Справа № 160/28533/25
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АНДІ ЛТД» до Енергетичної митниці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна митна служба України про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «АНДІ ЛТД» з позовною заявою до Енергетичної митниці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна митна служба України, в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА903050/2025/001907 від 14.08.2025;
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Також, цією ухвалою клопотання позивача про витребування доказів задоволено.
Витребувано від Енергетичної митниці засвідчені належним чином копії картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА903050/2025/001907 від 14.08.2025 та усіх документів, поданих позивачем для митного оформлення товару.
Витребувано від Державної митної служби України:
Представником Державної митної служби України (далі третя особа) подано до суду пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, аналогічні змісту відзиву відповідача на позовну заяву. Вважає, що доводи, викладені в позовній заяві не відповідають обставинам справи, є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, а тому, задоволенню не підлягають.
До суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, заперечив, підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив суд останню задовольнити.
До суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких останній підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та наголошував на тому, що європейське походження товарів належним чином позивачем не підтверджено, у зв`язку із чим, преференційний режим для відповідних товарів не може бути застосованим.
Дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
18.11.2024 між ТОВ «АНДІ ЛТД» (покупець) та компанією UNIMOT PALIWA sp. z o.o., Республіка Польща (продавець) укладено Контракт №365-WS-P від 18.11.2024 (далі Контракт), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується продати та поставити покупцю, а покупець зобов`язується придбати, прийняти та приймати поставки: бензин 95 Е5 EN 228, бензин 95 Е0 EN 228, бензин 98 Е0 EN 228, дизельне паливо 10ppm за EN 590 (дизель В0 CN 27101944 MG), скраплений газ (SKROPLONE GAZY), далі товар.
Згідно п. 1.2 Контракту деталі кожної доставки товару, тобто ціна, якість, кількість товару, термін поставки, кінцеве місце доставки, країна походження, формула ціни кожної узгодженої доставки товару, транспортні засоби, а також будь-які інші умови угоди, обумовлюється у відповідних додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього Контракту (далі додаткова угода).
Пунктом 2.1 Контракту визначено, що якість доставленого товару повинна підтверджуватися і відповідати сертифікату якості.
Згідно п. 3.1 Контракту товар доставляється залізничним транспортом (вагони-цистерни ЗВЦ) або вантажними автомобілями.
Відповідно до п. п. 5.1-5.2 Контракту ціна кожної поставки товару розраховується на основі формульної ціни або фіксованої ціни, узгодженої в Додатковій угоді, і відповідно вказується в рахунку-фактурі. Загальна вартість Контракту не має перевищувати 100 000 000 (сто мільйонів) доларів США.
Згідно п. 6.1 Контракту покупець забезпечує 100% передоплату товару шляхом банківського переказу протягом 1 (одного) банківського дня з дати виставлення рахунку продавцем або інших умов оплати згідно з відповідною додатковою угодою. Датою платежу вважається дата, коли на рахунок продавця зарахована сума до сплати. Дата виставлення рахунку нульова дата.
Сторонами Контракту укладено Додаткову угоду №04 від 01.08.2025 та Зміну №01 від 13.08.2025 до Додаткової угоди №04 від 01.08.2025 до Контракту №365-WS-P від 18.11.2024, якими узгоджено характеристики, умови поставки товару та відповідні розрахунки.
За результатом митного оформлення імпортованого товару Енергетичною митницею складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА903050/2025/001907 від 14.08.2025, якою у митному оформленні (випуску) імпортованих позивачем товарів відмовлено з наступних причин: «Митне оформлення заявленого товару не може бути здійснено в зв`язку з прийняттям рішення про застосування механізму призупинення надання преференційного режиму по задекларованому товару у відповідності до ст. 34 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (Закон України від 08.11.2017 №2187-VІІІ). Згідно статті 34 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, якщо митні органи договірної сторони-імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для відповідних товарів до отримання результатів перевірки, вони можуть запропонувати імпортеру здійснити випуск товарів з урахуванням запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними».
20.08.2025 ТОВ «АНДІ ЛТД» подано скаргу до Державної митної служби України щодо картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА903050/2025/001907 від 14.08.2025, в якій позивач просив:
- скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA903050/2025/001907 від 14.08.2025;
Рішенням №15/15-03-01/13/5622 від 25.09.2025 про розгляд скарги ТОВ «АНДІ ЛТД» від 29.08.2025 №29/08/25-1-Юр.В залишено скаргу без задоволення, а рішення Енергетичної митниці про відмову в прийнятті митної декларації типу ІМ-40-ТФ №25UА62U6 від 14.08.2025 в оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, оформлене шляхом складання картки відмови, залишено без змін.

Означене рішення Енергетичної митниці мотивоване наступним:

« 14.08.2025 до митного оформлення подано митну декларацію типу ІМ-40-ТФ №25UA62U6 на зазначений вище товар за кодом 2710 12 49 01 згідно з УКТЗЕД, одержувачем якого є ТОВ, а експортером - UNIMOT PALIWA sp. z o.o. із застосуванням тарифної преференції зі сплати ввізного мита за кодом « 410 (графа 36 митної декларації) на підставі сертифіката з перевезення товару EUR.l №PL/MF/AU0334317 від 13.08.2025, виданого митним органом Республіки Польща (відомості про сертифікат зазначені у графі 44 митної декларації за кодом документу « 0954» згідно з Класифікатором документів, сертифікатів, дозволів та додаткової інформації, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 20.09.2012 №1011).

Держмитслужбою у квітні 2025 року отримано відповідь щодо проведеної перевірки митними органами країн-членів ЄС щодо достовірності документів про походження на товари за кодом згідно з ГС 2710, які були видані у країні відправлення експортеру UNIMOT PALIWA sp. z o.o., за результатом яких європейське походження заявлених в них товарів не було підтверджено.

У зв`язку із вищезазначеним та відповідно до здійснення митних формальностей із спрацюванням автоматизованої системи управління ризиками, яка функціонує на центральному рівні та застосовується митними органами, в Енергетичної митниці виникли обґрунтовані сумніви щодо статусу походження товару та наявні ризики при застосуванні режиму вільної торгівлі до нього, тому, митницею відповідно до Порядку було оформлено картку відмови від 14.08.2025 №UA903050/2025/001907 (далі картка відмови) в прийнятті митної декларації типу ІМ-40-ТФ №25UA62U6, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та призупинено надання режиму вільної торгівлі для товару за кодом 2710 12 49 01 згідно з УКТЗЕД.

За результатами митного контролю та митного оформлення зазначеного товару, після відмови у митному оформленні ТОВ було надано до митниці нову тимчасову митну декларацію №25UA74U9 від 14.08.2025 зі сплатою мита за повними ставками Митного тарифу України, на підставі якої товар був випущений для вільного обігу на митній території України.

Згідно з нормами частини другої статті 260 Кодексу оформлення митним органом тимчасової митної декларації є випуском товарів у заявлений митний режим.

Оформлення Енергетичною митницею тимчасової митної декларації №25UA74U9 від 14.08.2025 є випуском задекларованого в ній товару у заявлений митний режим імпорту (випуск для вільного обігу).

Відповідно до частини другої пункту 44 Положення про митні декларації, затвердженого постановою кабінету міністрів України від 21.05.2012 №450 (далі Положення), не допускається визнання недійсною митної декларації, якщо товари, транспортні засоби комерційного призначення, що в ній задекларовані, після оформлення такої декларації видані з-під митного контролю.

Відповідно до статті 34 Доповнення І до Конвенції у зв`язку з призупиненням надання преференційного режиму до товару митницею було ініційовано запит щодо перевірки статусу його походження, який зазначено у сертифікаті з перевезення товару EUR.l №PL/MF/AU 0334317 від 13.08.2025.

Запит на подальшу перевірку підтвердження походження товару направлено листом Держмитслужби від 22.08.2025 до митного органу країни експортера.

Про результати проведеної перевірки Держмитслужба повідомить Енергетичну митницю з метою подальшого інформування ТОВ про можливе відновлення режиму вільної торгівлі до товару відповідно до статті 301 Кодексу».

23.09.2025 представником ТОВ «АНДІ ЛТД» скеровано до Енергетичної митниці адвокатський запит за вих. №23/09/25-1, в якому, з-поміж іншого, представник позивача просив повідомити чи було подано запити щодо проведення перевірки документів походження товару та достовірності сертифікатів з перевезення товару, складених уповноваженими органами Республіки Польща, в тому числі сертифікату №PL/MF/AU 0334317 від 13.08.2025, за фактом проведення процедури митного оформлення товару (бензин А98) від 14.08.2025, а також документів походження товару та достовірності сертифікатів якості на товар, складених уповноваженими органами Федеративною Республікою Німеччини, в тому числі сертифікату якості №ОК10455 (R-OP Q 026) від 20.07.2025, за фактом проведення процедури митного оформлення від 14.08.2025 товару за кодом 2710 12 49 01 згідно із УКТЗЕД, та надати належним чином завірені копії запитів щодо проведення перевірки документів походження товару та достовірності сертифікатів з перевезення товару в разі їх подання митним органом.

Листом №7.6-1/10/8.19/4020 від 29.09.2025 «Про розгляд адвокатського запиту» Енергетичною митницею повідомлено про те, що відповідно до статей 33 і 34 Доповнення І Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, та з урахуванням Алгоритму дій працівників митниці під час здійснення контролю правильності визначення країни походження товару та направлення до Державної митної служби України запитів щодо проведення перевірки документів про походження товарів, затвердженого наказом Держмитслужби від 15.07.2022 № 329 (зі змінами), Енергетичною митницею направлено до Державної митної служби України відповідні проекти запитів, з метою розгляду та прийняття рішення щодо направлення звернення до митних органів Республіки Польща з питань перевірки достовірності сертифікатів EUR.1 та підтвердження преференційного походження товару. З огляду на вищевикладене, в Енергетичній митниці відсутні запитувані документи. Окрім цього зазначено, що після отримання інформації від Державної митної служби України щодо наданих відповідей, Енергетичною митницею буде надано відповідну інформацію ТОВ «АНДІ ЛТД» в установленому порядку.

У матеріалах справи міститься копія запиту Державної митної служби України №15/15-03-01/11/4981 від 22.08.2025 до митних органів Республіки Польща з питання перевірки достовірності сертифікату EUR.1 №PL/MF/AU0334317 від 13.08.2025 та підтвердження преференційного походження товару, який надано третьою особою на виконання вимог ухвали суду.

Водночас, у матеріалах справи також міститься лист ТОВ «АНДІ ЛТД» до контрагента за Контрактом компанії UNIMOT PALIWA sp. z o.o. (Республіка Польща), в якому, з-поміж іншого, позивач просив контрагента надати офіційного листа з підтвердженням автентичності сертифікату з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №PL/MF/AU0334317 від 13.08.2025 та надати всі можливі додаткові документи на підтвердження походження вищезгаданої партії бензину РВ98.

У відповідь на означений лист позивача компанією UNIMOT PALIWA sp. z o.o. направлено до митних органів України листа №19/08/2025/URG-D-1 від 19.08.2025 наступного змісту:

«Нижче повідомляємо, що наші клієнти ТОВ «ПЕТРОЛ ПАРТНЕР», ТОВ «ПОЛТАВА ГАЗТРЕЙД», ТОВ «ТОРТОВІЙ ДІМ АВТОТРАНС-ОЙЛ», TОB «АНДІ» (одержувачі продукції Unimot Paliwa) - отримали відмови у прийнятті митної декларації та допуску товару до обігу під час митного оформлення бензину А-98 німецького виробництва (Total, завод Leuna), який відправлявся з паливної бази у Чеховіце (Польща). Відмова була пов`язана з непризначенням передбачених преференцій для високооктанового бензину.

З того, що нам відомо, Енергетична митна служба України надіслала запит до Польської митної адміністрації щодо підтвердження сертифікатів походження EUR.1. Оскільки відповідь не надійшла протягом одного місяця, було ухвалено рішення про відмову у наданні преференцій незважаючи на:

- обов`язковий термін у 10 місяців для надання відповіді відповідно до ст. 34 п. 6 Протоколу №1 щодо визначення поняття «продукція походження» та методів адміністративного співробітництва, що є додатком до Угоди про асоціацію між Європейським Союзом та Європейським співтовариством з атомної енергії і їх державами-членами з одного боку та Україною з іншого боку, складеної у Брюсселі 21.03.2014 та 27.06.2014;

- попередніми позитивними результатами перевірок нашого підприємства;

- бездоганною репутацією Unimot Paliwa;

- надійністю багаторічних каналів постачання з США, Канади, Німеччини, Швеції, Фінляндії, Данії та інших країн ЄЄ.

Хочемо підкреслити, що процес підтвердження документів для продукції німецького походження має складний міжвідомчий характер і зазвичай триває кілька місяців. Перевірка проходить через ланцюг установ: Енергетична митна служба України Катовіцька палата податкової адміністрації Сілезьке митно-податкове управління у Катовицях Unimot Paliwa Total (Німеччина) митні органи Німеччини. Одночасно наше підприємство не має можливості прискорити надання документів державними органами третіх країн.

Беручи до уваги вищезазначене, наполегливо просимо утриматися від застосування обмежувальних заходів у вигляді відмови у преференціях щодо такого надійного та прозорого постачальника, як Unimot Paliwa. На даний час наші клієнти змушені призупинити закупівлі бензину, що спричинило блокування ресурсів на паливній базі (призначених виключно для України), створює ризик затримок у розвантаженні наступних партій, призначених для польського ринку».

Незгода позивача з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА903050/2025/001907 від 14.08.2025 стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

МК України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до ст. 1 МК України законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України).

Згідно з ч. ч. 2-3 ст. 318 МК України митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Положеннями статті 272 МК України передбачено, що ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До товарів, які випускаються у вільний обіг на митній території України відповідно до частини шостої статті 75 цього Кодексу, застосовуються знижені ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не визначено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Частинами 1-3 ст. 36 МК України передбачено, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

За змістом ст. 41 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару або засвідчена декларація про походження товару, або декларація про походження товару, або сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації, крім випадків, якщо обов`язкове подання оригіналу такого документа для цілей визначення країни походження товару передбачено законами України або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом цієї країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Декларація про походження товару це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, що стосується товару.

Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Згідно ч. 1 ст. 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» від 16.09.2014 №1678-VII ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (надалі Угода про асоціацію).

Відповідно до статті 25 частини 1 глави 1 розділу ІV Угоди про асоціацію сторони поступово створюють зону вільної торгівлі протягом перехідного періоду, що не перевищує 10 років починаючи з дати набрання чинності цією Угодою-1, відповідно до положень цієї Угоди та відповідно до Статті XXIV Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року (далі ГАТТ-1994).

Як обумовлено статтею 26 частини 1 глави 1 розділу ІV Угоди про асоціацію, положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами-2, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).

Таким чином, Угода про асоціацію з ЄС передбачає обов`язок України застосовувати преференційне мито до товарів, що походять з території інших сторін.

Відповідно до Закону України від 08.11.2017 №2187-VIII Україна приєдналася до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, яка набрала чинності для України 01.02.2018.

Як визначено у статті 1 Рішення підкомітету Україна - ЄС з питань митного співробітництва від 21.11.2018 №1/2018 про заміну Протоколу I «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі Рішення №1/2018, застосовується з 01.01.2019), Протокол І до Угоди про асоціацію замінено текстом, викладеним у Додатку до цього Рішення.

Статтею 1 Протоколу І щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва (додаток до Рішення №1/2018) встановлено, що з метою імплементації цієї Угоди застосовуються Доповнення I і відповідні положення Доповнення II до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі Конвенція).

Таким чином, для визначення правил «походження товарів» на момент виникнення спірних правовідносин застосуванню підлягали відповідні положення Регіональної конвенції.

За змістом статті 15 розділу V Доповнення І до Регіональної конвенції товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження:

(a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а;

(b) сертифікат з перевезення товару EUR-MED, зразок якого наведений у Додатку III b;

(c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься «декларацією походження» або «декларацією походження EUR-MED»), надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV a і b.

Незважаючи на положення пункту 1 товари, що походять з певної країни в розумінні цієї Конвенції, підпадають під положення відповідних угод без необхідності подання будь-яких підтверджень походження, вказаних у пункті 1 цієї Статті.

Статтею 23 Доповнення І до Регіональної конвенції визначено, що підтвердження про походження є дійсним протягом чотирьох місяців з дати видачі в Договірній стороні-експортері та у зазначений період має бути подане до митних органів країни імпорту.

Підтвердження про походження, що подаються до митних органів Договірної сторони імпортера пізніше кінцевої дати подання, вказаної в пункті 1 цієї Статті, можуть бути прийняті з метою застосування преференційного режиму, якщо вони не були подані до встановленої кінцевої дати через виняткові обставини.

В інших випадках несвоєчасного подання митні органи Договірної сторони-імпортера можуть прийняти підтвердження походження, якщо імпортовані товари були представлені раніше вказаної кінцевої дати.

При цьому згідно з приписами статті 32 Протоколу І митні органи держав-членів Європейського Союзу і України повинні надавати один одному через Європейську комісію зразки відбитків штампів, використовуваних у їхніх митних службах для видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1 і адреси митних органів, які відповідають за перевірку цих сертифікатів і декларацій інвойс. З метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Відповідно до статті 33 Протоколу І подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу. З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він була поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку. Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Якщо митні органи країни імпорту вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, вони повинні запропонувати імпортерові позбавитися товару з уживанням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, слідує висновок, що основними документами, що свідчать про країну походження товару для надання товару режиму вільної торгівлі, є сертифікат про походження товару, виданий уповноваженим органом держави вивезення, відповідно до її національного законодавства, та/або декларація походження, надана експортером до інвойсу.

При цьому наявність у контролюючого органу сумнівів щодо наданих декларантом документів на підтвердження заявленої ним країни походження товару є лише обставиною для перевірки таких документів та не може бути беззаперечною підставою для відмови у застосуванні преференційної ставки мита.

Подання суб`єктами ЗЕД документів про походження товару з метою підтвердження преференційного режиму відповідно до статті 301 МК України не є підставою (причиною) для здійснення перевірки цих документів без обґрунтованих сумнівів щодо достовірності документів про походження товару.

Суд враховує, що застосування преференційного режиму під час митного оформлення товарів шляхом надання пільги (за кодом 410) у вигляді звільнення від сплати ввізного мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання, здійснюється в рамках Доповнення І «Визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VII (далі Доповнення І Угоди).

Частиною 1 статті 16 Доповнення І Угоди передбачено, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником, а відповідно до частини 3 цієї статті, експортер, який подає заявку про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів Договірної сторони-експортера, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цієї Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Частиною 4 ст.45 МК України визначено, що у випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання митними органами належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей.

У частині першій статті 32 доповнення І «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва" до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції.

Подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони - імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції.

Перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.

Якщо митні органи Договірної сторони імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, імпортеру пропонується видача продукції із застосуванням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними.

Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції.

Відповідно до вимог частин 1 і 2 статті 48 МК України митний орган відмовляє у випуску товару, якщо цей товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України. Товари, походження яких достовірно не встановлено, випускаються митним органом у вільний обіг на митній території України за умови сплати ввізного мита за повними ставками Митного тарифу України.

Згідно ч. 4 ст.48 МК України до товарів застосовується (відновлюється) режим найбільшого сприяння за умови одержання митним органом не пізніше ніж через 365 днів від дня здійснення митного оформлення цих товарів належним чином оформленого відповідного документа про їх походження.

Суд також враховує презумпцію добросовісності платника податків, яка неодноразово підтверджувалася висновками Верховного Суду, зокрема, постановою Верховного Суду від 27.04.2022 у справі №200/5932/19-а та згідно із якою при вирішенні податкових спорів презумується економічна виправданість дій платника податків, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, а також достовірність відомостей у його бухгалтерській та податковій звітності. Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами.

Відповідно до норм статті 33 Протоколу 1 до Угоди саме результати перевірки щодо підтвердження походження товару можуть бути підставою для відмови у наданні платнику податків права на преференції, що також підтверджується висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у справі №260/2805/20 від 11.04.2022. Саме у разі непідтвердження преференційного походження товару за наслідками перевірки, проведеної митними органами країни експорту, у контролюючого органу країни експорту виникають правові підстави для проведення перевірки з питань правомірності застосування господарюючим суб`єктом преференції по сплаті ввізного мита « 410» під час здійснення імпорту товару на митну територію України та визначення за її результатами розміру грошового зобов`язання зі сплати мита, яке такий суб`єкт зобов`язаний сплатити у зв`язку із преференційним розмитнення товару за відсутності права на преференцію внаслідок подальшого не підтвердження походження товару.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару.

При цьому, відповідно до статті 33 Протоколу 1 до Угоди саме результати перевірки підтверджень походження товару, є підставою для відмови у наданні платнику податків права на преференції.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено відсутність доказів на підтвердження того, що товар, імпортований позивачем, не є товаром походження з Європейського Союзу.

Також, у матеріалах справи відсутні докази надання компетентним органом Республіки Польща Державній митній службі України відповіді на запит останньої, якою автентичність сертифіката з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AU0334317 від 13.08.2025 не підтверджена.

Відтак, під час митного оформлення товару, імпортованого позивачем, в Енергетичної митниці були відсутні підстави вважати, що походження такого товару з Європейського Союзу є не підтвердженим, оскільки на момент митного оформлення Енергетичній митниці позивачем було надано достатній пакет документів, у тому числі, сертифікат з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AU0334317 від 13.08.2025, на підтвердження походження товару з Європейського Союзу та відповідно наявність підстав для застосування преференційної ставки ввізного мита.

Суд також критично оцінює посилання Державної митної служби України в рішенні №15/15-03-01/13/5622 від 25.09.2025 про розгляд скарги ТОВ «АНДІ ЛТД» від 29.08.2025 №29/08/25-1-Юр.В на те, що Держмитслужбою у квітні 2025 року отримано відповідь щодо проведеної перевірки митними органами країн-членів ЄС щодо достовірності документів про походження на товари за кодом згідно з ГС 2710, які були видані у країні відправлення експортеру UNIMOT PALIWA sp. z o.o., за результатом яких європейське походження заявлених в них товарів не було підтверджено, оскільки зазначена перевірка не стосується позивача, здійснена у квітні 2025 року, в той час як позивачем імпортовано товар 14.08.2025, а також, ненадання Державною митною службою України відповідних доказів на підтвердження зазначених обставин, що ставить під сумнів реальність здійснення такої перевірки.

Таким чином, суд зауважує, що відповідачем передчасно зобов`язано позивача сплатити ввізне мито у розмірі 10% фактурної вартості імпортованого товару, за відсутності офіційного документу, яким підтверджено, що наданий сертифікат з перевезення товару EUR.1 №PL/MF/AU0334317 від 13.08.2025 не є автентичним.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА903050/2025/001907 від 14.08.2025.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Енергетичної митниці відновити режим вільної торгівлі для товару за кодом 2710 12 49 01 згідно із УКТЗЕД, оформленого за митною декларацією типу ІМ-40-ТФ №25UА74U9 від 14.08.2025, суд зазначає таке.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Верховний Суд у постанові від 09.05.2024 у справі №580/3690/23, аналізуючи вищенаведені положення КАС України, зазначив, що за приписами вказаних норм у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення.

У разі якщо межі заявлених позовних вимог не дозволяють суду під час розгляду справи здійснити перевірку того, чи забезпечив позивач на момент його звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень виконання всіх без винятку вимог закону для отримання позитивного рішення та(або) якщо суб`єкт до якого звертається позивач має право діяти при прийнятті відповідного рішення на власний розсуд (тобто має альтернативні варіанти поведінки за наслідками розгляду звернення позивача), то суд, у межах свого розсуду, з метою уникнення перебирання на себе повноважень щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції іншого органу, повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення з урахуванням оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених обставин у справі).

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Подібний підхід викладений Верховним Судом також і у постановах від 11.02.2020 у справі №0940/2394/18, від 04.09.2021 у справі №320/5007/20, від 14.09.021 у справі №320/5007/20 та від 23.12.2021 у справі №480/4737/19, де Верховний Суд вказав, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді (Recommendation № R(80)2 of the Committee of Ministers concerning the exercise of discretionary powers by administrative authorities), під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 17.12.2004 у справі «Pedersen and Baadsgaard v. Denmark» (заява №49017/99) зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Верховним Судом у постанові від 20.06.2024 у справі №340/2259/23 також зазначено, що поняття дискреційних повноважень наведене у пункті 7 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» 17.02.2022 № 2073-IX (далі Закон №2073-IX), згідно з яким дискреційне повноваження це повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону № 2073-IX здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов:

дискреційне повноваження передбачено законом;

дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом;

правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом;

вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.

З огляду на вищезазначене, дискреційними є такі повноваження, у межах яких норма права допускає кілька варіантів поведінки суб`єкта владних повноважень у кожній конкретній ситуації та встановлених обставинах справи, кожна з яких буде правомірною.

Характерними ознаками адміністративного розсуду (дискреції) є: 1) реалізація дискреційних повноважень має відповідати принципу верховенства права; 2) їх здійснення можливе лише у разі відсутності єдиного можливого варіанту поведінки; 3) суб`єкти владних повноважень мають можливість вибрати оптимальний варіант поведінки з метою врегулювання певного кола суспільних відносин; 4) суб`єкти управлінської діяльності застосовують адміністративний розсуд відповідно до належної мети, без наявності власної вигоди та впливу сторонніх факторів.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №826/16911/18, від 26.05.2021 у справі №824/266/20-а, від 08.07.2021 у справі №160/1598/20, від 28.07.2021 у справі №280/160/20, від 21.04.2021 у справі №480/2675/20, від 20.05.2022 у справі №340/370/21, від 26.10.2022 у справі №640/30483/21, від 21.03.2023 у справі №640/17821/21, від 01.05.2023 у справі №540/913/21, від 01.05.2023 у справі №540/913/21 та від 16.05.2023 у справі № 380/3195/22.

З урахуванням матеріалів справи та встановлених судом обставин, позивач на момент митного оформлення товару забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для митного оформлення товарів за використання преференційного режиму; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно документи позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Енергетичної митниці відновити режим вільної торгівлі для товару за кодом 2710 12 49 01 згідно із УКТЗЕД, оформленого за митною декларацією типу ІМ-40-ТФ №25UА74U9 від 14.08.2025.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, відповідачем не доведено належними доказами правомірність прийнятого рішення у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 6056,00 грн, підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 78, 139, 143, 241-246, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АНДІ ЛТД» до Енергетичної митниці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна митна служба України про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати складену Енергетичною митницею картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА903050/2025/001907 від 14.08.2025.

Зобов`язати Енергетичну митницю відновити режим вільної торгівлі для товару за кодом 2710 12 49 01 згідно із УКТЗЕД «Легкі дистиляти, бензини моторні: Benzyna PB 98 EN 228 із вмістом: свинцю менше 0,0025 г/л, етанолу 0,3 об.%, етил-третбутилового ефіру 13,1 об.%, сірки 8,2 мг/кг (0,00082 мас.%)», оформленого Товариством з обмеженою відповідальністю «АНДІ ЛТД» за митною декларацією типу ІМ-40-ТФ №25UА74U9 від 14.08.2025.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Енергетичної митниці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНДІ ЛТД» () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька