Справа № 160/23622/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Державного професійно-технічного навчального закладу «КРИВОРІЗЬКИЙ НАВЧАЛЬНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
18.08.2025 Державний професійно-технічний навчальний заклад «КРИВОРІЗЬКИЙ НАВЧАЛЬНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР» (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.08.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
04.09.2025 представником відповідача через автоматизовану систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними з огляду на наступне. Відповідач вказує, що податковий розрахунок, який не пройшов всі контролі, у тому числі під час завантаження до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб, вважається неподаним до контролюючого органу. В додатку 1 до розрахунку від 12.02.2025 по РНОКПП НОМЕР_1 є два записи з повним співпадінням реквізитів, а саме «нарахування по коду 10 нарахована сума заробітку (доходу) грошового забезпечення за дні відпустки». Відтак, документ вважається неприйнятим. В додатку 1 до розрахунку від 13.03.2025, прийнятому та обробленому ПФУ, позивачем помилку виправлено та по РНОКПП НОМЕР_1 існує один запис з нарахуванням по коду 10 нарахована сума заробітку (доходу) грошового забезпечення за дні відпустки. Відповідачем вказано, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяло у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Основним видом діяльності за КВЕД є: 85.32 Професійно-технічна освіта.
Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 51.1 ст. 51, пп.70.16.1 п. 70.16 ст. 70, пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 та абз. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме несвоєчасне подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за січень 2025 року.
Відповідальність платника передбачена п. 119.1 ст. 119 ПК України.
04.06.2025 позивачем подані заперечення на акт перевірки (зареєстровані 09.06.2025).
В розрахунку до податкового повідомлення-рішення зазначено, що граничний термін подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за січень 2025 року 20.02.2025, фактична дата подання 13.03.2025.
Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням про застосування штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, визначаються положеннями Податкового кодексу України.
Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено обов`язок платника податків подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску (п. 46.1 ст. 46 ПК України).
Згідно з п. 51.1 ст. 51 ПК України платники податків, у тому числі податкові агенти, платники єдиного внеску, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, з розбивкою по місяцях звітного кварталу.
Підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).
Пунктом 4 ч. 2 ст. 6 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) встановлено, що починаючи з 01.01.2021 платники ЄСВ зобов`язані подавати звітність, у т.ч. про основне місце роботи працівника, про нарахування ЄСВ в розмірах, визначених відповідно до Закону № 2464, у складі звітності з ПДФО (єдиного податку) до контролюючого органу за основним місцем обліку платника ЄСВ у строки та порядку, встановлені ПК України.
Платники податків, у т.ч. податкові агенти, платники ЄСВ зобов`язані подавати протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого ЄСВ з розбивкою по місяцях звітного кварталу (п. 51.1 ПК України, з врахуванням пп. 49.18.2 ПК України).
Пунктом 119.1 ст. 119 ПК України визначено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 грн.
Разом з тим, відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VI за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності про нарахування ЄСВ у складі звітності з ПДФО (єдиного податку) накладаються штрафи, передбачені за порушення порядку подання інформації про фізичних осіб платників податків у розмірах та порядку, встановлені ст. 119 ПК України.
Отже, чинним законодавством передбачено обов`язок платників податків подавати податкову звітність податковим органам, нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік. За невиконання такого обов`язку платник податків притягується до відповідальності.
Пунктом 46.1 ст. 46 Кодексу встановлено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.
Форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 46.5 статті 46 Кодексу).
Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору (п. 48.1 ст. 48 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 48.7 ст. 48 ПК України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 49.11 ст. 49 ПК України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової звітності, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4, а також недотримання вимог абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової звітності у терміни, визначені зокрема підпункту 49.11.1 пункту 49.11 статті 49 ПКУ.
Пунктом 49.15 ст. 49 ПК України передбачено, що податкова декларація вважається неподаною за умови порушення норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48, абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу та надання або надсилання контролюючим органом платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації, зокрема засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги" для податкових декларацій, поданих у такий спосіб.
Незалежно від наявності відмови у прийнятті податкової декларації платник податків зобов`язаний погасити податкове зобов`язання, самостійно визначене ним у такій податковій декларації, протягом строків, установлених цим Кодексом (п. 49.16 ст. 49).
Відповідно до пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця
Форму Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 13.05.2015 №4.
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку №4 Розрахунок подається протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (підпункт 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 глави 2 розділу II Кодексу).
Звітним періодом є календарний місяць.
Якщо останній день строку подання Розрахунку припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.
Такий Розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку протягом звітного періоду.
На підставі відомостей щодо сум утриманого та/або сплаченого податку, які зазначаються у Розрахунку, нарахування податкового зобов`язання не проводиться.
У разі неподання до контролюючого органу відомостей щодо окремого місяця за попередні періоди Розрахунок за такий місяць подається з типом «Звітний» за формою, що діє на дату подання такого Розрахунку.
Пунктом 3 розділу V Порядку №4 передбачено, що поданим і прийнятим до граничного строку подання вважається Розрахунок, який прийнятий контролюючим органом та пройшов всі контролі, у тому числі під час завантаження до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб, залишається чинним під час прийняття контролюючим органом наступного Розрахунку за такий звітний (податковий) період.
На підставі такого Розрахунку здійснюється коригування необхідних реквізитів та показників як у межах звітного (податкового) періоду, так і поза його межами.
Розрахунок, сформований для виправлення помилок за звітний (податковий) та за попередній періоди, не має містити інших додатків, крім тих, у яких проводиться коригування.
Згідно з п. 8 розділу V Порядку №4 поданими до закінчення граничного строку подання вважаються всі прийняті контролюючим органом розрахунки з типом «Звітний» та «Звітний новий», тобто первинні дані та всі проведені коригування даних за такий звітний (податковий) період.
Відповідно до отриманого результату обробки від Пенсійного фонду України 12.02.2025 «Пакет не прийнято».
Відповідно Квитанції №2: «Помилка: у Податковому розрахунку в Розділі 1 у рядку З «Нараховано єдиного внеску (рядок 3.1 + рядок 3.2 + рядок 3.3 + рядок 3.4 + рядок 3,5 + рядок 3.6)» зазначено суму відмінну від загального підсумку графи "Сума нарахованого єдиного внеску за звітний місяць (на заробітну плату / дохід/ грошове забезпечення)" у додатку 1 по всіх ЗО, крім ЗО з кодом 31,50- 63,67,68,73,74,81 та/або з типом нарахування 2,3,8,9,11,12,15 (тільки 0, пусто, 1,10,13,14). Помилка: У Податковому розрахунку в розділі 1 у рядку 3.2 «на суми заробітної плати, нарахованої підприємствами, установами і організаціями, у тому числі фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали строщену систему оподаткування працюючим особам з інвалідністю (8,41%)» зазначено суму відмітнну від загального підсумку графи "Сума нарахованого єдиного внеску за звітний місяць (на заробітну плату/дохід/грошове забезпечення)" в додатку 1, по ЗО з код категорія (2, 32, 36 43, 66) і тип нарахування (1, пусто, 10).
Відповідно Квитанції №2. Пакет прийнято. Звіт оброблено ПФУ 13.03.2025 о 10:52 та за результатом обробки у Квитанції №2 зазначено: «автоматичну обробку документа виконано вдало. Дані завантажено до Реєстру застрахованих осіб».
Тобто, в додатку 1 до Розрахунку за 13.03.2025, прийнятому та обробленому ПФУ, ДПТНЗ «КНВЦ» помилку виправлено та по РНОКПП НОМЕР_1 існує один запис з нарахуванням по коду 10 - нарахована сума заробітку (доходу) грошового забезпечення за дні відпустки.
Відповідно до п. 42.4 ст. 42 ПК України платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Для осіб, які є фінансовими агентами, листування з контролюючим органом в електронній формі є обов`язковим у випадках, визначених цим Кодексом.
Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, а також з фінансовими агентами у випадках, визначених цим Кодексом, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.
Документ, надісланий контролюючим органом в електронний кабінет, вважається врученим платнику податків або фінансовому агенту, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та є доступним в електронному кабінеті.
Датою вручення платнику податків або фінансовому агенту документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків/фінансовому агенту. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.
У разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків/фінансового агента рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків/фінансовому агенту (його представнику).
При цьому строк доставки документа в електронний кабінет, визначений абзацом п`ятим цього пункту, не зараховується до строку надіслання документів, визначеного цим Кодексом.
Платник податків (крім фінансового агента у частині листування з контролюючим органом з питань, визначених статтею 39-3 цього Кодексу) один раз протягом року може надіслати до контролюючого органу через електронний кабінет заяву про відмову отримувати документи через електронний кабінет. Датою завершення листування платника податків через електронний кабінет є дата, зазначена у квитанції про доставку контролюючому органу заяви про відмову отримувати документи через електронний кабінет.
Згідно з п. 42-1.1 ст. 42-1 ПК України Електронний кабінет створюється та функціонує за такими принципами, зокрема, здійснення автоматизованого внесення до журналу всіх дій (подій), що відбуваються в електронному кабінеті, включаючи, зокрема, фіксацію дати і часу відправлення, отримання документів через електронний кабінет та будь-якої зміни даних, доступних в електронному кабінеті, за допомогою кваліфікованої електронної позначки часу. Інформація про дату і час надсилання та отримання документів, іншої кореспонденції з ідентифікацією відправника та отримувача зберігається безстроково і може бути отримана через електронний кабінет у вигляді електронного документа, в тому числі у вигляді квитанції у текстовому форматі.
Відповідно до п. 63.14 ст. 63 ПК України для цілей цієї глави датою отримання документів (відомостей, заяв, запитів та інших документів) є:
для поданих у паперовому вигляді - дата надходження до відповідного контролюючого органу;
для поданих у електронному вигляді - час та дата надходження такого електронного документа, що зазначені в електронному повідомленні (квитанції), сформованому програмним забезпеченням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, у форматі, затвердженому в установленому законодавством порядку.
Судом встановлено, що позивачем тричі було подано податковий розрахунок за січень 2025 року: 12.02.2025, 13.03.2025 та повторно 13.03.2025.
Водночас відповідачем за результатами обробки, надісланих позивачем в електронному вигляді розрахунків від 12.02.2025, 13.03.2025 квитанціями повідомлено позивача про неприйняття розрахунку за січень 2025 через наявність помилок.
Надіслання квитанцій щодо документів поданих в електронному вигляді відповідає вищенаведеним нормам податкового законодавства.
Отже позивач був обізнаний стосовно неприйняття податковим органом розрахунку, надісланого 12.02.2025, та не вчинив дій щодо усунення виявлених помилок в межах встановленого граничного строку подання розрахунку за січень 2025 року.
Суд звертає увагу, що в силу пункту 3 розділу V Порядку №4 поданим і прийнятим до граничного строку подання вважається Розрахунок, який прийнятий контролюючим органом та пройшов всі контролі, у тому числі під час завантаження до Реєстру страхувальників та до Реєстру застрахованих осіб, залишається чинним під час прийняття контролюючим органом наступного Розрахунку за такий звітний (податковий) період.
Отже, розрахунок за січень 2025 року було прийнято контролюючим органом лише 13.03.2025, про що свідчить Квитанція №2 з поміткою «Пакет прийнято. Звіт оброблено ПФУ 13.03.2025 о 10:52» та за результатом обробки у Квитанції №2 зазначено: «автоматичну обробку документа виконано вдало. Дані завантажено до Реєстру застрахованих осіб».
Надісланий позивачем розрахунок 12.02.2025 не було прийнято, про що позивача повідомлено в квитанції №2, як наслідок такий розрахунок не вважається поданим і прийнятим до граничного строку.
Стосовно доводів позивача про відсутність вини в його діях, суд зазначає, що чинним законодавством передбачено обов`язок платників податків подавати податкову звітність податковим органам, нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік. За невиконання такого обов`язку платник податків притягується до відповідальності.
Відтак, подання розрахунку 12.02.2025 з помилками та неприйняття його контролюючим органом не може звільняти позивача від відповідальності, передбаченої пунктом 119.1 ст. 119 ПК України.
Стосовно доводів позивача щодо ненадання часу для самостійного виправлення помилок, суд зазначає, що виправленням помилок відповідно до Порядку №4 вважається подання уточнюючого розрахунку на підставі вже зареєстрованого розрахунку.
Позивач не був позбавлений права усунення виявлених порушень щодо неприйнятого 12.02.2025 розрахунку в межах встановленого граничного строку.
Судом перевірено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення і не встановлено обставин, які б зумовлювали його протиправність.
Враховуючи викладене, підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.
Зважаючи на відмову у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський