Справа № 360/1696/25
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року справа №360/1696/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року (повне судове рішення складено 02 жовтня 2025 року) у справі № 360/1696/25 (суддя в І інстанції Кисіль С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - Управління) та просив:

- визнати противоправними дії відповідача щодо застосування обмежень при нарахуванні та виплаті пенсії позивачу максимальним розміром, а саме десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з 01 березня 2024 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Луганській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01 березня 2024 року у повному обсязі, без обмеження її максимальним розміром, а саме десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше виплачених сум, до внесення змін до норм законодавства, якими керується суд при винесенні рішення, або до внесення зміни умов пенсійного забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області та отримує пенсію, призначену відповідно до вимог Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у справі № 360/784/24, залишеним без змін постановою Першого апеляційний адміністративний суд від 03 жовтня 2024 року, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача, перерахованої з 01 квітня 2023 року в повному обсязі без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

07 жовтня 2024 року позивач звернувся з заявою до ГУ ПФУ в Луганській області з вимогами виконати вищеназване рішення суду, яку зареєстровано відповідачем 08 жовтня 2024 року за №7859/Б-1200-24.

15 жовтня 2024 року отримано відповідь № 7714-7859/Б-02/8-1200/24, в якій ГУ ПФУ в Луганській області повідомило, що виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у справі № 360/784/24 ГУ ПФУ в Луганській області у жовтні 2024 року здійснило перерахунок пенсії позивача з 01 квітня 2023 року в повному обсязі без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум. Після проведеного перерахунку розмір пенсійної виплати нарахованої на основну відомість листопада 2024 року не змінився, оскільки вищеназваним рішенням суду, не зобов`язано ГУ ПФУ в Луганській області проводити виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, під час наступних перерахунків, пов`язаних з підвищенням пенсії. Доплата по проведеному перерахунку за період з 01 квітня 2023 року по 29 лютого 2024 року становить 18181,24 грн, тобто (347,16 + 1652,84 = 2000,00 грн), які обліковано у відповідача.

Таким чином, ГУ ПФУ в Луганській області виконало рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року тільки частково, а саме нарахувало недоплачену йому пенсію з 01 квітня 2023 року тільки по 29 лютого 2024 року у сумі 18181,24 грн, а не на момент перерахунку 30 жовтня 2024 року, тому сума доплати навмисно занижена, тобто неповна.

01 березня 2024 року відбулося чергове підвищення пенсії, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верст населення у 2024 році», на 0,796 відсотка.

ГУ ПФУ в Луганській області здійснило перерахунок пенсії позивача та збільшило її на 1500,00 грн. Підсумок пенсії у розрахунку ГУ ПФУ в Луганській області складав 24149,84 грн, а виплачують пенсію з цього періоду фактично 23610,00 грн, обмежуючи максимальним розміром, незважаючи на те, що рішення суду винесене вже після цього перерахунку.

Таким чином, починаючи з 01 березня 2024 року по 01 березня 2025 року пенсія позивачу виплачувалась менше на 539,84 грн щомісяця.

Крім того, позивач звертався з заявами від 26 жовтня 2024 року, від 25 листопада 2024 року та від 27 грудня 2024 року до ГУ ПФУ в Луганській області з вимогами виконати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у справі № 360/784/24, однак згідно з відповідями ГУ ПФУ в Луганській області від 14 листопада 2024 року, від 17 грудня 2024 року № 9617-8489/Б-02/8-1200/24 і від 08 січня 2025 року № 203-10395/Б-02/8-1200/25 відповідач безпідставно відмовився виконувати рішення суду у повному обсязі.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат і додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верст населення у 2025 році» з 01 березня 2025 року відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача, у зв`язку з індексацією пенсії, на коефіцієнт 11,5 відсотка, збільшивши її розмір на 1500,00 грн.

Таким чином, станом на 01 березня 2025 року пенсія позивача становить 25649,84 грн, а фактично, починаючи з 01 березня 2024 року, позивач отримує пенсію у розмірі 23610,00 грн, з 01 березня 2025 року на 2039,84 грн менше щомісяця. У такий спосіб, відповідач незаконно обмежує пенсійні виплати позивача максимальним розміром, а саме десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

13 червня 2025 року позивач знову звернувся з заявою до ГУ ПФУ в Луганській області, в якій наполягав на виконанні рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у справі № 360/784/24 у повному обсязі, без обмеження максимальним розміром, однак 25 червня 2025 року отримав відповідь за № 5021-5476/Б-02/8-1200/25, якою відмовлено в перерахунку пенсії у повному обсязі.

Позивач вважає дії відповідача щодо обмеження загального розміру пенсії позивача максимальним розміром протиправними та просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії відповідача щодо проведення ОСОБА_1 виплати пенсії з обмеженням максимального розміру пенсії з 01 березня 2024 року.

Зобов`язано Управління здійснити з 01 березня 2024 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження розміру пенсії її максимальним розміром та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням виплачених сум.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 25 червня 2024 року за вхід. № 4458/Б-1200-24 відповідачем зареєстровано заяву позивача від 25 червня 2024 року ВЕБ-12001-Ф-С-24-107476 щодо обмеження максимального розміру пенсії після її перерахунку, проведеного на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року у справі № 360/1193/23.

Розглянувши вказане звернення позивача, відповідач листом від 28 червня 2024 року за вихід. № 4386-4458/Б-02/8-1200/24 повідомив позивачу, що рішенням у справі № 360/1193/23 не зобов`язано зробити перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру, про що інформовано листом ГУ ПФУ в Луганській області від 20 червня 2024 року № 4154-3917/Б-02/8-1200/24.

Лист відповідача від 28 червня 2024 року вихід. № 4386-4458/Б-02/8-1200/24 має суто роз`яснювальний характер і не тягне для позивача правових наслідків, оскільки не є актом індивідуальної дії рішенням суб`єкта владних повноважень.

16 червня 2025 року за вхід. № 5476/Б-1200-25 відповідачем зареєстровано заяву позивача від 13 червня 2025 року щодо виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у справі № 360/784/24.

Розглянувши звернення позивача від 13 червня 2025 року, відповідач листом від 25 червня 2025 року за вихід. № 5021-5476/Б-02/8-1200/25 надав на нього відповідь, яким повідомлено, що підстави для перегляду розміру пенсійної виплати відсутні. Враховуючи наведене, розмір пенсії визначено в межах зобов`язань, покладених на ГУ ПФУ в Луганській області рішенням Луганського окружного адміністративного суду 09 серпня 2024 року у справі № 360/784/24 і норм чинного законодавства України.

Лист відповідача від 25 червня 2025 року за вихід. № 5021-5476/Б-02/8-1200/25 має суто роз`яснювальний характер та не тягне для позивача правових наслідків, оскільки не є актом індивідуальної дії рішенням суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням вказаного підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 немає.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , розрахунками та перерахунками пенсії за пенсійною справою № 18-МВС.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у справі № 360/784/24 визнано протиправними дій ГУ ПФУ в Луганській області щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, при її перерахунку з 01 квітня 2023 року; зобов`язано ГУ ПФУ в Луганській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача, перерахованої з 01 квітня 2023 року в повному обсязі без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у справі № 360/784/24 ГУ ПФУ в Луганській області здійснено перерахунок пенсії позивачу з 01 квітня 2023 року в повному обсязі без обмеження максимальним розміром, яка виплачувалась позивачу з квітня 2023 року по лютий 2024 року, що підтверджується перерахунком пенсії станом на 01 листопада 2024 року за пенсійною справою № 18-МВС та розрахунками пенсії станом на 01 березня 2024 року, на 01 березня 2025 року.

Відповідно до розрахунків пенсії станом на 01 березня 2024 року, на 01 березня 2025 року, перерахунків за пенсійною справою № 18-МВС, розмір пенсії (з надбавками) позивача станом на 01 березня 2024 року складав 24149,84 грн, з урахуванням максимального розміру 23610,00 грн; з 01 березня 2025 року 25649,84 грн, з урахуванням максимального розміру 23610,00 грн.

Позивач звертався до відповідача з заявами від 07 жовтня 2024 року, 27 грудня 2024 року, 13 червня 2025 року з вимогами виконати вищезазначене рішення суду без обмеження максимальним розміром.

У відповідях від 15 жовтня 2024 року № 7714-7859/Б-02/8-1200/24, від 08 січня 2025 року № 203-10395/Б-02/8-1200/2, від 25 червня 2025 року № 5021-5476/Б-02/8-1200/25 ГУ ПФУ в Луганській області повідомило позивача, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у справі № 360/784/24 управління у жовтні 2024 року здійснило перерахунок пенсії позивача з 01 квітня 2023 року в повному обсязі без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум. Після проведеного перерахунку розмір пенсійної виплати нарахованої на основну відомість листопада 2024 року не змінився, оскільки вищеназваним рішенням суду не зобов`язано ГУ ПФУ в Луганській області проводити виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, під час наступних перерахунків, пов`язаних з підвищенням пенсії. Після встановлення індексації до пенсії з 01 березня 2024 року розмір пенсійної виплати, визначений згідно з чинним законодавством, перевищив розмір, визначений на виконання рішення суду. Підстави для перегляду розміру пенсійної виплати відсутні.

Отже, з наданих документів та заяв по суті справи судом установлено, що перерахунок пенсії з 01 березня 2024 року на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року у справі № 360/784/24 проведено з урахуванням обмеження розміру пенсії її максимальним розміром.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ).

Згідно з частиною першою статті 43 Закону № 2262-ХІІ пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень статті 2 Закону України від 08 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» (далі Закон № 3668-VI) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вказаним Законом № 3668-V, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року:

- внесені зміни у статтю 43 Закону № 2262-ХІІ (підпункт 8 пункту 6 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3668-VI), зокрема частину п`яту цієї статті викладено в такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність»;

- пунктом 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3668-VI визначено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон № 911-VIII), відповідно до якого внесені зміни у частину п`яту статті 43 Закону № 2262-ХІІ шляхом доповнення реченням такого змісту: Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. Пунктом 2 розділу II Прикінцеві положення цього закону визначено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

У статтю 43 Закону № 2262-XII Законом України від 12 квітня 2016 року № 1080-VIII вносилися зміни (статтю 43 після частини третьої доповнено двома новими частинами), відповідно до яких наведена вище частина п`ята статті 43 Закону № 2262-XII з 06 травня 2016 року (з дати набрання чинності Закону № 1080-VIII) стала частиною сьомою, тобто відбулась зміна порядкового номеру частин статті, що регламентувала обчислення пенсій особам із числа військовослужбовців.

Конституційний Суд України 20 грудня 2016 року за результатами розгляду справи № 1-38/2016 прийняв Рішення № 7-рп/2016, в якому, серед іншого, вирішив наступне:

- визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень;

- положення частини сьомої статті Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Частиною другою статті 152 Конституції України визначено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20 грудня 2016 року № 7-рп/201 зазначив, що оспорюваними положеннями Закону № 2262-XII тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, обмежено максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) сумою, що не може перевищувати 10740 гривень (друге речення частини сьомої статті 43). Разом з тим, обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Відтак, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення другого речення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII суперечать статті 17 Конституції України.

Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон № 1774-VІII), який набрав чинності 01 січня 2017 року, внесені зміни у частину сьому статті 43 Закону № 2262-XII слова і цифри у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року замінено словами і цифрами по 31 грудня 2017 року.

При прийнятті рішення у цій справі суд враховує правовий висновок Верховного Суду, зроблений у постановах від 30 жовтня 2020 року у справі № 522/16881/17, від 17 травня 2021 року у справі № 343/870/17, від 10 вересня 2021 року у справі № 300/633/19, щодо застосування Закону № 2262-ХІІ у питанні обмеження максимальним розміром пенсій військовослужбовців про те, що буквальне розуміння змін, внесених Законом № 1774-VIII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262-ХІІ відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Отже, внесені Законом № 1774-VIII до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року (Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016) обмеження максимальним розміром пенсії є протиправним та відповідно є протиправними дії відповідача щодо такого обмеження призначеної позивачу пенсії.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Закон № 2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми підлягають першочерговому застосуванню для їх врегулювання.

Суттєвою є обставина, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-XII, яка визнана неконституційною з 20 грудня 2016 року, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання підпадає під регулювання положень статті 2 Закону № 3668-VI в частині, що не вирішується нормами Закону № 2262-XII.

Застосування положень Закону № 3668-VI по відношенню до військовослужбовців фактично суперечить Рішенню Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/201, яким встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає статті 17 Конституції України.

Висновки у цій справі не спростовують можливості застосування норм Закону № 3668-VI по відношенню до осіб, щодо яких положення про обмеження виплати пенсії в максимальному розмірі встановлено іншими спеціальними Законами, які у встановленому порядку неконституційними не визнано.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 09 листопада 2020 року у справі № 813/678/18 і від 09 лютого 2021 року у справі № 640/2500/18.

Правильність такої позиції додаткового підтверджена Рішенням Конституційного Суду України від 12 жовтня 2022 року № 7-р(ІІ)/2022, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону № 3668-VI зі змінами, що поширюють свою дію на Закон № 2262-ХІІ, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13 лютого 2019 року, що прийнята Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18, із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, до спірний правовідносин застосуванню підлягають саме положення Закону № 2262-XII як спеціального, а не Закону № 3668-VI, яким лише внесено зміни до Закону № 2262-XII.

Враховуючи цей висновок, обмеження відповідачем з 01 березня 2024 року максимального розміру пенсії позивача є протиправними.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01 березня 2024 року у повному обсязі, без обмеження її максимальним розміром, а саме десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, окружний суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вірно вважав за необхідне:

- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення позивачу виплати пенсії з обмеженням максимального розміру пенсії з 01 березня 2024 року;

- зобов`язати відповідача здійснити з 01 березня 2024 року перерахунок пенсії позивачу без обмеження розміру пенсії її максимальним розміром та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням виплачених сум.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року у справі № 360/1696/25 залишити без змін.

Повне судове рішення 18 грудня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук