Справа № 580/10112/24
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Беспалов О.О.

Ключкович В.Ю.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень,

У С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернулося з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії щодо проведення інспекційного відвідування позивача згідно з направленням від 31.07.2024 №Ц/З.1/24744-24;

- визнати протиправним і скасувати припис від 14.08.2024 №Ц/ЧК.18851/254/П про усунення виявлених порушень Законодавства про працю щодо позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що відповідач формально та не об`єктивно поставився до проведення перевірки, а відомості, викладені в оскаржуваних акті та приписі не доведені.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет Законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно з даними ЄДРПОУ, позивач зареєстрований, як юридична особа. Основний вид діяльності - «35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря».

24.07.2024 до відповідача надійшла заява ОСОБА_1 про проведення перевірки щодо правильності нарахування та виплати заробітної плати.

Державна служба України з питань праці листом від 30.07.2024 №ЦА-3747/1/2.4.2-24а повідомила відповідача про погодження з урахуванням безпекової ситуації проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) у суб`єктів господарювання за списком, що додається, серед яких вказано і позивача.

На підставі направлення від 31.07.2024 на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) головні державні інспектори здійснили позаплановий захід державного нагляду (контролю) на предмет додержання вимог Законодавства про працю, підставою зазначено абз.1 ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (звернення фізичної особи від 24.07.2024, лист Державної служби України з питань праці №ЦА-3747/1/2.4.2-24а від 30.07.2024).

За результатами перевірки склали акт від 14.08.2024 №Ц/ЧК/18851/254/171 (далі - Акт). Строк проведення заходу державного нагляду: початок - 02.08.2024 о 13год 30хв. та завершення - 14.08.2024.

Згідно Акту контролюючим органом виявлено порушення:

-ч.1 ст.10 Закону України від 15.03.2022 №2136 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» - перевіркою табеля обліку робочого часу, відомості нарахування та відомості виплати заробітної плати виявлено, що за травень 2023 року ОСОБА_1 заробітна плата виплачена не в повному обсязі. Відповідно до відомості розподілу виплати від 04.07.2024 №240704РВ20 остаточний розрахунок ОСОБА_1 проведено не в день звільнення. Перевіркою відомостей розподілу виплат за 2022 рік встановлено, що при виплаті заробітної плати ОСОБА_1 не дотримано терміни виплати, а саме перша частина заробітної плати за серпень 2022 року виплачена 19.08.2022, а заробітна плата за другу половину серпня 2022 року - 06.09.2022, тобто через 18 календарних днів, перша частина заробітної плати за жовтень 2022 року виплачена 21.10.2022, а заробітна плата за другу половину жовтня 2022 року - 07.11.2022. Перевіркою відомостей розподілу виплат за 2023 рік встановлено, що при виплаті заробітної плати ОСОБА_1 не дотримано терміни виплати, а саме перша частина заробітної плата за січень 2023 року виплачена 20.01.2023, а заробітна плата за другу половину січня 2023 року - 06.02.2023, тобто через 17 календарних днів, перша частина заробітної плати за травень 2023 року виплачена 19.05.2023, а заробітна плата за другу половину травня 2023 року - 05.06.2023, тобто через 17 календарних днів, друга частина заробітної плати за липень 2023 року виплачена 04.08.2023, а заробітна плата за першу частину серпня 2023 року - 21.08.2023, перша частина заробітної плата за жовтень 2023 року виплачена 20.102023, а заробітна плата за другу частину жовтня 2023 року - 07.11.2023. Перевіркою відомостей розподілу виплат за 2024 рік встановлено, що за першу половину січня 2024 року заробітна плата виплачена 19.01.2024, а заробітна плата за другу половину січня 2024 року - 06.02.2024, тобто через 18 календарних днів, також за другу половину квітня 2024 року заробітна плата виплачена 03.052024, а за першу половину травня 2024 року заробітна плата - 21.05.2024, тобто через 18 календарних днів, чим порушено вимоги вказаної вище норми Закону, вимоги статті 115 КЗпП України та вимоги колективного договору КПТМ «Черкасигеплокомуненерго»;

-ч.7 ст.6 Закону України від 15.03.2022 №2136 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» - згідно з наказом від 17.08.2023 № 408/к «Про норму тривалості робочого часу» встановлено тривалість робочого часу працівникам підприємства у період дії воєнного стану - 46 годин на тиждень, на період з 18.08.2023 до 15.11.2023 відповідно до вказаного наказу розроблений баланс робочого часу по КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради на вересень 2023 року, який становить 21 робочий день та 192 години робочого часу, відповідно до табеля обліку робочого часу за вересень 2023 року ОСОБА_1 відпрацювала 23 дні та 210 годин робочого часу, згідно з відомостями розподілу виплат від 21.09.2023 № 2309221РВ50 та від 05.10.2022 №231005РВ90 оплата здійснена за 192 години робочого часу, чим порушено вимоги ст.ст. 106, 155 КЗпП України.

У розділі Акту «пояснення, зауваження або заперечення» - відомості відсутні. Акт підписано директором підприємства Карась П.М., який від руки зазначив, що не погоджується з порушеннями викладеними в Акті, а заперечення будуть надані у встановлений Законом строк.

14.08.2024 відповідач видав позивачу припис №Ц/ЧК/18851/254/П про усунення виявлених порушень Законодавства про працю, яким зобов`язав головного бухгалтера позивача Братко Валентину Вікторівну усунути вказані вище порушення до 23.09.2024 та забезпечити додержання норм Законодавства про працю (далі - Спірне рішення).

20.08.2024 позивач направив Голові Державної служби України з питань праці:

- за №11/1914 заперечення на вказаний вище Акт, в якому просив скасувати розділ «ОПИС» виявлених порушень вимог Законодавства;

- за №11/1906 скаргу на припис, в якій просив його скасувати.

Листом від 20.09.2024 відповідач повідомив позивача, що за результатами розгляду заперечення та скарги прийняті рішення про залишення їх без задоволення, а оскаржуваний припис без змін.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України від 5 квітня 2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877-V) державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом.

Згідно з абз. 5 ч.1 ст.6 Закону №877-V підставою для здійснення позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, Законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Відповідно до абз.6 ч.1 ст.6 Закону №877-V у такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб територіального органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.7 Закону №877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Частиною 3 ст.7 Закону №877-V визначено, що у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Отже, Законодавством визначено перелік відомостей, які мають бути зазначені у посвідченні (направленні) на проведення заходу.

Так, матеріали справи свідчать, що листом Державної служби України з питань праці від 30.07.2024 №ЦА-3747/1/2.4.2-24а повідомлено відповідача про погодження з урахуванням безпекової ситуації проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) у суб`єктів господарювання за списком, що додається, серед яких вказано і позивача.

Окрім того, колегія суддів враховує, що у направленні зазначено найменування суб`єкта господарювання - Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради». Перевірка проводиться на підприємстві, а не його структурному підрозділі, предметом перевірки зазначено додержання вимог Законодавства про працю відповідно до ст.ст.3, 6, 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» з питань особливості переведення та зміни істотних умов праці в умовах воєнного стану, особливості встановлення та обліку часу роботи та часу відпочинку, оплати праці.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач дотримався вказаних вище вимог Законодавства та зазначене вище направлення містить повний перелік вказаних вище відомостей, а протилежні доводи позивача щодо не зазначення у ньому служби підприємства, в якій має бути проведена перевірка та предмету перевірки, не обґрунтовані.

Окрім того, колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.7 Закону №877-V перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Відсутні належні, достовірні та допустимі докази недотримання відповідачем вказаного вище обов`язку. Як зазначено вище, суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб територіального органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили вказані вище документи. Однак, згідно зі встановленими обставинами справи, позивач допустив відповідача до здійснення вказаного вище позапланового заходу.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що відповідач не надав йому відповідного погодження, оскільки дані твердження не підтверджені жодними належними, достовірними та допустимими доказами, зважаючи на те що позивач не скористався правом не допускати перевіряючих до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені вказаним абзацом.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо проведення інспекційного відвідування позивача згідно з направленням від 31.07.2024 №Ц/З.1/24744-24.

Згідно з ч.6 ст.7 Закону №877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог Законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу Законодавства.

У разі створення суб`єктом господарювання перешкод органу державного нагляду (контролю) чи його посадовим особам при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) в акті обов`язково зазначається опис дій чи бездіяльності, що призвели до створення таких перешкод, з посиланням на відповідні норми Закону.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено Законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Згідно з ч.2 ст.4 Закону №877-V проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону. Частиною 3 ст.4 Закону №877-V визначено, що суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Щодо зафіксованих в Акті порушень, колегія суддів враховує наступне.

Так, економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати визначає Закон України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - ЗУ №108/95-ВР).

Згідно зі ст.1 ЗУ №108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.2 ЗУ №108/95-ВР основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним Законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного Законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначає Закону України від 15 березня 2022 року №2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - ЗУ №2136-IX).

Згідно з ч.1 ст.10 ЗУ №2136-IX заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс Законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ч.1 ст.21 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені Законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Статтею 115 КЗпП України встановлені строки виплати заробітної плати. Так, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

В умовах спрощеного режиму розмір заробітної плати визначається трудовим договором з урахуванням встановленого Законом мінімального рівня оплати праці, а заробітна плата виплачується працівнику у строки, встановлені цією статтею, та визначені трудовим договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором.

Таким чином, роботодавець має дотримуватися вказаних вище строків для виплати заробітної плати.

При цьому, колегія суддів враховує, що статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до Законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, виплата всіх сум, що належать працівникові від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Наразі, із табеля обліку робочого часу, відомостей нарахування та відомостей виплати заробітної плати колегією суддів встановлено, що за травень 2023 року ОСОБА_1 заробітна плата виплачена не в повному обсязі. Відповідно до відомості розподілу виплати від 04.07.2024 №240704РВ20 остаточний розрахунок з нею в день звільнення не проведено та виконано пізніше.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що чинним Законодавством не передбачено виплату у день звільнення працівника лише основної заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.

Отже, доводи позивача про те, що він провів повний розрахунок у день звільнення ОСОБА_1 , оскільки виплатив їй основну заробітну плату, оплату відпустки та компенсацію за невикористану відпустку, а премія носить одноразовий характер, розраховується щомісячно у залежності від результатів роботи підприємства та не входить до основного фонду оплати праці, не обґрунтовані та не враховані судом.

Окрім того, згідно з колективним договором позивача заробітна плата виплачується 2 рази на місяць за першу половину місяця - не пізніше 21-числа місяця, за який розраховується зарплата та кінцевий розрахунок - не пізніше 6-го числа наступного місяця.

Пунктом 5.18.7 Колективного договору позивача на 2021 - 2026 роки, схваленого трудовим колективом підприємства 12.03.2021 передбачено, що підприємство бере на себе зобов`язання здійснювати виплату заробітної плати працівникам підприємства у наступні терміни: за першу половину місяця (у розмірі не менше 50% посадового окладу, тарифної ставки за фактично відпрацьований час) - не пізніше 21-го числа місяця, за який нараховується зарплата, кінцевий розрахунок - не пізніше 6-го числа наступного місяця.

Із відомостей розподілу виплат за 2022-2024 роки суд встановив, що при виплаті заробітної плати ОСОБА_1 позивач не дотримався термінів виплати заробітної плати, а саме перша частина заробітної плати за серпень 2022 року виплачена 19.08.2022, а за другу половину серпня 2022 року - 06.09.2022, тобто через 18 календарних днів, перша частина заробітної плати за жовтень 2022 року виплачена 21.10.2022, а за другу половину жовтня 2022 року - 07.11.2022, перша частина заробітної плата за січень 2023 року виплачена 20.01.2023, а за другу половину січня 2023 року - 06.02.2023, тобто через 17 календарних днів, перша частина заробітної плати за травень 2023 року виплачена 19.05.2023, а за другу половину травня 2023 року - 05.06.2023, тобто через 17 календарних днів, друга частина заробітної плати за липень 2023 року виплачена 04.08.2023,а заробітна плата за першу частину серпня 2023 року - 21.082023, перша частина заробітної плата за жовтень 2023 року виплачена 20.10.2023, а за другу частину жовтня 2023 року - 07.11.2023, за першу половину січня 2024 року заробітна плата виплачена 19.01.2024, а за другу половину січня 2024 року - 06.02.2024, тобто через 18 календарних днів, також за другу половину квітня 2024 року заробітна плата виплачена 03.05.2024, а за першу половину травня 2024 року - 21.05.2024, тобто через 18 календарних днів, чим порушив вимоги вказаної вище норми Закону ЗУ №2136-IX, статті 115 КЗпП України та вимоги колективного договору.

Відповідно до статті 24 ЗУ №108/95-ВР заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Отже, виплата заробітної плати проводиться регулярно в робочі дні, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Тому доводи позивача про те, що він здійснив виплату заробітної плати згідно з вимогами Колективного договору в останній робочий день перед вихідними виключно з метою дотримання вимог абз.2 ст.24 ЗУ №108/95-ВР та вказане призвело до збільшення періоду між виплатами заробітної плати до 17-18 днів, що відповідає вимогам ЗУ №108/95-ВР, правомірно не враховані судом першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.6 ЗУ №2136-IX нормальна тривалість робочого часу у період дії воєнного стану може бути збільшена до 60 годин на тиждень для працівників, зайнятих на об`єктах критичної інфраструктури (в оборонній сфері, сфері забезпечення життєдіяльності населення тощо).

Для працівників, зайнятих на об`єктах критичної інфраструктури (в оборонній сфері, сфері забезпечення життєдіяльності населення тощо), яким відповідно до Законодавства встановлюється скорочена тривалість робочого часу, тривалість робочого часу у період дії воєнного стану не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Відповідно до ч.7 ст.6 ЗУ №2136-IX у разі встановлення нормальної тривалості робочого часу відповідно до частин першої та другої цієї статті понад норму, встановлену відповідно до Законодавства, оплата праці здійснюється у розмірі, збільшеному пропорційно до збільшення норми праці.

Статтею 106 КЗпП України передбачено, що за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години.

У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Так, із наказу позивача від 17.08.2023 № 408/к «Про норму тривалості робочого часу» судом першої інстанції правильно встановлено, що працівникам підприємства у період дії воєнного стану встановлено тривалість робочого часу - 46 годин на тиждень, на період з 18.08.2023 до 15.11.2023.

Відповідно до вищевказаного наказу розроблений баланс робочого часу на вересень 2023 року, який становить 21 робочий день та 192 години робочого часу.

Як вбачається з матеріали справи, відповідно до табеля обліку робочого часу за вересень 2023 року громадянка ОСОБА_1 відпрацювала 23 дні та 210 годин робочого часу у зв`язку із перенесенням робочих днів з 24.08.2023 на 02.09.2023 та з 25.08.2023 на 09.09.2023 згідно з наказом по підприємству від 22.08.2023 №416/к, що є загальним робочим часом для всіх працівників підприємства, для яких встановлено п`ятиденний робочий тиждень.

Водночас, згідно з відомостями розподілу виплат від 21.09.2023 №2309221РВ50 та від 05.10.2023 №231005РВ90 оплата праці громадянці ОСОБА_1 здійснена за 192 години робочого часу, чим порушено вказані вище вимоги Законодавства.

Отже, норми Законодавства, на які відповідач посилається в Акті перевірки та у спірному приписі, чинні та стосуються обов`язків позивача.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованим доводи позивача про те, що громадянка ОСОБА_1 не працювала 24.08.2023 та 25.08.2023, оскільки в обліку нарахувань заробітної плати їй за серпень 2023 року та вересень 2023 року вказаний оклад в сумі 18494 грн нарахований їй у повному обсязі.

Відповідно до ч.7 ст.7 Закону №877-V, на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, під час якого виявлено порушення вимог Законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені Законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Установлені обставини свідчать, що за виявлені порушення керівник позивача притягнений до адміністративної відповідальності у порядку КУпАП правомірно, а також додатково для усунення порушень виписаний оскаржуваний у цій справі припис.

Вимога усунути порушення вказаних вище норм Законодавства відповідає межам владних повноважень відповідача.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Інша частина доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАСУ країни, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає Законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

(повний текст постанови складено 17.12.2025р.)