Справа № 300/6667/25
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" грудня 2025 р. справа № 300/6667/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій,
Адвокат Куля В.С., в інтересах ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», у зв`язку з прийняттям ОСОБА_1 на військову службу під час воєнного стану за Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 31.08.2022 та його участю у бойових діях понад 21 місяць;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити одноразову грошову допомогу на підставі абзацу 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», у зв`язку з прийняттям ОСОБА_1 на військову службу під час воєнного стану за Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 31.08.2022 та його участю у бойових діях понад 21 місяць.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 до 31.08.2025, коли був звільнений на підставі пп. «ж» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». При цьому, 31.08.2022 позивачем укладений Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу, про що внесено запис до п. 9 військового квитка. Так, позивач 25.07.2025 подав рапорт на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» у зв`язку з прийняттям його на військову службу під час воєнного стану за Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 31.08.2022. Однак, станом на 18.09.2025, жодної відповіді на вказаний рапорт не надійшло. Крім того, представник позивача зауважує, що 31.08.2025, коли був виданий наказ, яким ОСОБА_1 звільнили з військової служби, серед передбачених виплат, що належать позивачу при звільненні, не вказано одноразову грошову допомогу передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
- проведення аналізу наявності зазначених вище військовослужбовців у підпорядкованих військових частинах (установах) (пункт 1 Розпорядження КСВ);
- виплату винагороди проводити у відповідності до вимог пункту 4 Постанови згідно наказів командирів військових частин (установ), виданих на підставі:
витягів з послужних списків або копій обліково-послужних карток, або довідок про проходження військової служби (трудову діяльність) (додаток 10 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170);
копії службової картки;
довідок, оформлених за формою, що додається, у тому числі з місць попередньої служби, про безпосередню участь вказаних військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин (пункт 5 Розпорядження КСВ);
- проведення заходів внутрішнього контролю у підпорядкованих військових частинах (установах), шляхом здійснення попередніх перевірок законності нарахування Винагороди із складанням актів попередньої перевірки;
- контроль за своєчасним поданням підпорядкованими військовими частинами (установами) разом із заявкою-розрахунку на фінансування для виплати грошового забезпечення копії затверджених актів попередніх перевірок (пункт 6 Розпорядження КСВ).
Крім того, Командувачем військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » видано Розпорядження від 13.03.2025 №7 «Про організацію заходів внутрішнього контролю законності нарахування одноразової грошової винагороди» (далі Розпорядження ОК Захід), яким впорядковано процес оформлення документів, організації заходів внутрішнього контролю шляхом здійснення попередньої перевірки законності нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження військової служби в бойових умовах (далі одноразова грошова винагорода) на рівні оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Таким чином, за доводами відповідача, для того, щоб в порядку пункту 5 Розпорядження КСВ виплатити винагороду згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 , мають бути реалізовані положення пункту 6 Розпорядження КСВ, пунктів НОМЕР_2 Розпорядження ОК Захід, а саме після надходження до ОК Захід документів, передбачених пунктом 1 Розпорядження ОК Захід, відповідальними посадовими особами ОК Захід здійснюється попередня перевірка та погодження матеріалів шляхом оформлення аркуша погодження та підготовки акту попередньої перевірки, який затверджується начальником штабу заступником командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Затверджений начальником штабу заступником командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » акт попередньої перевірки доводиться з використанням СЕДО до військової частини НОМЕР_1 . При цьому, після надходження до військової частини НОМЕР_1 акту попередньої перевірки, яким погоджено виплату одноразової грошової винагороди згідно Постанови №153, військова частина НОМЕР_1 реалізовує повноваження, передбачені пунктом 5 Розпорядження КСВ щодо видання наказу командира військової НОМЕР_3 про виплату одноразової грошової винагороди згідно Постанови №153. Відповідачем наголошено, що за інформацією фінансово-економічної служби управління військової частини НОМЕР_1 , затверджений начальником штабу заступником командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » акт попередньої перевірки, передбачений пунктом 5 Розпорядження ОК Захід, до військової частини НОМЕР_1 не надходив. За відсутності вказаного акту попередньої перевірки, у військової частини НОМЕР_1 не було повноважень реалізувати повноваження, передбачені пунктом 5 Розпорядження КСВ щодо видання наказу командира військової НОМЕР_3 про виплату одноразової грошової винагороди згідно Постанови №153, а тому відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити (а.с. 26-29).
14.10.2025 представник подав суду відповідь на відзив, у якій наполягає на задоволенні позовних вимог. Так, серед іншого, зазначено, що саме на командир військової частини НОМЕР_1 має право видати наказ про виплату одноразової грошової допомоги позивачу. Посилання на необхідність попереднього погодження відповідної виплати іншими особами є незаконним (а.с. 31-32).
03.12.2025 відповідачем подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (а.с. 69-70), до якого додано копію акта №501.25.206.ОГВ від 02.12.2025 стосовно ОСОБА_1 (а.с. 74).
18.12.2025 представник позивача подав суду додаткові пояснення, в яких відмітив, що, незважаючи на поданий відповідачем Акт №501.25.206.ОГВ від 02.12.2025, кошти у відповідності до Постанови №153 позивачу так і не виплачені.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
ОСОБА_1 у період з 31.08.2022 по 31.08.2025 проходив військову службу, що підтверджується записами у військовому квитку (зв. ст. а.с. 10 а.с. 12).
Так, 31.08.2022 позивачем укладений Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу (а.с. 13-14).
З 10.11.2022 позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується окрім записів військового квитка також і витягом з послужного списку (а.с. 58).
25.07.2025 позивач подав рапорт до Військової частини НОМЕР_1 на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (Далі Постанова №153) у зв`язку з прийняттям його на військову службу під час воєнного стану за Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 31.08.2022.
При цьому, відповідно до довідки від 20.06.2025 №3662 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, позивач брав безпосередню участь у бойових діях з 13.11.2022 по 01.12.2022, з 12.12.2022 по 09.03.2023, з 21.03.2023 по 26.06.2023, з 08.07.2023 по 16.09.2023, з 01.10.2023 по 29.10.2023, з 03.11.2023 по 22.02.2024, з 06.03.2024 по 10.07.2024, з 27.07.2024 по 13.11.2024, з 30.11.2024 по 20.03.2025, 25.03.2025 по 02.05.2025, з 21.05.2025 по 20.06.2025 (а.с. 15).
Крім того, відповідно до довідки від 07.08.2025 №3947 про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин підтверджується безпосередня участь позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій в населених пунктах Виїмка та Свято-Покровське Соледарського МТГ Бахмутського району Донецької області протягом травня 2023 року січня 2024 року (всього 188 днів) (а.с. 56-57). Цією довідкою також підтверджено, що станом на 2025 рік за солдатом ОСОБА_1 випадків притягнення до кримінальної відповідальності не обліковано; випадків притягнення до адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення не обліковано.
Не отримавши відповідь на рапорт від 25.07.2025 щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до п. 4 Постанови №153, представником позивача 29.08.2025 направлений адвокатський запит до відповідача щодо стану розгляду рапорта позивача (зв. ст. а.с. 16).
Листом військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2025 №4/3195 повідомлено представника позивача, що рапорт ОСОБА_1 прийнято до розгляду та проводиться перевірка відповідності інформації згідно бойових розпоряджень, журналу бойових дій та рапортів командира підрозділу. Після опрацювання та перевірки наданої інформації буде здійснено передачу документів до 15 армійського корпусу (а.с. 17).
31.08.2025 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №254 ОСОБА_1 звільнено з військової служби та виключено з особового складу військової частини та з всіх видів забезпечення (а.с. 16).
Однак, серед передбачених виплат, що належать позивачу при звільненні, не вказано одноразову грошову допомогу передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, а тому вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, представник позивача звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно з ч. 2 ст. ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 40 Закону №2232-XII визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Зокрема, статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) встановлено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі ст. 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
За правилом ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Так, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» та затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі Порядок).
Згідно з пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до абзацу 2 пункту 4 Постанови №153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 мільйон гривень.
Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Постанови №153, військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
1) проведення аналізу наявності зазначених вище військовослужбовців у підпорядкованих військових частинах (установах) (пункт 1 Розпорядження КСВ);
5) виплату винагороди проводити у відповідності до вимог пункту 4 Постанови згідно наказів командирів військових частин (установ), виданих на підставі:
- витягів з послужних списків або копій обліково-послужних карток, або довідок про проходження військової служби (трудову діяльність) (додаток 10 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170);
- копії службової картки;
- довідок, оформлених за формою, що додається, у тому числі з місць попередньої служби, про безпосередню участь вказаних військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин;
6) командувачам військ оперативних командувань, командирам армійських корпусів забезпечити:
- проведення заходів внутрішнього контролю у підпорядкованих військових частинах (установах), шляхом здійснення попередніх перевірок законності нарахування Винагороди із складанням актів попередньої перевірки (форма додається);
- контроль за своєчасним поданням підпорядкованими військовими частинами (установами) разом із заявкою-розрахунку на фінансування для виплати грошового забезпечення копії затверджених актів попередніх перевірок.
Крім того, Командувачем військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » видано Розпорядження від 13.03.2025 №7 «Про організацію заходів внутрішнього контролю законності нарахування одноразової грошової винагороди» (далі Розпорядження ОК Захід), яким впорядковано процес оформлення документів, організації заходів внутрішнього контролю шляхом здійснення попередньої перевірки законності нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження військової служби в бойових умовах (далі одноразова грошова винагорода) на рівні оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
При цьому, відповідачем надано суду Акт №501/25/206/ОГВ від 02.12.2025 попередньої перевірки нарахування одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 , затверджений ТВО начальника штабу заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », згідно з яким погоджено, серед інших, ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги на суму 1000000 грн (а.с. 74).
Таки чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідача, адже фактично Військовою частиною НОМЕР_1 вчинено дії щодо перевірки нарахування позивачу одноразової допомоги відповідно до Постанови №153та, у результаті, таку виплату погоджено згідно Акта №501/25/206/ОГВ від 02.12.2025.
В той же час, суд зауважує, що факту виплати спірної одноразової грошової допомоги матеріали справи не містять.
Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
З огляду на викладене, враховуючи вимоги частини 2 статті 9 КАС України, а також встановлені обставини справи щодо погодження виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4 Постанови №153 згідно з Актом №501/25/206/ОГВ від 02.12.2025, позовні вимоги належить задовольнити шляхом зобов`язання відповідача виплатити одноразову грошову допомогу на підставі абзацу 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», у зв`язку з прийняттям ОСОБА_1 на військову службу під час воєнного стану за Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 31.08.2022 та його участю у бойових діях.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Розподіл судових витрат згідно із ст. 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій задовольнити частково.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити одноразову грошову допомогу на підставі абзацу 2 пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», у зв`язку з прийняттям ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) на військову службу під час воєнного стану за Контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 31.08.2022 та його участю у бойових діях.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Представнику позивача та відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.