Справа № 380/14935/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/14935/24 пров. № А/857/16817/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року (головуючий суддя Братичак У.В., м. Львів) у справі № 380/14935/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України №7/с від 15.03.2024, прийняте у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо непризначення частки одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 - цивільній дружині військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов?язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву та прийняти рішення про призначення та виплату належну їй частину одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану, у зв?язку із загибеллю 25.05.2023 цивільного чоловіка військовослужбовця ОСОБА_2 та з яким вона проживала однією сім?єю, без реєстрації шлюбу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом №7/с від 15.03.2024 в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні частки одноразової грошової допомоги в зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 . Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату належної їй частини одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки суду. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що особа, яка вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, як подружжя загиблого військовослужбовця, така особа повинна довести, що вона перебувала у зареєстрованому в органі державної реєстрації актів цивільного стану шлюбі із загиблим військовослужбовцем, та не одружилася вдруге. Вважає, що єдиним, належним і допустимим доказом перебування у зареєстрованому в органі державної реєстрації актів цивільного стану шлюбі є Свідоцтво про шлюб. Зазначає, що згідно поданих позивачем на розгляд уповноваженої комісії документів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі між собою, що б підтверджувалось відповідним свідоцтвом про шлюб, не перебували. Крім того, документів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_2 та має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на розгляд комісії також подано не було. Вважає, що Комісія, приймаючи рішення про відмову, діяла в межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та Законами України.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові не оскаржується, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, з 18.02.1995 ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , від шлюбу у них є спільний син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 18.02.1995 та копією свідоцтва про народження сина серії НОМЕР_2 від 30.01.1996.

16.01.2003 позивач та ОСОБА_2 розірвали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 03.02.2006.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (військовослужбовець) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.05.2023 серії НОМЕР_4 .

Причиною смерті ОСОБА_2 (військовослужбовця) стали ушкодження внаслідок військових дій від вибухів та осколків. Поранення, які призвели до смерті, та причина смерті останнього є пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджується копіями довідки про причину смерті за формою №106/о №707/2023 від 28.05.2023, а також витягу з протоколу засідання штатної 16 Регіональної військово-лікарської комісії від 07.12.2023.

Згідно з довідкою, виданою Олеським старостинським округом Буської міської територіальної громади Золочівського району Львівської області гр., ОСОБА_1 здійснила поховання свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 .

Буський районний суд Львівської області рішенням від 17.08.2023 у справі №943/993/23, яке не оскаржувалося та набрало законної сили 18.09.2023, встановив факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 17.03.2003 до 25.05.2023.

ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_6 зі заявою про призначення та виплату одноразової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , однак листом від 22.03.2024 №Б/1805 позивачу було доведено до відома протокольне рішення засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №7/с від 15.03.2024, яким відмовлено в задоволенні відповідної заяви.

Вказане вище рішення відповідача мотивоване тим, що право на призначення допомоги відповідно до статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (у редакції, чинній на момент смерті військовослужбовця), мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого. Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право не пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Відповідно до наданих документів заявниця не відноситься до одного з подружжя загиблого. При цьому, документи, якими підтверджено право ОСОБА_1 на призначення пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, на розгляд Комісії не надано.

Не погодившись із цим рішенням, позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до пункту 21 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).

Відповідно п. 2 Постанови № 168 установити, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Ті самі положення містяться і у наказі Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 45, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 року за № 176/39232, Про затвердження Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, де вказано, що сім`ям загиблих військовослужбовців відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану виплачується ОГД, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Частиною 3 статті 16-2 Закону №2011-XII передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України (статтю 16-2 доповнено пунктом 3 згідно із Законом №2489-IX від 29.07.2022, застосовується з 24.02.2022).

Згідно з частинами шостою, восьмою, дев`ятою статті 16-3 Закону №2011-XIІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Держава має забезпечити рівні та справедливі соціально-правові гарантії для усіх членів сімей військовослужбовців, що загинули (померли) через виконання ними обов`язків військової служби.

За своєю природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника).

Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, визначене статтею 16-1 Закону №2011-XII, а саме: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення) (в редакції статті 16-1, чинній на дату смерті військовослужбовця та прийняття спірного у цій справі рішення).

Сторонами не заперечується, що причина смерті ОСОБА_2 пов`язана із захистом Батьківщини.

Вирішенню у даній справі підлягає питання, чи належить позивач до кола осіб, які відповідно до статті 16-1 Закону №2011-XII мають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Факт спільного проживання позивач з померлим військовослужбовцем ОСОБА_2 однією сім`єю з 17.03.2003 по день його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) встановлений рішенням Буського районного суду Львівської області від 17.08.2023 у справі №943/993/23, яке набрало законної сили.

У даному рішенні встановлено, що шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано 16.01.2003. Однак, після розірвання шлюбу позивач продовжувала проживати з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, до моменту його смерті, вони вели спільне господарство, мали спільну дитину, яка була зареєстрована з ними за однією адресою.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 у справі №120/17960/23 виснував, що враховуючи, що судом цивільної юрисдикції встановлено, що після розірвання шлюбу позивачка продовжувала проживати з померлим військовослужбовцем до моменту його смерті однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство, разом виховували їх спільних дітей, то підхід Міністерства оборони України щодо повернення позивачці документів, які містили наведене рішення суду, на доопрацювання з метою надання документів, яким встановлено факт перебування на утриманні загиблого та посилання на відсутність факту реєстрації, що обумовило повернення документів, поданих позивачкою для призначення одноразової грошової допомоги, є необґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що встановлення судовим рішенням факту проживання позивача однією сім`єю з померлим військовослужбовцем дає право їй на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до частини першої статті 16-1 Закону №2011-XII.

Крім того, у подальшому Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги від 09.12.2023 №3515-IX законодавець виклав статтю 16-1 Закону №2011-XII у редакції, в якій відповідно до пункту 4 цієї статті передбачив, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, зокрема належать: жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Тобто, фактично змінами у Законі України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII додатково легалізовано право цивільних дружин на отримання одноразової грошової допомоги.

За встановлених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом №7/с від 15.03.2024 в частині відмови позивачу у призначенні частки одноразової грошової допомоги в зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 .

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі № 380/14935/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
М.А. Пліш