Справа № 440/10150/25
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 р. Справа № 440/10150/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2025, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 13.10.25 по справі № 440/10150/25

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив суд визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2025 №51 (з основної діяльності) "Про результати проведення службового розслідування за фактом відсутності майна, яке числилось за військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 ".

Позовні вимоги мотивує протиправністю наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2025 №51 (з основної діяльності) про результати проведення службового розслідування, притягнення його до повної матеріальної відповідальності за втрату майна та стягнення завданих збитків на загальну суму 202960,00 грн, оскільки службове розслідування відносно нього проведено формально, неповно, необ`єктивно та упереджено, а наказ про його результати, прийнятий з порушенням норм матеріального права, при неповному та неправильному встановленні обставин, причин та умов, які мають значення для встановлення вини, неналежним дослідженням нормативно-правових актів, керівних документів та, як наслідок, притягнення позивача до відповідальності без наявних законних на те підстав. Зазначає, що у військовій частині НОМЕР_1 позивач проходив військову службу у період часу з 01.12.2023 по 24.06.2024 та в подальшому на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 11.04.2024 89-РС та наказу командиру в/ч НОМЕР_1 від 24.06.2024 №181 з 24.06.2024 вибув до нового місця служби у в/ч НОМЕР_3 . При цьому, при переведені до нового місця служби у в/ч НОМЕР_3 позивачу видано речовий, грошовий, продовольчий атестати та атестат РАО. Позивачем в свою чергу здано справи і посаду у в/ч НОМЕР_1 , про що свідчить рапорт старшого сержанта ОСОБА_1 про здачу справ та посади від 24.06.2024 №2608. У командування військової частини НОМЕР_1 при переведенні позивача до нового місця служби будь-які претензії з приводу втрати військово-технічного майна були відсутні, зазначені обставини жодним чином не відображені у первинних військово-облікових документах як позивача так і відповідача. Натомість майже через рік після переведення позивача до нового місця служби відповідачем за фактами відсутності майна, яке числилось за військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 призначено та проведено службове розслідування, за результатами якого позивача командиром військової частини НОМЕР_1 притягнуто до матеріальної відповідальності. Таким чином, враховуючи ч. 2 ст. 11 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" у відповідача були відсутні правові підстави для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, оскільки на момент прийняття наказу №51 від 09.04.2025 (з основної діяльності) позивач вже понад рік не проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 року уи задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що поза увагою суду першої інстанції залишилися ті обставини, що позивача тричі притягнуто до матеріальної відповідальності за одним і тим самим фактом, зокрема наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 09.08.2024 №61, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 09.04.2025 №51 (оскаржуваний наказ) та наказом командира в/ч НОМЕР_4 від 21.08.2025 №280.

Зазначає, що за відсутності акту зняття залишків щодо невідповідності наявного військово-технічного майна, номенклатурі, зазначеній у атестаті від 23.11.2023 №2, службовому розслідуванню та притягненню Позивача до матеріальної відповідальності повинна була передувати інвентаризація військового майна, яка є обов`язковою при прийманні-передачі посади. Без проведення інвентаризації та її належного оформлення актом інвентаризації недоведеним належними та допустимими доказами є сам факт нестачі, та спричинення шкоди, що в свою чергу також виключає притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Позивач звертає увагу, що в позовній заяві ним наголошувалося на невірному розрахунку відповідачем розміру матеріальної шкоди, нарахованої позивачу.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу позивача, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивачем до суду апеляційної інстанції надані додаткові пояснення у справі, в яких позивач відхиляє доводи відповідача викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач в свою чергу надав ще один відзив на додаткові пояснення позивача, в якому заперечує вимоги заявника у повному обсязі, та просить суд у відповідності до ст. 315 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення Полтавського окружного адміністративного суду без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно даних військового квитка НОМЕР_5 ОСОБА_1 проходив військову службу у періоди з 09.06.2022 по 18.08.2023 у в/ч НОМЕР_6 , з 19.08.2023 по 23.11.2023 - в/ч НОМЕР_7 , з 01.12.2023 по 24.06.2024 - в/ч НОМЕР_1 , з 27.06.2024 по 16.05.2025 - в/ч НОМЕР_3 , а з 18.05.2025 по теперішній час проходить військову службу у в/ч НОМЕР_4 .

При переведені до нового місця служби з в/ч НОМЕР_7 до в/ч НОМЕР_1 старшому сержанту ОСОБА_1 було видано атестат РАО №2 від 23.11.2023, в якому зазначено перелік, якість, кількість, вартість і дати видання військового майна, яке передається разом із вказаним військовослужбовцем з в/ч НОМЕР_7 до в/ч НОМЕР_1 , а саме: - артилерійська гвинтівка 7,62 мм в кількості 1 шт вартістю 239104,75 грн; патрони М 118 в кількості 100 шт вартістю 1738,5654 грн; - квадрокоптер Мavic 3 в кількості 1 шт вартістю 139000,00 грн; - монокуляр тепловізійний в кількості 1 шт вартістю 63960,00 грн; - метеостанція Кеstrel в кількості 1 шт вартістю 42693,60 грн; - далекомір Vortex в кількості 1 шт вартістю 20588,40 грн; - боєприпаси калібру 338 в кількості 200 шт вартістю 83768,00 грн; - патрон "Цільовий" в кількості 400 шт вартістю 26000,00 грн.

Пройшовши військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.12.2023 по 24.06.2024 позивач на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 11.04.2024 №89-РС та наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 24.06.2024 №181 з 24.06.2024 вибув до нового місця служби у в/ч НОМЕР_3 .

Після вибуття позивача до нового місця служби з в/ч НОМЕР_1 до в/ч НОМЕР_3 ТВО начальника фінансово-економічної служби, головний бухгалтер військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_2 звернувся з рапортом на ім`я начальника військової частини НОМЕР_1 , в якому повідомив про те, що колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 не було передано на склад частину майна, та як наслідок, просив провести за фактом відсутності майна відповідне службове розслідування.

На підставі вищевказаного рапорту наказом начальника військової частини НОМЕР_1 від 14.02.2025 №58 (з адміністративно-господарської діяльності) призначено службове розслідування за фактом відсутності майна, яке не було передано на склад військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2025 №92 (з адміністративно-господарської діяльності) продовжено строк проведення службового розслідування за фактом відсутності майна, яке не було передано на склад військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1

09.04.2025 командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_3 затверджено акт службового розслідування за фактом відсутності майна, яке числилося за військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 .

Так, за змістом вищевказаного акту під час проведення службового розслідування встановлено факт не здачі старшим сержантом ОСОБА_1 на склад РАО та на склад авіації та протиповітряної оборони військової частини НОМЕР_1 майна, а саме: - квадрокоптера Мavic 3 в кількості 1 шт вартістю 139000,00 грн; - монокуляра тепловізійного в кількості 1 шт вартістю 63960,00 грн; - 7,62 x 51 мм патронів М118 в кількості 100 шт вартістю 1738,57 грн; - 7,62 мм патронів цільових в кількості 348 шт вартістю 22620,00 грн, загальна сума нестачі становить 227318,56 грн.

Згідно наданого письмового пояснення командира відділення снайперів військової частини НОМЕР_3 , старшого сержанта ОСОБА_1 останнім було отримано військове майно, вписане в атестат на зброю, в тому числі й вищезазначене. При цьому, старший сержант ОСОБА_1 стверджує, що військове майно, в тому числі й те, стосовно якого проводиться службове розслідування, було здане ним командиру військової частини НОМЕР_1 у присутності чергового по частині, прізвища якого він не пам`ятає. ОСОБА_1 зазначає, що частина патронів була використана у попередньому місці служби, а саме, при виконанні бойових завдань у військовій частині НОМЕР_7 . На склад РАО майно ОСОБА_1 не здав, оскільки на той час склад озброєння не був обладнаний. При переведенні з військової частини НОМЕР_1 жодного атестату, в тому числі й на зброю, ОСОБА_1 видано не було.

Однак, пояснення старшого сержанта ОСОБА_1 щодо передачі майна командиру військової частини НОМЕР_1 не підтверджуються фактичними обставинами, які стали відомі з пояснень начальників служб та складів.

Крім того, пояснення ОСОБА_1 не підтверджуються документацією, яка була надана службами військової частини НОМЕР_1 , а саме накладними №28, №29, №21, №23, №29/02.

Враховуючи зазначене, порушень по процесу здачі військового майна не виявлено і всі порушення стосуються лише неповноти здачі майна.

Своїми діями під час перебування на посаді командира відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_1 порушив вимоги статей 12, 16, 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та розділу І Загальних положень Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.10.2022 №569.

Виходячи в вищевикладеного у акті службового розслідування запропоновано, зокрема:

з метою притягнення старшого сержанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності передати матеріали службового розслідування до військової частини НОМЕР_3 ;

відповідно до пункту 1 статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" старшого сержанта ОСОБА_1 за втрату майна, а саме: майно служби авіації та протиповітряної оборони - квадрокоптер Mavic 1 шт, майно служби ближнього бою та розвідки - монокуляр тепловізійний 1 шт, притягнути до повної матеріальної відповідальності та стягнути завдані збитки на загальну суму 202960,00 грн;

відповідно до пункту 3 статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" старшого сержанта ОСОБА_1 за втрату майна служби засобів ураження - 7,62 х 51 мм патрони М118 100 шт, 7,62 мм патрон цільовий 348 шт, притягнути до повної матеріальної відповідальності та стягнути завдані збитки на загальну суму 243585,654 грн.

На підставі вищевказаних висновків службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2025 №51 (з основної діяльності) наказано, зокрема:

з метою притягнення старшого сержанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності передати матеріали службового розслідування до військової частини НОМЕР_3 ;

відповідно до пункту 1 статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" старшого сержанта ОСОБА_1 за втрату майна, а саме: 1. Майно служби авіації та протиповітряної оборони: квадрокоптер Mavic 3 TERMAL-CP.EN.00000415.01 DJI - 1 шт.; 2. Майно служби ближнього бою та розвідки: Монокуляр тепловізійний GUIDE Track IR 50mm, 300х400, 17mm VOX 3,3 х 13,2 - 1 шт.; притягнути до повної матеріальної відповідальності та стягнути завдані збитки на загальну суму 202960,00 грн;

відповідно до пункту 3 статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" старшого сержанта ОСОБА_1 за втрату майна служби засобів ураження: 7,62х51 мм патрони М118 Long Renge M118 (MED) - 100 шв., 7,62 мм патрон цільовий - 348 шт. притягнути до підвищеної матеріальної відповідальності та стягнути завдані збитки на загальну суму 243585,654 грн.

У подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 18.05.2025 №140 старшого сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_8 , командира відділення снайперів взводу снайперів військової частини НОМЕР_3 , призначеного наказом розпорядженням Генерального Штабу Збройних Сил України від 06.05.2025 №130 на посаду начальника радіостанції взводу зв`язку військової частини НОМЕР_4 з 18.05.2025 наказано зарахувати до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 та на всі види забезпечення, а на котлове з 19.05.2025 та вважати таким, що з 18.05.2025 справи та посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою.

Згідно з актом від 07.07.2025 позивача ознайомлено з наказом військової частини НОМЕР_3 від 14.04.2025 №1794 "Про результати службового розслідування" та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2025 №51 "Про результати службового розслідування за фактом відсутності майна, яке числилось за військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 ", які надійшли для реалізації до військової частини НОМЕР_9 .

Не погоджуючись з правомірністю винесення наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2025 №51 (з основної діяльності) "Про результати проведення службового розслідування за фактом відсутності майна, яке числилось за військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 ", позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що службове розслідування відносно позивача було проведено належним чином та у відповідності до вимог чинного законодавства, а спірний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2025 №51 (з основної діяльності) "Про результати проведення службового розслідування за фактом відсутності майна, яке числилось за військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 " винесений правомірно та законно.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV (далі Статут ВС ЗСУ).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Пунктом 4 Статуту встановлено, що повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Пунктом 12 Статуту визначено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Згідно з пунктом 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно з пунктом 127 Статуту солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.

Статтями 26, 27 Статуту передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут, затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), положення якого поширюються на усіх військовослужбовців Збройних Сил України незалежно від військових звань, службового становища та заслуг, в тому числі і на військовослужбовців Державної прикордонної служби України.

Абзацами 2 та 6 статті 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Пунктом 45 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно пункту 48 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно з пунктами 83-85, 96 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі по тексту - Порядок №608).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608, службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно з пунктом 7 розділу І Порядку №608 службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

За приписами пункту 1 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі втрати або викрадення зброї чи боєприпасів.

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №608).

Згідно з пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Відповідно до пунктів 13, 14, 15 розділу ІІІ Порядку №608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.

Одночасне проведення декількох службових розслідувань за одним випадком вчинення правопорушення не допускається.

У разі призначення службового розслідування старшим командиром (начальником) про це письмово повідомляється заінтересований підлеглий за службовою підпорядкованістю командир (начальник), який у разі незавершення раніше призначеного службового розслідування скасовує свій наказ про призначення службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1, 5 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Згідно з пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (в подальшому Закон №160-IX).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 160-IX, умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.

Частиною 3 статті 3 Закону №160-IX встановлено, що притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону № 160-IX переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди (ч. 1 ст. 4 Закону № 160-IX).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.

Якщо строк експлуатації військового та іншого майна на дату його втрати закінчився або неможливо встановити час його втрати, відшкодування шкоди проводиться в розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає, але не нижче вартості металів, у тому числі дорогоцінних, та дорогоцінного каміння, які в ньому містяться, визначеної відповідно до законодавства про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей.

Відповідно до пунктів 4, 6 розділу І Загальних положень Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.10.2022 №569, забезпечення обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів є обов`язком командирів (керівників, начальників) структурних підрозділів, органів військового управління, військових частин (далі - командир військової частини).

Командири військових частин завжди повинні мати точні дані про наявність і стан стрілецької зброї та боєприпасів. Вони зобов`язані забезпечити належний порядок їх охорони, обліку, зберігання, який унеможливлював би втрати та крадіжки.

Про кожний випадок крадіжок або втрат стрілецької зброї і боєприпасів командир військової частини повинен: доповісти за підпорядкованістю, повідомити командира військової частини НОМЕР_10 , а також повідомити підрозділ військової контррозвідки СБУ, регіональний орган СБУ, Національну поліцію України, орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку), у зоні діяльності якого дислокується військова частина; призначити службове розслідування за фактом крадіжки (втрати) стрілецької зброї (боєприпасів), за підсумками якого прийняти відповідні рішення; організувати співпрацю з відповідним органом управління Служби правопорядку та Національною поліцією України щодо розшуку викраденої або втраченої стрілецької зброї (боєприпасів).

З матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що при переведені до нового місця служби з в/ч НОМЕР_7 до в/ч НОМЕР_1 старшому сержанту ОСОБА_1 було видано атестат РАО №2 від 23.11.2023, в якому зазначено перелік, якість, кількість, вартість і дати видання військового майна, яке передається разом із вказаним військовослужбовцем з в/ч НОМЕР_7 до в/ч НОМЕР_1 , а саме:

- артилерійська гвинтівка 7,62 мм в кількості 1 шт вартістю 239104,75 грн;

- патрони М 118 в кількості 100 шт вартістю 1738,5654 грн;

- квадрокоптер Мavic 3 в кількості 1 шт вартістю 139000,00 грн;

- монокуляр тепловізійний в кількості 1 шт вартістю 63960,00 грн;

- метеостанція Кеstrel в кількості 1 шт вартістю 42693,60 грн;

- далекомір Vortex в кількості 1 шт вартістю 20588,40 грн;

- боєприпаси калібру 338 в кількості 200 шт вартістю 83768,00 грн;

- патрон "Цільовий" в кількості 400 шт вартістю 26000,00 грн.

Згідно накладної №21 на видавання (здавання) військового майна у військовій частині НОМЕР_1 та рапорту старшого сержанта ОСОБА_1 на склад ракетно-артилерійського озброєння було здано наступне майно: 8,60 х 70 мм боєприпаси калібру 338 - 200 шт.

Згідно накладної №23 на видавання (здавання) військового майна у військовій частині НОМЕР_1 та рапорту старшого сержанта ОСОБА_1 на склад ракетно-артилерійського озброєння було здано наступне майно: 7,62 х 51 мм патрон "Цільовий" - 52 шт.

Згідно накладної №28 на видавання (здавання) військового майна у військовій частині НОМЕР_1 та рапорту старшого сержанта ОСОБА_1 на склад ракетно-артилерійського озброєння було здано наступне майно: снайперська гвинтівка 7,62 мм, оптичний приціл Vortex Razor HD Genll-E з сіткою VMR-2 MRAD з підсвіткою - 1 комплект.

Згідно накладної №29 на видавання (здавання) військового майна у військовій частині НОМЕР_1 та рапорту старшого сержанта ОСОБА_1 на склад ракетно-артилерійського озброєння було здано наступне майно: далекомір Vortex Razor HD 4000 - 1 шт.

Згідно накладної №29/02 на видавання (здавання) військового майна у військовій частині НОМЕР_1 на склад наземних систем було здано наступне майно: метеостанція Кеstrel з ТБ модулем - 1 шт.

Відповідно до рапорту командира інженерно-саперної роти старшого лейтенанта ОСОБА_4 від 05.01.2024 №17 повідомлено, що командир відділення інженерно-саперного взводу, інженерно-саперної роти старший сержант ОСОБА_1 не надав для перевірки ввіреного йому відповідного військового майна, у зв`язку з чим виявлено нестачу наступного майна: квадрокоптер Мavic 3 в кількості 1 шт; монокуляр тепловізійний в кількості 1 шт; 7,62 x 51 мм патрони М118 в кількості 100 шт; 7,62 мм патрон цільовий в кількості 348 шт.

На підставі вищевказаного рапорту від 05.01.2024 №17 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2024 №1 (з адміністративно-господарської діяльності) призначено службове розслідування за фактом ненадання для перевірки ввіреного військового майна старшим сержантом ОСОБА_1 , командиром відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти.

Згідно з наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 09.01.2024 №10, від 17.01.2024 №18, від 21.02.2024 №53, від 22.02.2024 №54, від 05.03.2024 №66, від 18.03.2024 №79, від 04.05.2024 №128, від 06.06.2024 №163, 23.06.2024 №180 позивач перебував у відпустках, на стаціонарному лікуванні, а також кілька разів самовільно залишав та добровільно повертався до військової частини.

У зв`язку з цим, командиром інженерно-саперної роти старшим лейтенантом ОСОБА_5 13.01.2024 та заступником командира роти з морально-психологічного забезпечення інженерно-технічної роти військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_6 25.07.2024 подавалися рапорти на ім`я начальника військової частини НОМЕР_1 про продовження терміну проведення службового розслідування.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.01.2024 №4 (з адміністративно-господарської діяльності) продовжено службове розслідування за фактом ненадання для перевірки ввіреного військового майна старшим сержантом ОСОБА_1 до 13.02.2024.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.07.2024 №304 (з адміністративно-господарської діяльності) продовжено службове розслідування за фактом ненадання для перевірки ввіреного військового майна старшим сержантом ОСОБА_1 до 25.08.2024.

У подальшому, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2024 №181 (по стройовій частині) старшого сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, як такого, що з 24.06.2024 справи та посаду здав і вибув до нового місця служби до військової частини НОМЕР_3 .

01.08.2024 ТВО командира військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_7 затверджено акт проведення службового розслідування за фактом нестачі у старшого сержанта ОСОБА_1 майна за службою засобів ураження, службою авіації та протиповітряної оборони.

Так, за змістом акту під час проведення службового розслідування встановлено факт нестачі військового майна, ввіреного старшому сержанту ОСОБА_1 , а саме: по службі авіації та протиповітряної оборони квадрокоптер Мavic 3 в кількості 1 шт вартістю 139000,00 грн; по службі засобів ураження монокуляр тепловізійний в кількості 1 шт вартістю 63960,00 грн, 7,62 x 51 мм патрони М118 в кількості 100 шт вартістю 1738,57 грн; 7,62 мм патрон цільовий в кількості 348 шт вартістю 22620,00 грн, загальна сума нестачі становить 227318,56 грн. Матеріально-відповідальна особа старший сержант ОСОБА_1 , котрий отримав вказане майно та повинен був забезпечити його належне зберігання, допустив безвідповідальне ставлення по відношенню до виданого йому майна, що призвело до його втрати по службі авіації та протиповітряної оборони та службі засобів ураження. Вказану шкоду заподіяно старшим сержантом ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків.

Як наслідок, у акті службового розслідування запропоновано, зокрема:

- за порушенням статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старшого сержанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення "СУВОРА ДОГАНА";

- відповідно до статті 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" старшого сержанта ОСОБА_1 притягнути до повної матеріальної відповідальності.

Вказані пропозиції були зазначені у пунктах 2, 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2024 №61 (з основної діяльності), а пунктом 9 цього наказу начальнику персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 відповідно до пункту 2 статті 11 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" наказано надіслати у п`ятиденний строк матеріали службового розслідування до нового місця служби сержанта ОСОБА_1 для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної та дисциплінарної відповідальності.

З вищенаведеного слідує, що підставою для проведення службового розслідування у 2024 році слугував рапорт командира інженерно-саперної роти старшого лейтенанта ОСОБА_4 від 05.01.2024 №17 про не надання командиром відділення інженерно-саперного взводу, інженерно-саперної роти старшим сержантом ОСОБА_1 для перевірки ввіреного йому відповідного військового майна і на підставі такого рапорту службове розслідування проводилося саме за фактом ненадання для перевірки ввіреного військового майна старшим сержантом ОСОБА_1 , командиром відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти.

Натомість, у випадку з прийняттям спірного наказу №51 від 09.04.2025 року підставою для проведення службового розслідування слугував рапорт ТВО начальника фінансово-економічної служби, головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_8 про не передачу колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 частини ввіреного йому майна і службове розслідування проводилося саме за фактом відсутності на складі відповідного майна.

Таким чином, підстави для проведення розслідування були різні. Крім того, варто зауважити, що одночасно службові розслідування не проводились, одне в 2024, інше в 2025 року.

Отже, аргументи позивача про те, що відносно нього кілька разів проводилися службові розслідування за одним і тим же фактом, є помилковими.

Щодо аргументів позивача про те, що при його переведенні до нового місця служби з в/ч НОМЕР_1 до в/ч НОМЕР_11 у командування військової частини НОМЕР_1 будь-які претензії з приводу втрати військово-технічного майна були відсутні, то вони спростовуються тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2024 №1 (з адміністративно-господарської діяльності) було призначено службове розслідування за фактом ненадання для перевірки ввіреного військового майна старшим сержантом ОСОБА_1 , командиром відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти. Тобто, ще на момент проходження позивачем військової служби у в/ч НОМЕР_1 командування військової частини НОМЕР_1 висувало йому претензії з приводу втрати (ненадання на перевірку) частини військового майна.

Колегія суддів враховує, що службові розслідування в Збройних Силах України проводяться на підставі пунктів 84-88 Дисциплінарного статуту та положень Порядку №608, згідно з якими службове розслідування проводиться з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення. При цьому, до строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.

У зв`язку з тривалою відсутністю позивача на службі у в/ч НОМЕР_1 , яка пов`язана з відпустками, лікуванням, самостійним залишенням частини (2 випадки), призначене у січні 2024 року службове розслідування було завершене після термінового переміщення старшого сержанта ОСОБА_1 до нового місця служби.

При цьому після завершення службового розслідування його матеріали були надіслані до військової частини НОМЕР_3 , де продовжив військову службу позивач.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає про те, що при переведенні до нового місця служби у в/ч НОМЕР_3 йому видано речовий, грошовий, продовольчий та атестат РАО (а.с. 8).

При цьому, вказане суперечить письмовим поясненням позивача, наданим під час проведення службового розслідування за фактом відсутності на складі відповідного майна, в яких останнім було зазначено, що при переведенні з військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_3 йому не було видано жодного атестату, в тому числі і атестату на зброю (а.с. 35 матеріалів службового розслідування за фактом відсутності майна, яке числилось за військовослужбовцем військової частина НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 - знаходиться в електронних матеріалах справи).

В свою чергу, атестат №2 від 23.11.2023 був виданий військовою частиною НОМЕР_7 . Позивач прибув з цим атестатом при переміщенні з в/ч НОМЕР_7 до в/ч НОМЕР_1 . Жодних претензій щодо військового майна, переліченого в атестаті №2 від 23.11.2023, на момент переміщення у позивача не було.

Щодо аргументів позивача про безпідставність записів в атестаті №2 від 23.11.2023 та фактичного не отримання ним спірного майна, на думку колегії суддів, суперечать вчиненим останнім діями, які виразилися у самостійній здачі на склад РАО частини військового майна, переліченого у атестаті.

Як зазначає представник відповідача у військовій частині НОМЕР_1 дотримуються норм діючого законодавства, і саме тому після прибуття старшого сержанта ОСОБА_1 до військової частини йому було запропоновано надати майно для огляду для подальшої передачі на склад. Така вимога пов`язана з тим, що військова частина НОМЕР_1 не бере безпосередньої участі в бойових діях та здійснює підтримку Сил Оборони України, а посада позивача не передбачала використання такого майна при здійсненні ним службових обов`язків за посадою. З цієї причини військове майно перелічене в атестаті №2, не могло бути використане за призначенням та повинно було бути здане на склад військової частини.

Однак, позивач частину майна, переліченого у атестаті №2 від 23.11.2023, для огляду та його подальшої передачі на склад не надав. При цьому, за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 ніяких рапортів, звернень про втрату або використання військового майна під час бойових дій під час служби у інших військових частинах від позивача не надходило.

Варто зауважити, що матеріали справи не містять доказів того, що під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач приймав участь в бойових діях.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про необгрунтованість аргументів позивача про використання майна під час участі в бойових діях, оскільки такі заяви не відповідають обставинам справи та не підтверджуються документально.

Щодо аргументів позивача, що акт службового розслідування від 09.04.2025 не містить відомостей про час втрати військового майна, а відповідачем безпідставно застосовано повну вартість майна, щодо якого проводиться розслідування, слід зазначити, що у відповідності до статті 6 Закону №160-ІХ до акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

На виконання вказаної норми до акту службового розслідування від 09.04.2025, крім розрахунків визначення залишкової вартості, додано довідки про вартісну оцінку завданої шкоди щодо майна відповідних служб (а.с. 41-46 матеріалів службового розслідування за фактом відсутності майна, яке числилось за військовослужбовцем військової частина НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 - знаходиться в електронних матеріалах справи).

Отже, такі доводи позивача про відсутність розрахунку залишкової вартості колегія суддів теж вважає помилковими.

Щодо аргументів позивача про те, що командир підрозділу був зобов`язаний провести звірку майна, яке рахувалось за позивачем відповідно до атестату, та за результатами звірки такого майна зробити відповідні відмітки в атестаті ОСОБА_1 , а у випадку невідповідності/відсутності майна скласти акт зняття залишків, колегія суддів зазначає таке.

Так, атестат №2 не містить відмітки щодо перевірки командиром підрозділу майна у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовився надати для огляду все майно, яке йому було видано.

Отже, враховуючи, що в даному випадку були відсутні залишки майна, то відповідно підстав для складання акту зняття залишків не було. Саме тому, що старший сержант ОСОБА_9 не надав все військове майно для огляду, то командиром роти старшим лейтенантом Страднійчуком було подано відповідний рапорт, на підставі якого було призначене службове розслідування.

Крім того, варто зауважити, що майно, перелічене у атестаті №2 позивач не мав можливості використовувати у відповідності до посади, на яку він був призначений. Тому все майно повинно було здано на склад військової частини. Відповідно після здачі частини майна, переліченого в атестаті №2 на склад, звірка здійснювалась у відповідній службі забезпечення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку, що порушень норм наказу № 440 від 17.08.2017 року не було.

Щодо аргументів позивача, що притягненню його до матеріальної відповідальності повинна була передувати інвентаризація військового майна, яка є обов`язковою при прийманні-передачі посади, колегія суддів зазначає, що посада ОСОБА_1 не була пов`язана з виконанням функцій матеріально-відповідальної особи. До того ж у військовій частині НОМЕР_1 позивач не отримував військове майно, а весь перелік військового майна був чітко визначений у атестаті №2, тому підстави для проведення інвентаризації щодо майна сержанта ОСОБА_1 були відсутні.

Отже, підстави для проведення інвентаризації майна інженерно-саперної роти також відсутні, так як майно, з яким прибув ОСОБА_1 не передбачене штатними нормативами роти, і тому повинно було бути здане на склад військової частини.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що у спірному випадку військова частина НОМЕР_1 не вчиняла протиправних дій відносно позивача, так як у наказі про результати службового розслідування №51 від 09.04.2025 лише легалізовано факт завдання державі збитків, а фактичне притягнення до матеріальної відповідальності зі стягненням збитків у відповідності до вимог чинного законодавства передбачено за новим місцем служби позивача.

Саме тому в подальшому матеріали службового розслідування були надіслані до військової частини НОМЕР_4 , де на даний час проходить службу позивач і саме у військовій частині НОМЕР_4 наказом №280 від 21.08.2025 було прийняте рішення про відшкодування шкоди, завданої державі позивачем.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, аналізуючи наведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що службове розслідування відносно позивача було проведено належним чином та у відповідності до вимог чинного законодавства, а спірний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2025 №51 (з основної діяльності) "Про результати проведення службового розслідування за фактом відсутності майна, яке числилось за військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_1 " винесений правомірно та законно.

Таким чином, судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі позивачем мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права та обставин справи і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права при постановленні спірного рішення.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 по справі № 440/10150/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк