Справа № 640/15081/21
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

за участю секретаря судового засідання Григор`єва С.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Сидоренка В.А.,

представника відповідача Костирка Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Служби безпеки України, представника ОСОБА_1 - адвоката Сидоренка Вадима Анатолійовича на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Служби безпеки України (далі - відповідач/апелянт/СБУ) з вимогами (з урахуванням уточнень і доповнень):

- визнати протиправними дії (бездіяльність) СБУ щодо не призначення ОСОБА_1 на посаду нижчого ступеня з 08 листопада 2019 року по 23 квітня 2021 року;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) СБУ щодо не вчинення дій відносно надання пропозиції ОСОБА_1 обійняти вакантну посаду начальника регіонального органу - обласного управління СБУ з 08 листопада 2019 року по 23 квітня 2021 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови СБУ № 538-ОС/дск від 23 квітня 2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби;

- зобов`язати СБУ поновити ОСОБА_1 на військовій службі в органах СБУ з 27 квітня 2021 року на посаді начальника управління (бригадний генерал);

- зобов`язати СБУ поновити ОСОБА_1 в списках особового складу СБУ з 27 квітня 2021 року;

- зобов`язати СБУ забезпечити зарахування часу вимушеного прогулу з 27 квітня 2021 року ОСОБА_1 у загальний строк військової служби по дату поновлення на відповідній посаді;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Служби безпеки України 10 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди;

- установити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом встановлення обов`язку СБУ подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіту про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що наказом Голови СБУ від 23 квітня 2021 року № 538-ос/ДСК його протиправно звільнено з військової служби у запас з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «а» пункту 61, підпунктом «в» (у зв`язку зі скороченням штатів або проведення організаційних заходів) пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки таке звільнення відбулось з порушенням законодавства, а саме без здійснення відповідачем пропозиції позивачу обійняти рівнозначну посаду з вакантних посад начальника територіального органу як особі, що перебуває у розпорядженні відповідача, та за наявності згоди позивача на призначення на посаду нижчих ступенів. Крім того, у позивача наявне переважне право на залишення на військовій службі, оскільки він є учасником бойових дій та брав безпосередню участь в антитерористичній операцій.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року № 2825-ІХ дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність СБУ щодо непризначення ОСОБА_1 на посаду нижчого ступеня з 08 листопада 2019 року по 23 квітня 2021 року.

Визнано протиправною бездіяльність СБУ щодо невчинення дій відносно надання пропозиції ОСОБА_1 обійняти вакантну посаду начальника регіонального органу - обласного управління СБУ з 08 листопада 2019 року по 23 квітня 2021 року.

Визнано протиправним та скасовано наказ СБУ № 538-ОС/дск від 23 квітня 2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Зобов`язано СБУ поновити ОСОБА_1 на військовій службі в органах СБУ з 27 квітня 2021 року на посаді начальника управління (бригадний генерал).

Зобов`язано СБУ зарахувати час вимушеного прогулу ОСОБА_1 у загальний строк військової служби з 27 квітня 2021 року по дату поновлення на військовій службі.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень СБУ (адреса: 01001, місто Київ, вулиця Володимирська, 33, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 1 066 544, 32 грн (один мільйон шістдесят шість тисяч п`ятсот сорок чотири гривні тридцять дві копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень СБУ (адреса: 01001, місто Київ, вулиця Володимирська, 33, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у сумі 20 000, 00 грн (двадцять тисяч гривень нуль копійок)

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на військовій службі в органах СБУ з 27 квітня 2021 року на посаді начальника управління (бригадний генерал).

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень СБУ (адреса: 01001, місто Київ, вулиця Володимирська, 33, ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць у сумі 21 825, 60 грн (двадцять одна тисяча вісімсот двадцять п`ять гривень шістдесят копійок).

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача з військової служби було вчинено без належного дотримання приписів законодавства, що регулює порядок проходження військової служби в органах СБУ. Позивача було звільнено у зв`язку із проведенням організаційних заходів після перебування у розпорядженні Голови СБУ, проте під час перебування в розпорядженні відповідач не вжив заходів щодо його своєчасного призначення на рівнозначну або нижчу посаду, не довів об`єктивну неможливість його подальшого службового використання та не надав доказів того, що підбір і пропозиція вакантних посад здійснювалися відповідно до вимог законодавства. При цьому сам позивач не відмовлявся від проходження служби, мав значний досвід, бездоганну характеристику, статус учасника бойових дій та висловлював готовність бути призначеним на конкретні посади. Суд зауважив, що дискреційні повноваження Голови СБУ щодо призначення на посади не можуть реалізовуватися свавільно і без достатніх обґрунтувань, а відповідач не довів наявність переваг у військовослужбовців, яких було призначено на відповідні посади замість позивача. З огляду на виявлену бездіяльність з боку СБУ та недоведеність правомірності звільнення, суд визнав позов частково обґрунтованим. Водночас у задоволенні позовних вимог про зобов`язання поновити позивача в списках особового складу СБУ суд відмовив, оскільки цей спосіб захисту не є самостійним і похідний від поновлення на військовій службі. Також суд частково відмовив у стягненні повної суми витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши їх до співмірного розміру з урахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт.

В апеляційній скарзі СБУ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у їх задоволенні. Зазначено, що суд дійшов помилкового висновку про протиправність бездіяльності СБУ та звільнення ОСОБА_1 з військової служби, не врахувавши особливості призначення на керівні посади в системі СБУ, що здійснюється виключно Президентом України за поданням Голови СБУ. Апелянт наголосив, що перебування особи у розпорядженні не гарантує її подальшого призначення на конкретну посаду, тим паче - на керівну. Відсутність погодження на призначення позивача на запропоновану ним посаду першого заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 обґрунтована наявністю іншого, більш доцільного, на думку керівництва, кандидата. Позивач був ознайомлений зі списком вакантних посад відповідного рівня, однак інших посад, на які позивача можна призначити з урахуванням усіх вимог і наявності погодження, не було. При цьому, саме Президент України, а не суд, уповноважений визначати кадрові призначення на посади такого рівня. Отже, суд безпідставно втрутився в дискреційні повноваження Голови СБУ та Глави держави. Крім того, апелянт посилається на відсутність обов`язку надавати особі під час перебування у розпорядженні декілька пропозицій чи забезпечити її призначення на рівнозначну посаду, а також зазначає, що суд першої інстанції неправильно витлумачив норми Положення № 1262/2007 та Інструкції № 772. Суд безпідставно визнав недоведеним факт неможливості використання позивача на службі, хоча рішення про його звільнення було прийнято після проведення відповідних процедур і погоджень, а сам позивач підписом підтвердив ознайомлення з висновками про звільнення. СБУ також заперечує обґрунтованість поновлення позивача саме на посаді начальника управління, вважаючи, що суд вийшов за межі своїх повноважень, оскільки не суд вирішує питання про кадрові призначення в СБУ.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сидоренко В.А. просить скасувати рішення суду в частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, та їх задовольнити. Зазначив, що суд першої інстанції не дослідив істотні обставини справи, зокрема, довід про протиправну бездіяльність голови СБУ щодо неініціювання подань Президенту України про призначення ОСОБА_1 на вакантні посади начальників обласних управлінь СБУ у період з листопада 2019 року по квітень 2021 року. Протягом часу перебування позивача в розпорядженні у системі СБУ відбулось щонайменше 18 призначень на аналогічні посади, однак жодного разу кандидатура позивача не була внесена, попри його відповідну кваліфікацію, досвід, позитивні характеристики та статус учасника бойових дій. Крім того, суд першої інстанції належним чином не оцінив доводи щодо переваги ОСОБА_1 над особами, які були призначені на відповідні керівні посади, та не врахував, що згідно із законодавством, подання на призначення таких посад здійснюється головою СБУ, і лише за наявності подання Президент України може ухвалити рішення про призначення. Таким чином, неініціювання подання з боку керівника СБУ було проявом дискримінаційного ставлення до позивача та порушенням принципу рівності перед законом і зобов`язань держави гарантувати реалізацію права на працю та проходження служби. Звернув увагу на допущені судом першої інстанції порушення у частині визначення судових витрат. Суд необґрунтовано зменшив розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу з 83 750 грн до 20 000 грн, не врахувавши надані докази щодо кваліфікації адвоката, обсягу виконаної роботи, тривалості розгляду справи, складності спору, кількості судових засідань і процесуальних дій, а також особливу значущість справи для позивача, який присвятив своє життя службі в СБУ.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивач зазначив, що під час перебування у розпорядженні Голови СБУ з 2019 по 2021 рік позивачу не було запропоновано жодної посади, попри наявність вакантних посад, про які він неодноразово повідомляв і до яких виявляв готовність бути призначеним. Посилання апелянта на відсутність погодження з боку Президента України не спростовує факт бездіяльності самого Голови СБУ щодо внесення подання, що і є предметом спору. Зазначив, що в діях СБУ простежується систематичне ухилення від вирішення питання службового використання позивача та фактичне блокування його кар`єрного шляху, що суперечить принципу верховенства права, гарантованого Конституцією України. Рішення суду не втручається у дискреційні повноваження Президента України або Голови СБУ, а лише констатує факт порушення з боку СБУ зобов`язань щодо належного службового використання військовослужбовця. Також є безпідставними доводи апелянта-відповідача про законність звільнення, оскільки жодного документально підтвердженого обґрунтування неможливості подальшого використання позивача відповідачем надано не було. Натомість наявні в матеріалах справи листи й документи підтверджують, що позивач неодноразово звертався із заявами про призначення на конкретні посади, а також демонстрував готовність проходити службу. Посада начальника управління була вакантною, а рішення суду про поновлення позивача саме на цій посаді не порушує балансу публічного інтересу, оскільки виправляє наслідки незаконного звільнення, а не втручається в кадрову політику держави. У частині доводів щодо компенсації середнього заробітку та витрат на правничу допомогу представник позивача вказує на обґрунтованість відповідного розрахунку та підтвердження витрат належними доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Сидоренко Вадимом Анатолійовичем, Служба безпеки України зазначила, що рішення Київського окружного адміністративного суду є помилковим, а доводи апеляційної скарги - безпідставними та необґрунтованими. Призначення ОСОБА_1 на посаду начальника регіонального управління не могло бути ініційоване, оскільки такі посади віднесені до повноважень Президента України. Згідно з пунктом 4.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ (наказ № 772), військовослужбовці, звільнені з посад Указами Президента і зараховані в розпорядження Голови СБУ, можуть бути призначені лише на посади, призначення на які здійснюється Головою СБУ або його заступниками. Отже, пропозиції щодо зайняття посад, які підпадають під президентські повноваження, є недопустимими, а висновок суду про протиправну бездіяльність у цій частині - помилковим. Після завершення строку перебування ОСОБА_1 в розпорядженні та у зв`язку з відсутністю можливості його подальшого використання на службі, Управління роботи з особовим складом підготувало матеріали для звільнення. 21 квітня 2021 року з ним було проведено бесіду, під час якої йому запропонували ознайомитись із висновком про неможливість подальшого службового використання, однак ОСОБА_1 відмовився підписати документ. При цьому він визнав факт отримання пропозицій щодо зайняття вакантних посад, але обрав лише одну - в ІНФОРМАЦІЯ_2, відмовившись від інших варіантів. Таким чином, твердження про штучне створення підстав для звільнення є безпідставними. Також СБУ заперечило щодо доводів в частині судових витрат з посиланням на положення статті 134 КАС України, відповідно до якої розмір витрат на правничу допомогу має бути співмірним зі складністю справи, обсягом виконаної роботи та значенням спору. Представник позивача заявив завищену суму витрат, не підтвердивши її належними доказами. Суд першої інстанції правомірно врахував, що справа розглядалася у спрощеному провадженні без виклику сторін, тому обсяг наданих адвокатом послуг не міг бути настільки значним. Крім того, СБУ наголошує, що питання компенсації витрат може вирішуватись додатковим рішенням лише за умови своєчасного подання відповідної заяви та доказів, чого позивач не зробив.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий Хмельницьким МУ УМВС України в Хмельницькій області 04 червня 1998 року, є генерал-майором запасу Служби безпеки України, учасником бойових дій.

Відповідно до Указу Президента України «Про призначення ОСОБА_1 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2» від 15 червня 2018 року № 165/2018 позивача призначено на посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_2.

Указом Президента України від 07 листопада 2019 року № 820/2019 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника ІНФОРМАЦІЯ_2.

Наказом Голови Служби безпеки України від 20 листопада 2019 року № 1557-ос (по особовому складу) генерал-майора ОСОБА_1 зараховано у розпорядження Голови Служби безпеки України за підпунктом «б» пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262, з 08 листопада 2019 року до 07 лютого 2020 року (т. 1, а.с. 196).

Розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 11 грудня 2019 року № 553дск затверджено тимчасові функціональні обов`язки генерал-майора ОСОБА_1 на період його перебування у розпорядженні Голови Служби безпеки України (т. 1, а.с. 172).

Відповідно до розпорядження Центрального управління Служби безпеки України від 11 червня 2020 року № 112дск затверджено тимчасові функціональні обов`язки генерал-майора ОСОБА_1 на період його перебування у розпорядженні Голови Служби безпеки України (т. 1, а.с. 167).

У зв`язку з щорічними відпустками ОСОБА_1 за 2017-2020 роки термін його перебування у розпорядженні Голови Служби безпеки України продовжувався до 13 серпня 2020 року.

Згідно з довідкою від 03 вересня 2020 року начальником УРОС СБ України генерал-майором ОСОБА_3 проведено бесіду з приводу подальшого використання генерал-майора ОСОБА_1 на військовій службі в Службі безпеки України, під час якої позивача ознайомлено з витягом з наказу Голови Служби безпеки України від 20 листопада 2019 року № 1557-ос про зарахування його у розпорядження Голови Служби безпеки України за підпунктом «б» пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262, з 08 листопада 2019 року.

Повідомлено, що станом на 31 серпня 2020 року ним використані у повному обсязі щорічні основні відпустки. Доведено до відома позивача, що у разі прийняття рішення про неможливість подальшого службового використання співробітника на військовій службі в Службі безпеки України, він підлягає звільненню з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Позивача ознайомлено з довідкою про бесіду з генерал-майором ОСОБА_1 від 03 вересня 2020 року під особистий підпис позивача 03 вересня 2020 року (т. 1, а.с. 198-199).

З листка бесіди з генерал-майором ОСОБА_1 від 02 березня 2021 року вбачається, що начальником УРОС СБ України генерал-майором ОСОБА_3 за дорученням Голови Служби безпеки України ОСОБА_4 проведено бесіду з генерал-майором ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні Голови СБ України за посадою начальника управління.

Під час бесіди 02 березня 2021 року ОСОБА_1 ознайомлено зі списком вакантних посад відповідного рівня в системі СБУ. Зазначено, що у разі виявлення бажання бути призначеним на одну із запропонованих посад, його кандидатура буде погоджуватися з керівництвом цього підрозділу. Повідомлено, що термін перебування позивача у розпорядженні Голови СБУ закінчився 13 серпня 2020 року. Позивача ознайомлено з листком бесіди від 02 березня 2021 року цього ж дня.

Позивач виявив бажання подальшу військову службу проходити в ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді першого заступника начальника управління, у зв`язку з чим власноручно написав на бланку листка бесіди від 02 березня 2021 року: «Прошу розглянути можливість призначення на посаду 1-го заступника ІНФОРМАЦІЯ_2» (т. 1, а.с. 201).

За твердженнями відповідача, призначення ОСОБА_1 на посаду першого заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 не погоджено начальником зазначеного регіонального органу, у зв`язку з наявністю іншого кандидата на цю посаду.

Так, згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10 березня 2021 року № 55/14-2448ДСК-вих «Стосовно генерал-майора ОСОБА_1 », адресованого начальнику УРОС СБ України, розглянуто пропозицію щодо можливого використання кандидатури генерал-майора ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні за посадою начальника управління, на посадах в ІНФОРМАЦІЯ_2. Повідомлено, що вакантна посада рівнозначна тій, яку обіймав вищевказаний військовослужбовець до зарахування у розпорядження, в ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутня, а на вакантну посаду першого заступника начальника управління розглядається інша кандидатура. З урахуванням викладеного, вирішення питання щодо подальшого проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначеним військовослужбовцем не вбачається можливим (т. 5, а.с. 196).

За твердженням відповідача призначення позивача на інші рівнозначні посади не розглядалося, оскільки таке рішення приймається Президентом України за поданням Голови СБУ.

Враховуючи закінчення строку перебування ОСОБА_1 у розпорядженні Голови СБУ, відсутність підстав для продовження цього строку, а також неможливість його подальшого службового використання у СБУ, відповідачем були підготовлені матеріали на звільнення позивача з військової служби в СБУ.

Відповідно до висновку про неможливість подальшого службового використання від 09 квітня 2021 року за підписами начальника Головної інспекції СБУ, начальника Управління роботи з особовим складом СБУ та начальника Управління правового забезпечення СБУ, затвердженого Головою СБУ ОСОБА_4, запропоновано звільнити генерал-майора ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «а» пункту 61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженому Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007, (у запас Служби безпеки України) та підпунктом «в» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас СБУ (т. 1, а.с. 177-179).

12 квітня 2021 року начальником Головної інспекції СБУ складено подання до звільнення з військової служби у запас СБ України генерал-майора ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні Голови СБУ за посадою начальника управління з 08 листопада 2019 року, бригадний генерал, тарифний розряд 56, з яким погодився Голова СБУ ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 180-182).

20 квітня 2021 року під час бесіди начальником УРОС СБУ генерал-майором ОСОБА_3 поінформовано ОСОБА_1 , що термін перебування його у розпорядженні був продовжений на час перебування у щорічних основних відпустках та на лікарняних до 13 серпня 2020 року; про затвердження керівництвом СБУ висновку про неможливість подальшого службового використання військовослужбовця, у зв`язку з чим будуть підготовлені матеріали про звільнення у квітні 2021 року. Позивача ознайомлено з листком бесіди з генерал-майором ОСОБА_1 від 20 квітня 2021 року під особистий підпис 21 квітня 2021 року (т. 1, а.с. 204-205).

Відповідно до листка бесіди з генерал-майором ОСОБА_1 від 21 квітня 2021 року під час бесіди начальником УРОС СБУ генерал-майором ОСОБА_3 ОСОБА_1 поінформовано про вимоги законодавства щодо права носіння військової форми після звільнення з військової служби, заходи фінансового контролю, положення антикорупційного законодавства тощо. Позивача ознайомлено з даним листком бесіди 21 квітня 2021 року (т. 1, а.с. 206-207).

Згідно з актом про відмову від підписання документальних матеріалів щодо звільнення з військової служби в СБУ генерал-майором ОСОБА_1 від 21 квітня 2021 року позивачу була доведена процедура звільнення з військової служби в Службі безпеки України та повідомлено, що днем звільнення буде вважатися день, з якого він наказом по особовому складу буде виключений зі списків особового складу Служби безпеки України. Позивач заперечив факт відмови від ознайомлення з тимчасовими функціональними обов`язками, про що було вказано у висновку про неможливість подальшого службового використання військовослужбовця та поданні до звільнення з військової служби. У той же час, позивача ознайомлено з актом відмови від ознайомлення з тимчасовими функціональними обов`язками на період його перебування у розпорядженні Голови Служби безпеки України, затверджених розпорядженням Центрального управління Служби безпеки України від 11 червня 2020 року № 112/ДСК, від 18 червня 2020 року № 3/2672 (т. 1, а.с. 208-209).

У вказаному акті позивач зазначив, що акт відмови від ознайомлення не відповідає дійсності.

Зі змісту Акта також вбачається, що причини відмови позивача від підписання висновку про неможливість подальшого службового використання військовослужбовця та подання до звільнення з військової служби в Службі безпеки України не вказані, від надання пояснень позивач відмовився.

Відповідно до витягу з наказу Голови СБУ від 23 квітня 2021 року № 538-ОС/дск генерал-майора ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні Голови Служби Безпеки України за посадою начальника управління (бригадний генерал), звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом «а» пункту 61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007, (у запас СБУ) та підпунктом «в» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас СБУ, виключивши його зі списків особового складу з урахуванням часу на здавання посади з 26 квітня 2021 року.

Позивач ознайомлений з наказом від 23 квітня 2021 року № 538-ОС/дск під особистий підпис 28 квітня 2021 року (т. 1, а.с. 184-185).

Позивач, не погоджуючись з правомірністю звільнення, звернувся до суду за захистом прав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про Службу безпеки України», відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII/у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25 березня 1992 року № 2229-XII (далі - Закон № 2229-XII/у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Служба безпеки України - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України.

Статтею 19 Закону № 2229-XII визначено, що кадри Служби безпеки України складають, зокрема, співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби. Порядок обліку кадрів Служби безпеки України затверджується Головою Служби безпеки України.

За змістом статті 20 Закону № 2229-XII на співробітників-військовослужбовців та військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством.

Порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, рядового складу Служби безпеки України (далі також - військовослужбовці Служби безпеки України), виконання ними військового обов`язку в запасі та особливості проходження військової служби в особливий період визначає Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затверджене Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 (далі - Положення № 1262/2007).

За приписами пункту 42 Положення № 1262/2007 призначення на посади заступників Голови Служби безпеки України, начальників відповідних підрозділів Центрального управління згідно із законодавством, регіональних органів та ректора Національної академії Служби безпеки України здійснюється Президентом України за поданням Голови Служби безпеки України.

Згідно з пунктом 43 Положення № 1262/2007 військовослужбовці Служби безпеки України призначаються на штатні посади (крім випадків, передбачених цим Положенням) їх прямими начальниками в порядку, що встановлюється Головою Служби безпеки України.

Призначення військовослужбовців Служби безпеки України на посади та переміщення їх по службі здійснюється з додержанням таких вимог:

а) військові посади офіцерського та рядового, сержантського і старшинського складу Служби безпеки України комплектуються відповідно особами офіцерського та особами рядового, сержантського і старшинського складу, які перебувають на військовій службі;

б) у разі призначення на посади та в усіх випадках переміщення по службі військовослужбовців Служби безпеки України має забезпечуватись їх використання за основною або спорідненою спеціальністю чи з урахуванням набутого досвіду;

в) переміщення по службі військовослужбовців Служби безпеки України здійснюється, як правило, без зарахування в розпорядження відповідних начальників підрозділів, органів, закладів, установ. Призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних начальників підрозділів, органів, закладів, установ, проводиться у можливо короткий строк і не пізніше строків, зазначених у пункті 48 цього Положення. Випускники вищих військових навчальних закладів призначаються на відповідні вакантні посади після закінчення цих закладів, а зараховані в розпорядження відповідних начальників підрозділів, органів, закладів, установ - безпосередньо після їх прибуття в підрозділ, орган, заклад, установу з відпустки, наданої у зв`язку із закінченням вищого військового навчального закладу. Військовозобов`язані та жінки, які приймаються на військову службу, призначаються на посади з дня їх прибуття в підрозділ, орган, заклад, установу для проходження служби, але не раніше дня, наступного за днем звільнення їх з попереднього місця роботи;

г) переміщення по службі в іншу місцевість військовослужбовців Служби безпеки України, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі і визнані військово-лікарськими комісіями придатними до військової служби, але мають потребу за станом свого здоров`я або за станом здоров`я членів їхніх сімей змінити місце служби (проживання), здійснюється за рішенням відповідних начальників на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії;

ґ) військовослужбовцям Служби безпеки України, які є близькими особами відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання корупції", не дозволяється перебувати у відносинах прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, у тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на військову службу (роботу), звільнення з військової служби (роботи), застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень, контролю за їх виконанням;

д) призначення військовослужбовців Служби безпеки України у порядку службового сумісництва в підрозділах, органах, закладах, установах заборонено, крім призначення у встановленому Головою Служби безпеки України порядку на посади, пов`язані з викладацькою, науковою діяльністю та медичною практикою.

У разі потреби термінового заміщення вакантної посади, а також на період відпустки військовослужбовця Служби безпеки України та в інших випадках відсутності військовослужбовця прямі начальники, які мають право видавати накази по особовому складу, можуть покладати тимчасове виконання обов`язків за посадою на інших військовослужбовців. Військовослужбовці, на яких покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою, не звільняються від виконання посадових обов`язків за основною посадою, якщо інше не передбачено в наказі (розпорядженні) про покладання тимчасового виконання обов`язків.

У разі виникнення обставин, що порушують вимоги підпункту "е" цього пункту, відповідні військовослужбовці, близькі їм особи вживають заходів для усунення таких обставин у п`ятнадцятиденний строк. Якщо у зазначений строк ці обставини добровільно не усунуто, відповідні військовослужбовці та/або близькі їм особи підлягають переміщенню в місячний строк у встановленому порядку на іншу посаду, що виключає пряме підпорядкування, а в разі неможливості переведення військовослужбовець, який перебуває в підпорядкуванні, підлягає звільненню з військової служби.

Відповідно до пункту 48 Положення № 1262/2007 зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів), а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника (командира) іншого функціонального підрозділу Центрального управління, органу, закладу, установи Служби безпеки України або штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України допускається, зокрема у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (зміна організаційно-штатної побудови, передислокація, перерозподіл функціональних обов`язків та наявних сил у зв`язку зі зміною покладених завдань, здійснення планових та позапланових переміщень військовослужбовців по службі у зв`язку з проведенням загальної ротації кадрів, прийняття Головою Служби безпеки України управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності) - до 3 місяців (підпункт «б»).

Військовослужбовці, зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, в чиєму розпорядженні вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні прямого начальника (командира), а також у разі відсутності підстав для дальшого перебування в розпорядженні він призначається на посаду або звільняється з військової служби в установленому порядку.

Військовослужбовець, який після закінчення строку перебування у розпорядженні у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів не призначений на посаду через відсутність вакантних посад (рівної або нижчої не більш як на один ступінь) у Службі безпеки України або через ненадання військовослужбовцем згоди на призначення на іншу нижчу посаду, звільняється в установленому порядку з військової служби. Вакантні посади, на яких може бути використано військовослужбовця з дотриманням вимог, встановлених пунктом 43 цього Положення, визначаються начальником (керівником) підрозділу (органу, закладу, установи), у розпорядженні якого перебуває військовослужбовець.

Військовослужбовці Служби безпеки України звільняються з посад та зараховуються в розпорядження наказами по особовому складу начальників (командирів), які мають право призначення на ці посади, а військовослужбовці, призначення на посади та звільнення яких з посад належить до повноважень Президента України, зараховуються у розпорядження наказами Голови Служби безпеки України по особовому складу на підставі відповідного Указу Президента України про звільнення з посади.

Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустках, передбачених пунктом 53 цього Положення, час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення із перебуванням безпосередньо в районах антитерористичної операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях або забезпеченні їх здійснення із перебуванням безпосередньо в районах здійснення таких заходів із загальної тривалості періоду перебування у розпорядженні прямих начальників (командирів) виключається.

Наказом Служби безпеки України від 14 жовтня 2008 року № 772 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2008 року за № 1323/16014 (далі - Інструкція № 772/у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пункт 1.3 Інструкції № 772 визначає, що на військовослужбовців, які подаються до присвоєння військового звання (пониження у військовому званні, позбавлення військового звання, поновлення у військовому званні), призначення на посади (крім призначення на рівні посади без зміни профілю службової діяльності) або звільнення з військової служби, в органах, підрозділах, закладах, установах Служби безпеки України оформляються подання на бланках (додатки 1-5 до цієї Інструкції), які підписуються їх прямими начальниками та направляються в порядку підпорядкування через підрозділи кадрового забезпечення для прийняття рішення начальниками, зазначеними в пункті 1.2 цієї Інструкції. Зазначені подання готуються підрозділами, в яких проходять військову службу вказані військовослужбовці (крім подань до призначення на посади в інші органи, підрозділи, заклади, установи та їх структурні підрозділи, які готуються цими органами, підрозділами, закладами, установами та їх структурними підрозділами за погодженням з прямими начальниками військовослужбовців). Організаційно-методичне забезпечення їх підготовки здійснює Управління роботи з особовим складом.

У поданнях щодо призначення на посади, присвоєння чергового військового звання «полковник», достроково або на один ступінь вище за військове звання, передбачене штатною посадою, пониження у військовому званні, позбавлення військового звання, поновлення у військовому званні зазначаються стисла характеристика ділових та моральних якостей військовослужбовця, професійна підготовка, відповідність кваліфікаційним вимогам, рівень фізичної підготовки, стан справ на ділянці роботи, за яку він відповідає, досягнуті результати.

Призначення військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні відповідного начальника, здійснюється на підставі подання до призначення (додаток 4 до цієї Інструкції).

У разі оформлення подання до звільнення з військової служби у ньому зазначається: що стало підставою для оформлення документів до звільнення; коли і ким проведено бесіду про звільнення; чи ознайомлений військовослужбовець із розрахунком вислуги років; його ставлення до звільнення; обставини, що визначають необхідність звільнення за вказаними в поданні підпунктами і пунктами Положення; право військовослужбовця на носіння військової форми одягу; клопотання про вид заохочення; інформація про використання військовослужбовцем передбачених законодавством відпусток та необхідність виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток; пропозиції про припинення доступу до державної таємниці.

Крім того, у поданнях робиться висновок про доцільність вчинення зазначених у цих поданнях дій: призначення на посади; присвоєння військового звання (у тому числі й достроково); пониження у військовому званні; позбавлення військового звання; поновлення у військовому званні; звільнення з військової служби.

Згідно з пунктом 4.3 розділу IV Інструкції № 772 призначення військовослужбовців на штатні посади з урахуванням вимог пункту 43 Положення здійснюється: на керівні посади від начальника відділу, завідувача кафедри, їм рівних і вище (крім випадків, коли законодавством України встановлений інший порядок призначення на посади) - наказами Голови Служби безпеки України.

Згідно з пунктом 4.9 розділу IV Інструкції № 772 зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників (пункт 48 Положення) це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади.

Начальники, у розпорядженні яких перебувають військовослужбовці, зобов`язані організовувати їх службову діяльність, здійснювати контроль за нею відповідно до вимог військових статутів Збройних Сил України, Положення, інших нормативно-правових актів та несуть відповідальність за дотримання встановлених термінів перебування підлеглих у розпорядженні. Вони зобов`язані своєчасно, до закінчення терміну перебування в розпорядженні, ініціювати призначення таких військовослужбовців на відповідні посади чи у разі наявності підстав вживати заходів щодо їх звільнення з військової служби. Рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України або його заступників, приймаються відповідно Головою Служби безпеки України або його заступниками. Управління роботи з особовим складом здійснює загальний контроль за дотриманням встановлених термінів перебування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядженні відповідних начальників, а стосовно військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, також вносить пропозиції щодо їх подальшого службового використання.

Відповідно до пункту 4.10 розділу IV Інструкції №772 зарахування військовослужбовців у розпорядження прямих начальників у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (підпункт «б» пункту 48 Положення) здійснюється за рішенням Голови Служби безпеки України на підставі мотивованих рапортів відповідних начальників у разі звільнення їх з посад у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням у Службі безпеки України або її органах, підрозділах, закладах, установах інших організаційних заходів. При проведенні організаційно-штатних змін, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, разом з організаційно-штатними пропозиціями подаються в установленому порядку пропозиції щодо подальшого використання військовослужбовців, посади яких скорочуватимуться.

З військовослужбовцем, якого звільнено з посади у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів та зараховано у розпорядження, начальник, у розпорядження якого він зарахований, або один із його заступників (з військовослужбовцем, який зарахований у розпорядження Голови Служби безпеки України, Голова Служби безпеки України чи за його дорученням один із його заступників або начальник Управління роботи з особовим складом) проводить бесіду, під час якої ознайомлює його з наказом про зарахування у розпорядження, роз`яснює права та обов`язки, пов`язані з перебуванням у розпорядженні, доводить тимчасові функціональні обов`язки на період перебування у розпорядженні, а також попереджає про те, що у разі, якщо до завершення строку перебування у розпорядженні він не буде призначений на штатну посаду відповідно до пунктів 44-46 Положення, у встановленому порядку вирішуватиметься питання про можливість його подальшого використання на військовій службі. Результати цієї бесіди оформлюються довідкою (рапортом), яка (який) долучається до частини «Особова справа» матеріалів особової справи військовослужбовця.

Призначення військовослужбовців, посади яких скорочуються або які зараховані у розпорядження, здійснюється відповідно до вимог пункту 1.3 розділу I цієї Інструкції та пункту 4.3 цього розділу (абзац 3 пункту 4.10 розділу IV Інструкції №772).

У разі відсутності в органі, підрозділі, закладі, установі рівної посади, яку займав військовослужбовець до зарахування в розпорядження, керівник цього органу, підрозділу, закладу, установи не пізніше місяця з дня зарахування військовослужбовця у розпорядження організовує через Управління роботи з особовим складом підбір відповідних посад у системі Служби безпеки України з урахуванням його фахової підготовки, досвіду та напряму роботи, результатів попередньої діяльності, стану здоров`я. Зазначені заходи не проводяться у випадку прийняття посадовою особою, визначеною у пункті 67 Положення, рішення про задоволення клопотання (поданого рапорту) військовослужбовця, який зарахований у розпорядження, про звільнення з військової служби у Службі безпеки України у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

У разі неможливості призначення військовослужбовця, який перебуває в розпорядженні у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на рівну посаду відповідним начальником приймається рішення про призначення такого військовослужбовця на нижчу посаду (не більше як на один ступінь), а за його бажанням чи згодою згідно з поданим рапортом - на будь-яку іншу нижчу посаду або звільнення з військової служби в установленому порядку. Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні (з урахуванням його продовження відповідно до пункту 4.14 цієї Інструкції) та у разі прийняття з урахуванням вимог законодавства, яким встановлено додаткові гарантії соціального захисту для окремих категорій осіб, рішення про неможливість подальшого його службового використання в органах, підрозділах, закладах, установах складається (стосовно тих, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, Управлінням роботи з особовим складом) та затверджується їх керівниками (стосовно тих, які перебувають у розпорядженні Голови Служби безпеки України, - Головою Служби безпеки України) висновок, який долучається до матеріалів на звільнення військовослужбовця з військової служби. У зазначеному висновку в обов`язковому порядку зазначаються:

- біографічні дані військовослужбовця (прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, стаж військової служби);

- остання посада перед зарахуванням у розпорядження з датою призначення на неї;

- строк останнього перебування в розпорядженні;

- вжиті заходи щодо подальшого службового використання цього військовослужбовця та посадові особи, які брали участь у цих заходах;

- результати медичного огляду в разі направлення військовослужбовця до військово-лікарських комісій для визначення ступеня придатності до військової служби за станом здоров`я;

- результати вжитих заходів та висновки щодо подальшого службового використання військовослужбовця.

Відповідно до абзацу 5 пункту 1.3 розділу І Інструкції № 772 призначення військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні відповідного начальника, здійснюється на підставі подання до призначення (додаток 4 до Інструкції № 772).

Згідно з пунктом 7.2 Інструкції № 772 військовослужбовці, які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (у разі неможливості їх використання на службі), попереджаються начальником органу, підрозділу, закладу, установи про звільнення з військової служби через ознайомлення з висновком, зазначеним у пункті 4.10 розділу IV цієї Інструкції (з підтвердженням ознайомлення особистим підписом військовослужбовця).

За змістом пункту 7.4 розділу VII Інструкції № 772 з військовослужбовцями, які звільняються за однією з підстав, передбачених підпунктами «а»-«д», «з», «ї», «к» пункту 62 Положення та підпунктами «а»-«д», «и», «і» пункту 63 Положення, перед звільненням із військової служби проводиться не менше двох індивідуальних бесід.

Перша бесіда проводиться завчасно перед поданням до звільнення, під час якої роз`яснюються підстави і строки подання до звільнення, пільги та переваги з працевлаштування і матеріально-побутового забезпечення, надаються необхідні роз`яснення з інших питань, встановлюється підрозділ Центрального управління, регіональний орган Служби безпеки України чи військовий комісаріат для направлення військовослужбовця на військовий облік, місце його проживання після звільнення, з`ясовуються прохання військовослужбовця.

Друга бесіда проводиться безпосереднім начальником перед надсиланням подання до звільнення, під час якої надаються відповіді на запитання і прохання, висловлені військовослужбовцем під час першої бесіди, уточнюються підстави звільнення з урахуванням висновку військово-лікарської комісії та інші питання, пов`язані зі звільненням.

Зміст проведених бесід відображається в листках бесід, що підписуються начальниками, які проводили бесіди, та військовослужбовцем, що звільняється. Листки бесід долучаються до частини «Особова справа» матеріалів особової справи військовослужбовця.

У разі відмови військовослужбовця підписати листок бесіди його підписує начальник, який проводив бесіду, та особи, присутні під час бесіди, із зазначенням факту відмови.

Відповідно до пункту 62 Положення № 1262 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється на підставах, передбачених частинами другою-шостою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Підпунктом «в» пункту 2 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення мобілізації) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі.

Звільнення військовослужбовців Служби безпеки України з військової служби, зокрема осіб офіцерського складу Служби безпеки України у військових званнях бригадного генерала (командира) та генерал-майора (контр-адмірала) - Головою Служби безпеки України (абзац третій підпункту «б» пункту 67 Положення № 1262).

Таким чином, призначення військовослужбовця органів Служби безпеки України, який перебуває в розпорядженні відповідних начальників (командирів) у зв`язку із проведенням організаційних заходів, проводиться у можливо короткий строк і не пізніше строків, зазначених у пункті 48 Положення № 1262 (пункт 43 Положення № 1262). В усіх випадках переміщення військовослужбовця Служби безпеки України по службі має забезпечуватись його використання за основною або спорідненою спеціальністю чи з урахуванням набутого досвіду. У разі неможливості призначення військовослужбовця, який перебуває в розпорядженні у зв`язку із проведенням організаційних заходів, на рівну посаду відповідним начальником приймається рішення про призначення такого військовослужбовця на нижчу посаду (не більше як на один ступінь), а за його бажанням чи згодою згідно з поданим рапортом на будь-яку іншу нижчу посаду або звільнення з військової служби в установленому порядку. Військовослужбовець звільняється в установленому порядку з військової служби після закінчення строку перебування у розпорядженні у зв`язку із проведенням організаційних заходів, якщо він не призначений на посаду через відсутність вакантних посад (рівної або нижчої не більш як на один ступінь) у Службі безпеки України або через ненадання військовослужбовцем згоди на призначення на іншу нижчу посаду. При цьому, підбір відповідних посад у системі Служби безпеки України здійснюється військовослужбовцю з урахуванням його фахової підготовки, досвіду та напряму роботи, результатів попередньої діяльності, стану здоров`я.

За приписами пункту 4.5 Положення № 1262 вакантною вважається посада, яка є не укомплектованою, а також посада, яку обіймав військовослужбовець, звільнений з військової служби, але не виключений зі списків особового складу.

Судом першої інстанції встановлено, що з часу звільнення позивача відповідно до Указу Президента України від 07 листопада 2019 року № 820/2019 з посади начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 та зарахування позивача наказом Голови Служби безпеки України від 20 листопада 2019 року № 1557-ос у розпорядження Голови Служби безпеки України за підпунктом «б» пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262, до складання подання до звільнення позивача, позивач перебував у розпорядженні Голови Служби безпеки України до 13 серпня 2020 року (з урахуванням перебування ОСОБА_1 у щорічних відпустках за 2017-2020 роки).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що протягом усього періоду перебування позивача у розпорядженні Голови СБУ відповідач фактично не вжив жодних реальних заходів щодо призначення його на іншу посаду.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, єдиний випадок, коли позивачу було запропоновано вакантну посаду - під час особистої бесіди 02 березня 2021 року, яка відбулася вже після завершення граничного строку його перебування у розпорядженні.

Відповідно до підпункту «а» абзацу 1 та абзацу 2 пункту 46 Положення № 1262 переміщення військовослужбовців Служби безпеки України з вищих посад на нижчі здійснюється у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Переміщення військовослужбовців Служби безпеки України з вищих посад на нижчі згідно з підпунктами «а», «б», «в», «ґ» і «д» цього пункту здійснюється прямими начальниками в межах наданих їм прав щодо призначення на посади за умови, що немає можливості призначити військовослужбовця на рівну посаду у відповідному підрозділі (органі, закладі, установі).

Згідно із частиною другою статті 15 Закону № 2229-XII начальники підрозділів Центрального управління Служби безпеки України: контррозвідки, військової контррозвідки, контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки, захисту національної державності, інформаційно-аналітичного, оперативно-технічного, оперативного документування, слідчого, по роботі з особовим складом, інших підрозділів, визначених Президентом України, а також начальники регіональних органів - обласних управлінь Служби безпеки України призначаються на посади за поданням Голови Служби безпеки України та звільняються з посад Президентом України.

Абзацом 1 пункту 43 Положення № 1262 встановлено, що аійськовослужбовці Служби безпеки України призначаються на штатні посади (крім випадків, передбачених цим Положенням) їх прямими начальниками в порядку, що встановлюється Головою Служби безпеки України.

З наведених норм вбачається, що у випадку переміщення військовослужбовця Служби безпеки України на нижчу посаду у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, таке рішення приймається прямим начальником у межах наданих йому повноважень, за умови відсутності можливості призначення на рівнозначну посаду. При цьому обов`язкове погодження з Президентом України вимагається виключно для призначення та звільнення з посад начальників регіональних органів, тоді як у спірних правовідносинах достатнім було рішення Голови Служби безпеки України, без необхідності отримання додаткових погоджень з іншими суб`єктами, зокрема з начальником ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судом враховано, що запропонована позивачу посада першого заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично не була реалізована через відсутність погодження начальника цього територіального органу, хоч такого дозволу підлеглої особи Голова СБУ за наданими йому повноваженнями не потребував.

Зі змісту наданої Службою безпеки України інформації, поданої на виконання ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року, вбачається, що станом на 02 березня 2021 року у системі СБУ наявними були 21 вакантна посада на рівні заступників начальників управлінь та вище, зокрема в територіальних органах і структурних підрозділах центрального апарату. Серед них - посади перших заступників начальників регіональних управлінь, заступників начальників управлінь, начальників відділів та секторів у складі апаратів обласних управлінь, а також керівників окремих напрямів діяльності в структурі головних управлінь.

Вказані посади, відповідно до штатного розпису, передбачали військові звання від полковника до генерал-майора, а отже, могли бути сумісні з досвідом, кваліфікацією та службовим рівнем ОСОБА_1 . Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що наявність такого переліку вакантних посад свідчить про існування реальної можливості для використання позивача в інтересах служби.

Крім того, інформація СБУ про кадрові переміщення, підтверджена листом від 22 червня 2021 року № 11/2-С-304/64, засвідчує, що у період з 08 листопада 2019 року по 22 квітня 2021 року у структурі СБУ перебувало 96 військовослужбовців у розпорядженні, зокрема за посадами начальників регіональних органів, їх перших заступників та заступників. Протягом цього періоду відбулися численні призначення на керівні посади в територіальних управліннях, що підтверджується також даними із публічних джерел.

З урахуванням цього суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не було дотримано вимог пункту 4.9 розділу IV Інструкції № 772, якими передбачено обов`язок керівника організовувати службову діяльність військовослужбовця, своєчасно ініціювати його призначення на посаду або, за наявності підстав, вживати заходів щодо звільнення.

Відповідні обов`язки також покладаються на Управління роботи з особовим складом, яке має здійснювати контроль за строками перебування у розпорядженні та вносити пропозиції щодо подальшого використання кадрів.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що надані матеріали підтверджують бездіяльність відповідача стосовно організації подальшого проходження служби позивачем, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Водночас, як передбачено підпунктом «в» пункту 2 частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять кадрову військову службу, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення мобілізації) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі.

У порушення вищезазначених приписів відповідачем як суб`єктом владних повноважень, на якого в силу положень частини другої статті 71 КАС України покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не надано до суду доказів виконання СБУ встановлених законодавством обов`язків з організації службової діяльності позивача, який перебував у розпорядженні, своєчасного до закінчення терміну перебування в розпорядженні ініціювання призначення позивача на відповідну посаду. Так само не надано до суду доказів неможливості використання позивача на службі, що прямо передбачено положеннями Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Отже, обставини, пов`язані з відмовою ОСОБА_1 від ознайомлення з документами щодо його звільнення, свідчать про недотримання СБУ встановленого порядку службового оформлення таких матеріалів.

З акту про відмову від підписання документальних матеріалів щодо звільнення з військової служби від 21 квітня 2021 року вбачається, що позивач заперечив факт своєї відмови від ознайомлення з тимчасовими функціональними обов`язками, зазначивши безпосередньо у документі, що акт не відповідає дійсності. У самому акті також зазначено, що позивача було ознайомлено з його змістом, тобто фактичної відмови від підпису не відбулося. Водночас, відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували, що позивач дійсно відмовився від ознайомлення чи підписання документів, що ставить під сумнів достовірність складеного акту.

Крім того, як правильно зауважив суд першої інстанції, з матеріалів справи вбачається, що акт відмови та листок бесіди з позивачем датовані 20-21 квітня 2021 року, тобто були складені фактично в останні дні перед його звільненням, при цьому позивача ознайомлено з ними із запізненням, уже після підготовки відповідних рішень про звільнення. Це свідчить про несвоєчасне та формальне виконання відповідачем вимог Інструкції № 772, якою передбачено обов`язок своєчасного ознайомлення військовослужбовця з тимчасовими обов`язками та документами, що стосуються проходження служби.

Таким чином, суд першої інстанції навів обґрунтовану мотивацію, що наведені дії відповідача мали характер постфактум оформлення службових документів, спрямованих на легітимізацію вже прийнятого рішення про звільнення, що свідчить про порушення принципів законності, об`єктивності та добросовісності у діяльності органу.

Відповідач повідомив позивача про неможливість подальшого службового використання військовослужбовця та про ініціювання процедури звільнення з військової служби в СБУ лише 21 квітня 2021 року.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами представника відповідача про те, що призначення військовослужбовців рівня позивача за поданням відповідних начальників чи відхилення їх кандидатур є дискреційним правом (повноваженнями) Голови Служби безпеки України.

Разом з цим, вказані повноваження не можуть застосовуватись без належного обґрунтування та підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у поданні начальника Головної інспекції СБУ від 12 квітня 2021 року до звільнення позивача з військової служби зазначено неможливість подальшого службового використання позивача.

Однак, як під час розгляду судом першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду відповідачем не названо об`єктивних підстав неможливості використання позивача на військовій службі в органах Служби безпеки України.

Зокрема, відповідачем не обґрунтовано та не надано доказів наявності переваг порівняно із позивачем у військовослужбовців, призначених на посади заступників начальників управлінь, зокрема й призначеного на посаду першого заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суду не доведено правомірності непогодження кандидатури позивача у призначенні на вакантну посаду першого заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 за поданням до призначення позивача, хоча за наданими суду доказами відсутні будь-які недоліки в роботі та зауваження щодо позивача. Натомість, за змістом наявних у справі матеріалів, позивач за діловими, особистими якостями, досвідом роботи характеризується виключно позитивно, з 11 грудня 2014 року має статус учасника бойових дій, брав участь в антитерористичній операція на сході України (АТО).

Також, відповідачем не доведено неможливості призначення позивача на інші рівнозначні або як виняток на ступінь нижчі посади, які були вакантними в період перебування позивача у розпорядженні Голови СБУ, та наявності в осіб, призначених на ці посади, переваг перед позивачем стосовно фахової підготовки, досвіду та напряму роботи, результатів попередньої службової діяльності, стану здоров`я тощо.

Відповідно до наявного в матеріалах справи послужного списку позивача, останній прийняв військову присягу 09 квітня 1993 року у Хмельницькому інституті Прикордонних військ України. На військовій службі в Збройних Силах України перебував з 01 серпня 1990 року по 09 березня 1993 року, в Прикордонних Військах України з 09 березня 1993 року по 18 травня 1995 року, в Службі безпеки України з 18 травня 1994 року по 26 квітня 2021 року (т. 1, а.с. 180-182, т. 5, а.с. 129-141).

Згідно з розрахунком вислуги років (страхового стажу) для призначення пенсії від 01 березня 2021 № 11/2-4048к-дск вислуга років позивача станом на 26 квітня 2021 року (день звільнення з військової служби) складає: календарна - 30 років 08 місяців 26 днів, пільгова - 04 роки 03 місяці 27 днів, загальна - 35 років 23 дні (т. 1, а.с. 186-193).

Під час судового засідання позивач, допитаний як свідок, підтвердив, що 02 березня 2021 року під час бесіди його було ознайомлено зі списком наявних вакантних посад відповідного рівня у структурі СБУ. Запропоновано обрати одну з цих посад для подальшого проходження військової служби. Позивач засвідчив, що висловив бажання продовжити службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді першого заступника начальника управління. Однак призначення на цю посаду не відбулося через відсутність згоди самого відповідача. Водночас позивач зазначив, що з березня 2021 року питання щодо його подальшого проходження служби або призначення на інші рівнозначні посади не розглядалося. Відповідач не вжив жодних дій та не запропонував жодної альтернативної рівнозначної вакантної посади, які були наявні. Позивач також повідомив, що є кадровим військовослужбовцем зі стажем понад 30 років, не має дисциплінарних стягнень та має статус учасника бойових дій, який відповідач не врахував, як підставу для переважного права залишення на службі.

Тому правильним є твердження суду першої інстанції, що відповідачем не враховано професійну підготовку, досвід служби позивача, результати його попередньої діяльності та статус учасника бойових дій, що в силу приписів пункту 13 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII є обставиною, яка підлягає обов`язковому врахуванню при проведенні організаційних заходів, оскільки є пільгою учасника бойових дій, яка встановлена законодавством.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що бездіяльність Служби безпеки України щодо непризначення позивача на посаду або ненадання йому пропозиції обійняти вакантну посаду у період з 08 листопада 2019 року по 23 квітня 2021 року є протиправною.

Початок цього періоду обґрунтовано визначено з 08 листопада 2019 року, оскільки саме цього дня, після звільнення Указом Президента України № 820/2019 з посади начальника ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1 було зараховано у розпорядження Голови СБУ. Відповідно, з цієї дати СБУ була зобов`язана забезпечити його подальше службове використання - запропонувати вакантну посаду або вжити заходів щодо звільнення у встановленому законом порядку.

У зв`язку з цим наказ Голови СБУ № 538-ОС/дск від 23 квітня 2021 року в частині звільнення ОСОБА_1 підлягає скасуванню як безпідставний.

Щодо позовних вимог про поновлення позивача на військовій службі в органах Служби безпеки України з 27 квітня 2021 року на посаді начальника управління (бригадний генерал), колегія суддів зазначає таке.

Задовольняючи позовні вимоги у цій частині, суд першої інстанції не навів належного обґрунтування такого способу захисту порушеного права позивача.

Посада начальника управління передбачена як в апараті самої Служби безпеки України, так і в її регіональних (обласних) органах, тому позивача поновлено на не конкретно визначеній посаді.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у разі незаконного звільнення військовослужбовець підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій посаді.

Крім того, за змістом пункту 4.9 Інструкції № 772 перебування військовослужбовця у розпорядженні відповідного начальника є формою проходження військової служби без призначення на конкретну посаду. Як убачається з матеріалів справи, на момент видання оскаржуваного наказу про звільнення позивач перебував саме у розпорядженні Голови Служби безпеки України за посадою начальника управління (бригадного генерала). Відтак поновлення порушеного права має здійснюватися шляхом відновлення того правового та службового становища, у якому позивач перебував безпосередньо перед незаконним звільненням.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що належним і ефективним способом захисту порушеного права є поновлення позивача на військовій службі в органах Служби безпеки України з 27 квітня 2021 року у розпорядженні Голови Служби безпеки України за посадою начальника управління (бригадний генерал).

Однак, позовні вимоги про зобов`язання СБУ поновити ОСОБА_1 в списках особового складу Служби безпеки України з 27 квітня 2021 року є такими, що не підлягають до задоволення, так як позивач вже поновлений на військовій службі в органах СБУ.

Стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною третьою статті 235 КЗпП визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При визначенні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції правомірно керувався нормами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року.

Так, підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), визначено, що цей порядок застосовується, зокрема, у випадку вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 у всіх випадках збереження середньої заробітної плати (крім оплати відпусток) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктами 5 та 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат здійснюється виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, яка визначається діленням суми заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців календарні дні на їх кількість, а сума виплат - множенням середньоденного заробітку на кількість календарних днів, які підлягають оплаті за середнім заробітком.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 7 розділу І цього Порядку № 260 середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Згідно з довідкою про грошове забезпечення ОСОБА_1 від 23 листопада 2021 року № 21/2/2-1493 грошове забезпечення за два місяці перед звільненням з військової служби з 01 лютого 2021 року по 31 березня 2021 року становило 42 923,84 грн. Відтак середньоденний розмір грошового забезпечення складає 727, 52 грн (42 923, 84 грн/59 календарних днів).

Виходячи з встановленого судом періоду вимушеного прогулу з 27 квітня 2021 року по 01 травня 2025 року включно, що становить 1 466 календарних днів, сума середнього грошового забезпечення за цей період складає 1 066 544, 32 грн (727,52 х 1 466).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з СБУ на користь ОСОБА_1 1 066 544, 32 грн середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, розрахованого відповідно до положень статті 235 Кодексу законів про працю України, Порядку № 100 та Порядку №260.

Доводів щодо неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції в частині, що стосується стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційна скарга відповідача не містить.

Обговорюючи питання про правильність стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн, слід зазначити наступне.

Відповідно до статей 132, 134, 139, 143 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються, зокрема, з витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і їх вартості. При цьому такі витрати мають бути фактичними, необхідними та співмірними зі складністю справи, обсягом виконаних робіт і значенням спору для сторін.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатським об`єднанням «ЄВСТІГНЄЄВ, СИДОРЕНКО І ПАРТНЕРИ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги № 127-С від 03 травня 2021 року щодо захисту прав та інтересів позивача.

Додатком № 1 до договору про надання правової допомоги № 127-С від 03 травня 2021 року визначено орієнтовний порядок, обсяги та вартість правової допомоги, у суді першої інстанції, щодо захисту прав та інтересів ОСОБА_1 під час підготовки позовної заяви до Служби безпеки України та подальшого розгляду справи.

Зазначеним додатком також визначено, що у разі досягнення мети представництва в частині ухвалення судом першої інстанції позитивного рішення замовник додатково сплачує гонорар у розмірі 20 000, 00 грн.

02 серпня 2021 року між адвокатським об`єднанням «ЄВСТІГНЄЄВ, СИДОРЕНКО І ПАРТНЕРИ» та ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі наданих послуг №1 відповідно до Договору про надання правової допомоги № 127-С від 03 травня 2021 року на загальну суму 20 250, 00 грн, з яких 16 500, 00 грн пов`язані з цією справою.

14 березня 2025 року між адвокатським об`єднанням «ЄВСТІГНЄЄВ, СИДОРЕНКО І ПАРТНЕРИ» та ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі наданих послуг № 2 відповідно до Договору про надання правової допомоги № 127-С від 03 травня 2021 року на загальну суму 47 250, 00 грн.

Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 640/16093/21 вказав, що в будь-якому випадку, суд зобов`язаний перевірити докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість, з огляду на положення частини четвертої статті 134 КАС України, згідно з якою для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

Враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, предмет спору, підтвердження його участі у розгляді безпосередньо в судових засіданнях, підготовку та подання процесуальних документів (зокрема, письмових пояснень, відзиву на заперечення, клопотань), ознайомлення з матеріалами справи в суді, здійснення правового аналізу доказів та нормативного регулювання спору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума, яка підлягає компенсації позивачу на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн, є справедливою та співмірною.

Такий висновок повністю відповідає принципам обґрунтованості, співмірності та пропорційності, які повинні бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу згідно з вимогами частини дев`ятої статті 139 КАС України.

Щодо доводів позивача-апелянта про заниження суми судових витрат, то суд першої інстанції належним чином обґрунтував своє рішення, врахувавши усі наведені фактори та принципи, навів переконливі аргументи щодо неспівмірності заявленої суми до фактичного обсягу наданої правничої допомоги. Надання адвокатом сертифікатів про підвищення кваліфікації саме по собі не є підставою для стягнення повного розміру витрат.

Отже, оскільки суд першої інстанції правильно по суті вирішив спір у частині поновлення позивача на військовій службі, однак допустився помилки щодо посади, то колегія суддів вбачає визначену у пункті 4 частини першої статті 317 КАС України підставу для зміни судового рішення в цій частині.

Керуючись статтями 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Служби безпеки України та представника ОСОБА_1 - адвоката Сидоренка Вадима Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року змінити в частині зобов`язання Служби безпеки України поновити ОСОБА_1 на військовій службі в органах Служби безпеки України з 27 квітня 2021 року на посаді начальника управління (бригадний генерал) та викласти абзац 5 резолютивної частини у наступній редакції:

«Зобов`язати Службу безпеки України поновити ОСОБА_1 на військовій службі в органах Служби безпеки України з 27 квітня 2021 року у розпорядженні Голови Служби безпеки України за посадою начальника управління (бригадний генерал)».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.

Повний текст постанови виготовлено 18.12.2025.