Справа № 280/9219/25
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Справа № 280/9219/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - - ГУ ПФУ в Запорізькій області, третя особа), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25.09.2025 №84 про відмову в призначенні пенсії позивачу;

зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача періоди його навчання з 01.09.2000 по 02.07.2001 та роботи з 25.10.2003 по 31.01.2018 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 12.07.2001 до пільгового стажу за Списком №1;

зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію незалежно від віку на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення до пенсійного органу.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що позивач звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, яка за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області та прийнято рішення від 25.09.2025 №84 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з чим позивач не погоджується, оскільки відповідачем не зараховано до пільгового стажу роботи період навчання з 01.09.2000 по 02.07.2001 в ПТУ №8 м. Запоріжжя. Крім того, вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу за Списком №1 період його роботи з 25.10.2003 по 31.01.2018 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 12.07.2001 до пільгового стажу за Списком №1, оскільки відповідно до довідки про підтвердження наявного стажу №290 від 330.04.2025 чітко вказано, що позивач працював повний робочий день на комбінаті «Запоріжсталь» та всі періоди виконував роботу у виробництві чорної металургії за професією розливальник сталі мартенівського цеху. На думку позивача, рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 23.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

06.11.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшли пояснення третьої особи (вх. №55739), у яких наголошує, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів. Стверджує, що за доданими документами до страхового та пільгового позивачу зараховано всі періоди роботи. Не зараховано до пільгового стажу позивача: період його навчання з 01.09.2000 по 02.07.2001, оскільки відсутні довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки; робота з 25.10.2003 по 31.01.2018 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 12.07.2001 до пільгового стажу за Списком №1, оскільки не було надано відповідних документів відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5 до Порядку №637), що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу. Отже, вважає, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідач позов не визнав, 06.11.2025 через систему «Електронний суд» надіслав відзив на позовну заяву (вх. №55747), у якому звертає увагу суду, що період роботи з 25.10.2003 по 31.01.2018 врахований до пільгового стажу відповідно до наданої довідки №290 від 30.04.2025 відповідно до фактичної тривалості пільгового стажу. Щодо позовних вимог зарахувати до пільгового стажу позивача періоди його навчання з 01.09.2000 по 02.07.2001 зауважує, що з 01.09.2000 по 02.07.2001 заявник навчався в професійно-технічному училищі №8 за професією «вогнетривник», після закінчення навчання прийнятий на роботу з 13.07.2001 за професією «вогнетривник 4 розряду». Таким чином, вказує, що навчання підлягає зарахуванню до пільгового стажу, у зв`язку із чим до ГУ ПФУ в Запорізькій області направлено листа про надання доступу до ЕПС для зарахування навчання до пільгового стажу. На думку відповідача, позовна вимога - призначити позивачу пенсію незалежно від віку на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення до пенсійного органу, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, оскільки позивач має право звернутися до відповідача із документами підтверджуючими його стаж і останній, у межах своєї компетенції, здійснивши розрахунок стажу позивача прийме відповідне компетентне рішення.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України, справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

18.09.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про переведення на пенсію за віком пільгових умовах згідно з ч. 3 ст. 114 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 25.09.2025 №84, яким опрацьовано заяву за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Вік позивача становить 42 роки. Страховий стаж складає 24 роки 09 місяців 18 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями страховий стаж на дату звернення становить 24 роки 09 місяців 18 днів, з них роботи відкриті гірничі (металургія) відповідно до Постанови КМУ №202 від 31.03.1994 «Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку про безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин)», пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, становить 23 роки 10 місяців 29 днів.

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту статті 5 Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно з частини 1 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Приписи пункту 1 частини 2 цієї статті визначають, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з частиною 3 статті 114 Закону №1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Аналогічні положення містяться в частині 1 статті 14 Закону України.№ 1788-XII від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення».

Суд вважає за необхідне наголосити, що за приписами частини 3 статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

З огляду на положення наведених норм, до страхового стажу зараховуються періоди навчання за денною формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, які підтверджені дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Так, зі змісту диплома НОМЕР_2 , який виданий 02 липня 2001 року на ім`я ОСОБА_1 , зазначено, що він з 01.09.2000 по 02.07.2001 навчався у професійно-технічному училищі №8, м. Запоріжжя за професією «Вогнетрив».

Щодо правомірності дій відповідача щодо не зарахування до стажу роботи позивача на пільгових умовах періоду навчання позивача у професійно-технічному училищі №8, м. Запоріжжя за спеціальністю «Вогнетрив» з 01.09.2000 по 02.07.2001, суд зазначає про наступне.

Пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Частиною 1 статті 38 Законом України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» № 103/98-ВР від 10.02.1998 встановлено, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

З аналізу вищезазначених норм встановлено, що для зарахування спірного періоду навчання до пільгового стажу, встановлено, що особа після завершення навчання має працевлаштуватись за професією, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, при цьому не встановлюючи обмежень щодо часу працевлаштування особи або конкретної професії.

Отже, з огляду на період навчання позивача з 01.09.2000 по 02.07.2001 та відповідно до записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 12.02.07.2001 13.07.2001 останній працевлаштований у ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» за професією «вогнетривник 4 розряду».

Суд наголошує, що право позивача на зарахування періоду навчання до його пільгового стажу було фактично визнано відповідачем у поданому ним відзиві, при цьому, останнім направлено до ГУ ПФУ в Запорізькій області листа про надання доступу до ЕПС для зарахування навчання до пільгового стажу. Однак, жодних додаткових доказів щодо зарахування спірного періоду навчання до пільгового стажу позивача на час ухвалення судом цього рішення матеріали справи не містять.

Таким чином, період навчання позивача у професійно-технічному училищі №8, м. Запоріжжя з 01.09.2000 по 02.07.2001 підлягає зарахуванню до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати період роботи позивача з 25.10.2003 по 31.01.2018 до пільгового стажу за Списком №1 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 12.07.2001, суд вказує про таке.

Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202 (далі Список № 202).

Згідно з Розділом І «Підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт» Списку № 202 правом на пенсію за статтею 14 Закону N 1788-XII (не менш 25 років), користуються усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля.

У статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічні вимоги встановлені в Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 N 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункти 1, 2 Порядку №637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. (пункт 3 Порядку № 637).

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). Абзац перший пункту 20 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 920 (920-2006-п) від 05.07.2006 У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Пункт 20 доповнено новим абзацом згідно з Постановою КМ № 1028 (1028-2015-п) від 09.12.2015; із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 109 (109-2019-п) від 30.01.2019\

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 12.07.2001 містяться наступні записи, зокрема:

- 25.10.2003 позивач прийнятий вогнетривником 4 розряду в цех ремонту металургійних печей» (запис №7);

- 01.08.2012 позивачу присвоєний 5 розряд вогнетривника в тому ж цеху (запис №8); (відповідно до наказу №1531 від 17.03.2011 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці...» за даною професією (посадою) підтверджено прано на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1, ст. 14 (запис №8);

- 12.08.2015 Відкрите акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», про що 12.08.2015 внесено зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (запис №9);

- 31.01.2018 звільнений у зв`язку з переведенням у ПрАТ «Запоріжвогнетрив» на підставі п.5 ст.36 КЗпП України (наказ №101 /л від 31.01.2018) (запис №10).

При цьому, відповідно до довідки, виданої Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» від 30.04.2025 №290 про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ОСОБА_1 працював повний робочий день на комбінаті «Запоріжсталь» всі періоди виконував роботу у виробництві чорної металургії: з 13.07.2001 по 31.10.2001 - 3 місяців 19 днів з 18.12.2001 по 30.04.2002 -4 місяців 13 днів з 25.10.2003 по 31.01.2018 - 14 років 3 місяців 7 днів - за професією вогнетривник цеху ремонту металургійних печей, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення згідно із частиною 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (25 років), частиною V постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202 як вогнетривники, зайняті на гарячих роботах у виробництві чорних металів. Підстава для видачи: особова картка, штатний розклад, особовий рахунок, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постанова Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 №202, табель обліку робочого часу.

Матеріалами справи судом встановлено, що ГУ ПФУ в Донецькій області період роботи позивача з 25.10.2003 по 31.01.2018 врахований до пільгового стажу відповідно до наданої довідки №290 від 30.04.2025 відповідно до фактичної тривалості пільгового стажу, а саме: пільговий стаж відповідно Постанови КМУ №202 від 31.03.1994 «Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку про безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин)» за періоди роботи з 13.07.2001 по 31.10.2001, з 18.12.2001 по 30.04.2002, з 25.10.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2009, з 06.01.2010 по 31.12.2011, з 10.01.2012 по 31.12.2016, з 03.01.2017 по 31.01.2018.

Тому позовні вимоги в частині зарахування періоду роботи позивача з 25.10.2003 по 31.01.2018 на ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» до пільгового стажу за Списком №1 задоволенню не підлягають.

Щодо обраного способу захисту порушеного права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Разом з цим, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частина 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статей 2, 5 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Так, згідно зі з статтею 58 Закону №1058-IV призначення, нарахування (перерахування) та виплата пенсії відносить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження щодо розрахунку стажу та призначення пенсії.

Вказана позиція відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

Щодо вимог в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону №1058-IV з дня звернення за пенсією, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Таким чином, оскільки питання призначення/перерахунку позивачу пенсії віднесено до виключної компетенції відповідача та приймаючи до уваги, що відповідач не зарахував спірний стаж роботи позивача, а суд позбавлений повноважень розраховувати необхідний для призначення пенсії стаж, позовна вимога про зобов`язання призначити пенсію за віком задоволенню не підлягає.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 25.09.2025 №84 про відмову позивачу в переведенні на інший вид пенсії, а також зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.2000 по 02.07.2001 у професійно-технічному училищі №8, м. Запоріжжя за професією «Вогнетривник», у зв`язку із чим повторно розглянути заяву позивача від 18.09.2025 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно із частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області, яким прийняте протиправне рішення пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 77, 139, 242-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд.3, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр-т. Соборний, буд.158-Б; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.09.2025 №84 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період його навчання з 01.09.2000 по 02.07.2001 у професійно-технічному училищі №8, м. Запоріжжя за професією «Вогнетривник», у зв`язку із чим повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.09.2025 щодо призначення на пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак