Справа № 160/32496/25
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Позовні вимоги обґрунтовані тим, державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження не перевірив повне виконання судового рішення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 року адміністративний позов було залишено без руху, оскільки позовна заява була подана без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заперечуючи проти позовної заяви, Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. У відзиві відповідач зазначає, що розгляд запиту боржником є належним виконанням вимог виконавчого документу. Зазначає, що виконавчим документом не було зобов`язано боржника створювати запитувану публічну інформацію, тому державний виконавець не може вимагати у боржника виконати ті вимоги виконавчого документу, які прямо у ньому не зазначені, а отже, оскаржувана постанова є правомірною.
В судове засідання 19.12.2025 року позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.
В судове засідання 19.12.2025 року представник відповідача-1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
В судове засідання 19.12.2025 року представник відповідача-2 не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.
В судове засідання 19.12.2025 року представник третьої особи не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
У відповідності до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За таких обставин, враховуючи скорочені строки розгляду справ про оскарження рішень органів державної виконавчої служби, та керуючись частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін повідомлених належним чином в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі №160/30877/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, Павлоградської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, яка виразилася у відсутності належного розгляду звернення ОСОБА_1 стосовно сприяння у виділенні та організації місця для паркування особи з інвалідністю біля будинку № 21 по вул. Центральній м. Павлограда Дніпропетровської області; зобов`язано Виконавчий комітет Павлоградської міської ради повторно та належним чином розглянути звернення ОСОБА_1 щодо виділення та облаштування місця для безоплатного паркування транспортного засобу особи з інвалідністю за адресою: вул. Центральна, буд. 21, м. Павлоград, Дніпропетровська обл., та вжити заходів щодо виділення та облаштування такого місця з урахуванням потреб ОСОБА_1 як особи з інвалідністю та містобудівних норм і правил, позначивши відповідне місце дорожньою розміткою та дорожніми знаками, визначеними Правилами дорожнього руху України.

Рішення у справі №160/30877/24 набрало законної сили 15.05.2025 року.

На виконання рішення суду Дніпропетровським окружним адміністративним судом 17.06.2025 року позивачу видано виконавчий лист.

Виконавчий лист щодо зобов`язання вчинити певні дії позивачем було подано для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Державним виконавцем за заявою стягувача 26.06.2025 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №7845492.

Відповідно до листа Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 15.07.2025 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду №160/30877/24 виконано 12.07.2025 року, про що складено відповідний акт.

Відповідно до Акту обстеження місць розміщення паркування транспортних засобів особам з інвалідністю в районі багатоповерхового житлового будинку № 21 на вул. Центральній в м. Павлоград від 07.07.2025, робочою групою було здійснено обстеження прибудинкової території біля будинку №21 на вул. Центральній в м. Павлоград з метою визначення та облаштування місць для паркування транспортних засобів особам з інвалідністю. За результатами обстеження встановлено, що на прибудинковій території в дворовій її частині на стоянці тимчасового зберігання автотранспорту біля будинку № 21 на вул. Центральна в м. Павлоград можливо облаштувати два паркомісця згідно діючих норм.

Рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 10.07.2025 року № вирішено надати дозвіл на облаштування місця (2 шт) для паркування осіб з інвалідністю за адресою: м. Павлоград вул. Центральна, 21 ,а саме нанесено дорожню розмітку 1.34 та 1.35. Комунальному підприємству «Павлоград-Світло» (Сінюков) виконати роботи з нанесення дорожньої розмітки 1.34 та 1.35 згідно з ДСТУ 2587-2021 «Безпека дорожнього руху. Розмітка дорожня. Загальні технічні умови».

21.07.2025 року державним виконавцем відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважаючи протиправною постанову про закінчення виконавчого провадження, звернувся до суду з даною позовною заявою .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З аналізу наведених норм права висновується, що виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.

Отже, закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебував виконавчий лист Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2025 року у справі № 160/30877/24; стягувач: позивач; боржник: Виконавчий комітет Павлоградської міської ради про зобов`язання Виконавчого комітету Павлоградської міської ради повторно та належним чином розглянути звернення ОСОБА_1 щодо виділення та облаштування місця для безоплатного паркування транспортного засобу особи з інвалідністю за адресою: АДРЕСА_1 , та вжити заходів щодо виділення та облаштування такого місця з урахуванням потреб ОСОБА_1 як особи з інвалідністю та містобудівних норм і правил, позначивши відповідне місце дорожньою розміткою та дорожніми знаками, визначеними Правилами дорожнього руху України.

Суд зауважує, що предметом розгляду у справі №160/30877/24 була протиправна бездіяльність Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, яка виразилася у відсутності належного розгляду звернення ОСОБА_1 стосовно сприяння у виділенні та організації місця для паркування особи з інвалідністю біля будинку АДРЕСА_1 .

Так у рішенні від 14 квітня 2025 року у справі №160/30877/24, суд дійшов висновку про те, що формальне реагування на звернення позивача без вжиття реальних заходів щодо вирішення порушеного ним питання про виділення та облаштування паркувального місця для особи з інвалідністю біля його місця проживання свідчить про неналежний розгляд його звернення та ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків, що є протиправною бездіяльністю.

Відтак, у рішенні від 14.04.2025 року у справі № 160/30877/24, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, зокрема, шляхом зобов`язання Виконавчого комітету Павлоградської міської ради повторно та належним чином розглянути звернення ОСОБА_1 щодо виділення та облаштування місця для безоплатного паркування транспортного засобу особи з інвалідністю за адресою: вул. Центральна, буд. 21, м. Павлоград, Дніпропетровська обл., та вжити заходів щодо виділення та облаштування такого місця з урахуванням потреб ОСОБА_1 як особи з інвалідністю та містобудівних норм і правил, позначивши відповідне місце дорожньою розміткою та дорожніми знаками, визначеними Правилами дорожнього руху України.

Судом встановлено, що державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 21.07.2025 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 7845492.

Так, оскаржувана постанова обґрунтована тим, що вимоги виконавчого документа є фактично виконаними в повному обсязі.

Судом було досліджено матеріали справи та встановлено, що згідно акту обстеження місць розміщення паркування транспортних засобів особам з інвалідністю в районі багатоповерхового житлового будинку № 21 на вул. Центральній в м. Павлоград від 07.07.2025, робочою групою було здійснено обстеження прибудинкової території біля будинку №21 на вул. Центральній в м. Павлоград з метою визначення та облаштування місць для паркування транспортних засобів особам з інвалідністю. За результатами обстеження встановлено, що на прибудинковій території в дворовій її частині на стоянці тимчасового зберігання автотранспорту біля будинку № 21 на вул. Центральна в м. Павлоград можливо облаштувати два паркомісця згідно діючих норм.

Рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 10.07.2025 року № згідно з пп.1, п.а, ч.1 ст. 31, ч.1, 2 ст. 52, ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на виконання «Програми реформування розвитку житлово-комунального господарства та об`єктів благоустрою міста Павлоград на 2025-2027 роки», затвердженої рішенням сесії Павлоградське міської ради від 20.08.2024 р. № 1690-54/VІІІ, згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/30877/24 від 14.04.2025 року постанови відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.06.2025 року ВП 78454922 та акту обстеження місць розміщення транспортних засобів особам інвалідністю в районі багатоповерхового житлового будинку № 21 на вул. Центральна в м. Павлоград від 07.07.2025 року, виконавчим комітетом Павлоградської міської ради вирішено надати дозвіл на облаштування місця (2 шт) для паркування осіб з інвалідністю за адресою: м. Павлоград вул. Центральна, 21, а саме нанесено дорожню розмітку 1.34 та 1.35. Комунальному підприємству «Павлоград-Світло» (Сінюков) виконати роботи з нанесення дорожньої розмітки 1.34 та 1.35 згідно з ДСТУ 2587-2021 «Безпека дорожнього руху. Розмітка дорожня. Загальні технічні умови».

Отже, у спірному випадку судом встановлено, що Виконавчим комітетом Павлоградської міської ради, на виконання рішення суду, було розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо виділення та облаштування місця для безоплатного паркування транспортного засобу особи з інвалідністю та надано дозвіл на облаштування місця (2 шт) для паркування осіб з інвалідністю за адресою: м. Павлоград вул. Центральна, 21, а саме нанесено дорожню розмітку 1.34 та 1.35. Комунальному підприємству «Павлоград-Світло» виконати роботи з нанесення дорожньої розмітки 1.34 та 1.35 згідно з ДСТУ 2587-2021 «Безпека дорожнього руху. Розмітка дорожня. Загальні технічні умови».

Таким чином, отримавши зазначену інформацію про виконання рішення суду, державний виконавець обґрунтовано вважав, що зобов`язання боржником виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду у справі № 160/30877/24 та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо тверджень позивача про те, що рішення суду виконано не було, оскільки Виконавчий комітет Павлоградської міської ради наніс розмітку на стоянці тимчасового зберігання автотранспорту з порушенням вимог ДБН та не дотримався вимог щодо ширини паркувального місця для осіб з інвалідністю суд зазначає, що до позовної заяви не додано жодного доказу, матеріалів фото, відеофіксації, вчинення будь-яких дій Виконавчим комітетом Павлоградської міської щодо не дотримання вимог щодо ширини паркувального місця для осіб з інвалідністю, оскільки в описовій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі №160/30877/24 було зазначено, що вибір конкретного місця для паркування, його розмірів та способу облаштування є компетенцією відповідачів, які повинні враховувати містобудівні норми та правила, схему організації дорожнього руху, наявність вільного місця та інші об`єктивні обставини. Суд не вбачав підстав для зобов`язання відповідачів облаштувати паркувальне місце саме за схемою, наданою позивачем, однак вважає за необхідне зобов`язати їх вчинити дії щодо належного розгляду звернення позивача та виділення та облаштування такого місця з урахуванням потреб позивача як особи з інвалідністю.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.07.2025 року про закриття виконавчого провадження №78454922, позовна вимога про зобов`язання покласти на державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) обов`язок щодо вжиття всіх необхідних виконавчих дій на забезпечення виконання виконавчого документа та рішення суду у справі №160/30877/24, не підлягає задоволенню як похідна.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 257-262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: Виконавчий комітет Павлоградської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене у строки, встановлені частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська