці інформації.

Таким чином, участь позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військово агресією російської федерації проти України у період з 30.03.2022 року по 31.05.2022 року підтверджена належними документами, виплата відповідачем додаткової винагороди у меншому розмірі, ніж передбачено Постановою №168 в апеляційній скарзі не спростовується, а тому вимоги позову є обґрунтованими та доведеними у встановлений КАС України спосіб.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на ту обставину, що позивача у спірний період було відряджено до м.Курахове, що підтверджено посвідченням про відрядження від 30 березня 2022 року № 129, та закріплено за Оперативно-тактичним угрупуванням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а тому підтвердженням участі у бойових діях має бути довідка військової частини (установи), до якої відряджено військовослужбовця, є безпідставними з огляду на наведену вище правову позицію Верховного Суду та встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Посилання відповідача про те, що у військовій частині НОМЕР_1 відсутні докази, які б підтверджували участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії у спірний період є необґрунтованими з огляду на викладені вище обставини.

За викладених обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому апеляційним судом рішення суду в цій частині не переглядається.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та внесення змін до рішення суду відсутні. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки та незгоди з доказами.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року в адміністративній справі №160/4352/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року в адміністративній справі №160/4352/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко