Справа № 200/7932/25
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2025 року Справа№200/7932/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Зуєва Михайла Вячеславовича в інтересах ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

14 жовтня 2025 року адвокат Зуєв Михайло Вячеславович в інтересах ОСОБА_1 , позивача, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) з вимогами (з урахуванням уточнень):

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №1016-ОС від 12 листопада 2024 року щодо продовження дії контракту ОСОБА_1 понад встановлені строки;

- визнати протиправною відмову начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України у задоволенні рапорту ОСОБА_1 щодо звільнення на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За змістом викладеного позивач в листопаді 2023 року уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах сержантського та старшинського складу. 21 серпня 2025 року позивач подав відповідачу рапорт, у якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану. Листом вих.№08/15051-25-Вих від 25 вересня 2025 року відповідач відмовив у задоволенні рапорту позивача, зазначивши, що контракт було укладено 17 листопада 2023 року, що не утворює наявність підстав для звільнення військовослужбовця за підпунктом «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у редакції Закону України №3633-ІХ від 11 квітня 2024 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку».

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що до моменту проходження військової служби в НОМЕР_1 прикордонному загоні, між позивачем та в.о. начальника НОМЕР_3 прикордонного загону укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах сержантського та старшинського складу. Пунктом 3 вказаного контракту визначено, що він є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 1 (один рік) з 17 листопада 2023 року по 16 листопада 2024 року (до оголошення рішення про демобілізацію). Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» внесено зміни до статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та встановлено, що під час дії воєнного стану: для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, військова служба продовжується понад встановлені строки на строки визначені частиною восьмою статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач, враховуючи пункт 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», із рапортом щодо звільнення з військової служби не звертався. Відповідно, на виконання вимог законодавства України, військовою частиною видано наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону, яким продовжено дію контракту ОСОБА_1 на період дії воєнного стану з 17 листопада 2024 року. Крім того, станом на день видання наказу №1016-ос, позивач не звертався із рапортом про небажання продовження військової служби, відповідно відповідач вважає, що наказ від 12 листопада 2024 року №1016-ОС у частині продовження контракту понад встановлені строки позивачу є правомірним та скасуванню не підлягає, оскільки відповідає положенням статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Представник позивача у відповіді на відзив на позовну заяву заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Вирішено ряд процесуальних питань.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії № НОМЕР_4 .

Позивач має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Позивач є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_6 , що видано ІНФОРМАЦІЯ_2 30 грудня 2024 року.

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Позивач проходить військову службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) у період з 31 липня 2024 року по теперішній час, що підтверджується матеріалами справи та не оскаржується відповідачем.

17 листопада 2023 року між ОСОБА_1 та в.о. начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах сержантського та старшинського складу.

Пунктом 3 вказаного контракту визначено, що він є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 1 (один рік) з 17 листопада 2023 року по 16 листопада 2024 року (до оголошення рішення про демобілізацію).

Відповідно до витягу з наказу голови Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» №1278-ОС від 19 липня 2024 року молодшого сержанта ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, звільнивши із займаної посади.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» №709-ОС від 01 серпня 2024 року молодшого сержанта ОСОБА_1 зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення з 31 липня 2025 року.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» №796-ОС від 30 серпня 2024 року молодшому сержанту ОСОБА_2 з 29 серпня 2024 року присвоєно чергове звання сержант.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» №999-ОС від 06 листопада 2024 року сержанта ОСОБА_1 вважати таким, що приступив до виконання службових обов`язків за посадою, інспектора прикордонної служби 2 категорії - навідника-оператора третього відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави другого відділення прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування, з 02 серпня 2024 року.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» №1016-ОС від 12 листопада 2024 року продовжено дію контракту сержанту ОСОБА_1 , інспектору прикордонної служби 2 категорії - оператору (безпілотних авіаційних комплексів) першого відділення інспекторів прикордонної служби і другої прикордонної застави і другого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування, на період дії воєнного стану, з 17 листопада 2024 року.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» №133-ОС від 05 лютого 2025 року сержанта ОСОБА_1 призначено інспектором прикордонної служби 1 категорії - оператором (безпілотних авіаційних комплексів) першого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування, звільнивши з посади інспектора прикордонної служби 2 категорії - навідника-оператора третього відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування, згідно з підпунктом 4 пункту 93 Положення (на вищу посаду - у порядку просування по службі).

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» №230-ОС від 27 лютого 2025 року сержанта ОСОБА_1 вважати таким, що приступив до виконання службових обов`язків, інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператора (безпілотних авіаційних комплексів) першого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування, з 24 лютого 2025 року.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» №1061-ОС від 04 вересня 2025 року сержанта ОСОБА_1 призначено інспектором прикордонної служби 2 категорії - санітарним інструктором другого відділення розвідки прикордонної розвідувальної застави другої прикордонної комендатури швидкого реагування, звільнивши з посади інспектора прикордонної служби 2 категорії - оператора (безпілотних авіаційних комплексів) першого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування, згідно з підпунктом 5 пункту 93 Положення (на рівну посаду - для більш доцільного використання - за рішенням відповідного начальника).

21 серпня 2025 року позивач звернувся до начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України із рапортом (вх.№04.4/41157/25-Вн від 22 серпня 2025 року), в якому зазначив наступне.

«Даним рапортом довожу до Вашого відома, що я, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп НОМЕР_5 ) інспектор прикордонної служби 2 категорії оператор (безпілотних авіаційних комплексів) першого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону уклав контракт під час дії воєнного стану, який набрав чинності 17 листопада 2023 року.

У зв`язку з закінченням строку військової служби, повідомляю Вас про відмову від подальшого продовження контракту та прошу Вашого клопотання перед вищим командуванням про звільнення мене, ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частина п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

При цьому, повідомляю, що факт підписання контракту про проходження військової служби у Державній прикордонній службі строком на один рік підтверджується:

Контрактом від 17 листопада 2023 року про проходження військової служби у Державній прикордонній службі на посадах сержантського та старшинського складу у між в.о. начальником НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України полковником ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Факт проходження військової служби підтверджується:

Військовим квитком серія НОМЕР_7 , виданим 14 квітня 2021 року ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В подальшому продовжувати військову службу не бажаю.

Документи після звільнення прошу направити до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Не заперечую щодо виключення мене зі списків сержантського та старшинського складу до проведення зі мною всіх необхідних розрахунків.

Зазначаю:

1. Підстави звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

2. Думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Державної прикордонної служби України за відповідною військово-обліковою спеціальністю не бажаю.

3. Претензій та скарг до командування військової частини та Державної прикордонної служби України не маю.

4. Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця до ІНФОРМАЦІЯ_4 . На день виключення мене зі списків військової частини прошу виплатити всі належні мені грошові кошти: грошове забезпечення, компенсацію за невикористану відпустку, одноразову грошову допомогу при звільненні, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно тощо. До рапорту додаю:

- завірену копію паспорта громадянина України з рнокпп ОСОБА_1 ;

- завірену копію контракту про проходження громадянами України військової служби.».

25 вересня 2025 року начальник НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України листом вих.№08/15051-25-Вих «Про результати розгляду рапорту» надав відповідь на рапорт позивача від 22 серпня 2025 року №04.4/41157/25-Вн, розглянуто керівництвом НОМЕР_1 прикордонного загону по суті, та зазначено, що «17 листопада 2023 року між в.о. начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України полковником ОСОБА_4 з одного боку та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_5 з іншого боку, укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу строком на 1 рік з 17 листопада 2023 року по 16 листопада 2024 року (до оголошення рішення про демобілізацію).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Також, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом. У подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та триває.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон №2232-ХІІ.

Визначення військової служби міститься у частині першої статті 2 Закону №2232-ХІІ та означає державну службу особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За приписами частини другої цієї ж статті Закону проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 3 Закону №2232-ХІІ визначає, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Згідно зі статтею 19 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни, які перебувають на військовому обліку та мають вищу, фахову передвищу, професійну (професійно-технічну), повну або базову загальну середню освіту і не проходили базову військову службу, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку і вирішили вступити на військову службу за контрактом, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з дотриманням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Пунктом 2 частини восьмої статті 23 Закону № 2232-XII визначено, що для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:

на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;

до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України;

на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини 5 статті 26 цього Закону.

Частиною восьмою статті 23 Закону № 2232-XII визначено, що в особливий період, крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану, військова служба для військовослужбовців, строк контракту яких закінчився, може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті.

Отже, в умовах правового режиму воєнного стану, укладені контракти про проходження військової служби, строк дії яких сплинув, підлягають автоматичному продовженню понад установлену тривалість до завершення воєнного стану або до настання інших визначених законом підстав. Розірвання таких контрактів з підстави спливу строку не допускається, за винятком випадків, прямо передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII, що дозволяють припинення контракту під час дії воєнного стану.

Проходження військової служби у Державній прикордонній службі врегульовано зокрема Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 (далі Положення №1115/2009).

Відповідно до пункту 37 Положення №1115/2009 за наявності передбачених законодавством підстав військовослужбовець має право достроково припинити (розірвати) контракт, звернувшись з письмовим рапортом щодо цього в порядку підпорядкування до посадової особи, уповноваженої приймати рішення про його звільнення з військової служби. Цей рапорт з необхідними для прийняття рішення про звільнення військовослужбовця документами у двотижневий строк подається кадровим підрозділом уповноваженій на прийняття такого рішення посадовій особі.

Пунктом 288 Положення №1115/2009 встановлено, що у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

Згідно з пунктом 271 Положення №1115/2009 дострокове припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби та контракту про навчання з відповідними категоріями військовослужбовців здійснюється посадовими особами, зазначеними в пункті 270 цього Положення, в межах наданих їм повноважень.

У контексті спірних правовідносин, рішення про дострокове припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби уповноважений приймати начальник НОМЕР_8 прикордонного загону Державної прикордонної служби.

До 18 травня 2024 року норми пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII не містили норм, які під час проведення мобілізації та дії воєнного стану передбачали право військовослужбовця на звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

Таку норму було прийнято Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ІХ від 11 квітня 2024 року (далі Закон №3633-ІХ), який набрав чинності та застосовується з 18 травня 2024 року.

Так, внаслідок прийняття Закону №3633-ІХ, до пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII введено в дію підпункт «ж», який передбачає припинення дії контракту та звільнення військовослужбовців з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку із закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

Згідно з частиною першою статті 57 Закону України «Про правотворчу діяльність» від 24 серпня 2023 року №3354-IX (далі Закон №3354-IX) дія нормативно-правового акта у часі це реалізація нормативно-правового акта щодо суспільних відносин, що виникли після набрання ним чинності або до набрання ним чинності і тривали станом на дату набрання актом чинності. Дія нормативно-правового акта поширюється на суспільні відносини, що виникли (тривають) після набрання ним чинності, якщо інше не передбачено Конституцією України чи законом.

Пряма дія нормативно-правового акта у часі означає, що його норми поширюються на суспільні відносини, що виникли після набрання ним чинності. Норми нормативно-правового акта поширюються на суспільні відносини, що виникли до дня набрання ним чинності та продовжують існувати на день набрання ним чинності, з дня набрання чинності цим нормативно-правовим актом (стаття 58 Закону №3354-IX).

Зворотна дія нормативно-правового акта у часі це реалізація нормативно- правового акта щодо суспільних відносин, що виникли до дня набрання ним чинності, правове регулювання яких змінюється таким нормативно-правовим актом. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, визначених Конституцією України (стаття 59 Закону № 3354-IX).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000).

Згідно з підпунктом «а» пункту 7 частини першої статті 32 Закону №3354-IX залежно від предмета правового регулювання нормативно-правового акта, обсягів та характеру його положень норми права, як правило, групуються в тексті за окремими ознаками: порядок введення в дію нормативно-правового акта, що включає сукупність положень про зокрема порядок переходу від існуючого регулювання до регулювання, передбаченого нормативно-правовим актом (перехідні положення нормативно-правового акта).

У розділі ІІ закону про внесення змін розміщується норма права про порядок набрання чинності законом про внесення змін (підпункт «а» пункту 2 частини четвертої статті 32 Закону № 3354-IX).

У статті 39 Закону № 3354-IX передбачено випадки включення перехідних положень до нормативно-правового акта.

Розділ II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3633-ІХ від 11 квітня 2024 року не містить норм (перехідних положень), які б передбачали поширення внесених ним змін до Закону №2232-XII на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто до 18 травня 2024 року.

Умову підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII щодо наявності контракту, укладеного під час дії воєнного стану слід розуміти, як таку, що контракт має бути укладений під час дії воєнного стану після набрання чинності вказаної норми, тобто після 18.05.2024, але у межах тривалості правового режиму воєнного стану.

Натомість, контракт було укладено 17 листопада 2023 року, що не утворює наявність підстав для звільнення військовослужбовця за підпунктом «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII у редакції Закону №3633-ІХ.

Керівництво НОМЕР_1 прикордонного загону при прийнятті рішень керується вимогами частини 2 статті 19 Конституції України (діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України).

У разі не згоди з даною відповіддю, ви маєте право оскаржити її до ІНФОРМАЦІЯ_5 або до суду.».

Факт подання позивачем рапорту від 21 серпня 2025 року на звільнення, у зв`язку із закінченням строку контракту, не є спірним та визнається обома сторонами.

23 вересня 2025 року представник позивача в інтересах останнього звернувся до Державної прикордонної служби України та НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ІНФОРМАЦІЯ_6 » (в/ч НОМЕР_2 ) з адвокатським запитом, в якому серед іншого просив:

«1. Державну прикордонну службу України:

Направити даний адвокатський запит за належністю до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ІНФОРМАЦІЯ_6 » (в/ч НОМЕР_2 ).

2. НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України

ІНФОРМАЦІЯ_6 « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (в/ч НОМЕР_2 ):

- Повідомити про стан розгляду, етапи розгляду, та прийняті рішення за результатами розгляду рапорту стосовно звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту «ж» пункту 3 частина п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

- В разі необхідності формування пакету документів повідомити чи було сформовано пакет документів, необхідних для звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту «ж» пункту 3 частина п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

- Якщо ні, то повідомити чому.

- Якщо так, то повідомити чи був переданий такий пакет документів для погодження виплати до комісії з перевірки законності звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту «ж» пункту 3 частина п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

- Взяти розгляд питання стосовно звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту «ж» пункту 3 частина п?ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

- Повідомити коли буде звільнено ОСОБА_1 на підставі підпункту «ж» пункту 3 частина п?ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

- Взяти розгляд вищезазначених прохань стосовно надання інформації на особистий контроль.».

26 вересня 2025 року начальник НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України листом вих.№08/15108-25-Вих «Про результати розгляду адвокатського запиту» надав відповідь на адвокатський запит від 23 вересня 2025 року №б/н, який надійшов на адресу прикордонного загону 23 вересня 2025 року за №14932-25-Вх, стосовно звільнення з військової служби ОСОБА_1 , керівництвом НОМЕР_1 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_2 ), в якому повідомив, що ОСОБА_1 22 серпня 2025 року звернувся рапортом вх.№27/41157/25-Вн до керівництва прикордонного загону щодо звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту. Рапорт військовослужбовця був розглянутий по суті командуванням НОМЕР_1 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_2 ) та 25 вересня 2025 року за №08/15051-25-Вих ОСОБА_1 була надана відповідь.

03 жовтня 2025 року представник позивача в інтересах останнього звернувся до Державної прикордонної служби України та НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України ІНФОРМАЦІЯ_6 » (в/ч НОМЕР_2 ) з адвокатським запитом вих.№13111060_5, в якому серед іншого просив надати належним чином засвідчені копії:

- діючого контракту військовослужбовця ОСОБА_6 на підставі якого він проходить службу у НОМЕР_1 прикордонному загоні Краматорського прикордонного загону « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (в/ч НОМЕР_2 );

- наказу командира НОМЕР_1 прикордонного загону Краматорського прикордонного загону « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (в/ч НОМЕР_2 ) щодо продовження строку дії контракту ОСОБА_1 із зазначенням підстави та строку, на який контракт продовжено;

- документів, що містять запис про продовження строку контракту ОСОБА_1 ;

- документів, на підставі яких ОСОБА_1 переведено з 6 до НОМЕР_1 прикордонного загону Краматорського прикордонного загону « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (в/ч НОМЕР_2 );

- документів, що підтверджують проходження ОСОБА_1 військової служби у НОМЕР_1 прикордонному загоні Краматорського прикордонного загону « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (в/ч НОМЕР_2 );

- службової характеристики ОСОБА_1 ;

- витягу з особової справи ОСОБА_1 ;

- витяг з книги обліку особового складу НОМЕР_1 прикордонного загону Краматорського прикордонного загону « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (в/ч НОМЕР_2 ).

07 жовтня 2025 року начальник НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України листом вих.№08/15849-25-Вих «Про результати розгляду адвокатського запиту» надав відповідь на адвокатський запит від 03 жовтня 2025 року №13111060_5, який надійшов на адресу прикордонного загону 03 жовтня 2025 року за №15700-25-Вх, стосовно звільнення з військової служби ОСОБА_1 , в якому повідомив, що за результатами розгляду запиту направлено матеріали стосовно ОСОБА_1 . Разом з тим проінформовано, що ОСОБА_1 проходить військову службу в НОМЕР_1 прикордонному загоні (в/ч НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України, а не у підрозділах Збройних Силах України, тому керівництво НОМЕР_1 прикордонного загону при прийнятті рішень керується нормативно-правовими актами які регламентують порядок проходження військової служби в Державній прикордонній службі України. Керівництво НОМЕР_1 прикордонного загону при прийнятті рішень керується вимогами частини другої статті 19 Конституції України (діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України).

08 жовтня 2025 року заступник Голови Адміністрації Державної прикордонної служби України листом вих.№08/80015-25-Вих надав відповідь на адвокатський запит, в якому серед іншого зазначив, що надсилає витяг з наказу Голови Державної прикордонної служби України від 19 липня 2024 року №1278-ОС про зарахування у розпорядження начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України молодшого сержанта ОСОБА_1 . Стосовно інших питань запиту проінформовано, що у розпорядженні Адміністрації Держприкордонслужби запитувана інформація відсутня, оскільки ОСОБА_1 в Адміністрації Держприкордонслужби військову службу не проходив та на кадровому забезпеченні не перебував.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває й до теперішнього часу.

Відповідно до частини першої статті 1 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (у редакції, чинній на дату підписання контракту 17 листопада 2023 року) (далі Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок зокрема, включає: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.

Частинами першою, другою, чотирнадцятою статті 2 Закону №2232-XII визначено, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, фахову передвищу, професійну (професійно-технічну), повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку і вирішили вступити на військову службу за контрактом, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону №2232-XII на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби, зокрема, військовослужбовці, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, особи рядового складу, які проходять військову службу за контрактом, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, фахову передвищу, професійну (професійно-технічну) або повну загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі - на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

Згідно з частинами другою, третьою, дев`ятою статті 23 Закону №2232-XII для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні, зокрема, для осіб рядового складу - 3 роки; для осіб сержантського і старшинського складу - від 3 до 5 років.

Для осіб, які приймаються на військову службу за контрактом в особливий період та призначаються на посади, крім осіб, зазначених в абзаці другому цієї частини, строки військової служби в календарному обчисленні встановлюються відповідно до частини другої цієї статті.

Для військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, які під час дії особливого періоду вислужили не менше 11 місяців, осіб, звільнених з військової служби під час дії особливого періоду, які приймаються на військову службу за контрактом в особливий період, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється один рік. Строк проходження військової служби для таких військовослужбовців може бути продовжено за новими контрактами на шість місяців або на строки, визначені частиною четвертою цієї статті. У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.

Під час дії воєнного стану для осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, у тому числі з числа військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, строк військової служби може встановлюватися на час до оголошення рішення про демобілізацію або на строки, визначені частиною другою цієї статті.

Під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки, зокрема, на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України).

Пунктом 2 частини восьмої статті 23 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на дату прийняття наказу №1016-ОС від 12 листопада 2024 року) визначено, що під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону; до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України; на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

В особливий період, крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану, військова служба для військовослужбовців, строк контракту яких закінчився, може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті.

Пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на дату прийняття наказу №1016-ОС від 12 листопада 2024 року) визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я:

на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;

г) через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України), але не раніше шести місяців проходження ними безперервної військової служби;

д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);

ж) у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану;

з) у зв`язку з призначенням (обранням) на посаду судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя;

и) у зв`язку з визнанням військовослужбовця таким, що не пройшов випробування, встановлене частиною першою статті 21-2 цього Закону (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України);

і) через службову невідповідність (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України);

ї) у зв`язку з відмовою від проведення психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України).

У свою чергу, відповідно до підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на дату подання позивачем рапорту про звільнення 21 серпня 2025 року) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

З аналізу наведених норм судом встановлено, що право військовослужбовця на звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону виникає за наявності таких обставин: 1) укладання контракту під час дії воєнного стану; 2) закінчення строку дії такого контракту; 3) відсутність у військовослужбовця бажання продовжувати військову службу.

Відповідно до пункту 17 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 (далі Положення №1115/2009) з громадянином, який вступає на військову службу, укладається контракт - письмова угода, укладена відповідно до вимог, визначених цим Положенням, між громадянином і державою, від імені якої виступає уповноважений орган Держприкордонслужби, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

З громадянином, який вступає на військову службу, можуть бути укладені такі види контрактів, зокрема, контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу (додаток 1).

Згідно з підпунктом 1 пункту 29 Положення №1115/2009 право на укладення контракту про проходження військової служби та внесення змін до нього надається, зокрема, начальнику органа Держприкордонслужби, який має право видавати накази по особовому складу, - з усіма військовослужбовцями рядового складу, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу, у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно, які проходять військову службу в цьому органі, а також із громадянами, які приймаються на військову службу до цього органу на посади осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу

Відповідно до підпункту 1 пункту 270 Положення №1115/2009 звільнення військовослужбовців з військової служби з підстав, передбачених частинами другою шостою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», здійснюється, зокрема, начальниками органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, навчальних центрів, науково-дослідних установ, а також органів забезпечення, які мають право видання наказів по особовому складу, - усіх військовослужбовців, у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно, які проходять військову службу в цих органах Держприкордонслужби.

Згідно з пунктом 273 Положення №1115/2009 начальники органів Держприкордонслужби відповідно до наданих їм прав зобов`язані звільнити з військової служби військовослужбовців, які досягли граничного віку перебування на військовій службі, або тих, що не виявили бажання укладати новий контракт.

Документи на звільнення з військової служби військовослужбовців, які досягли граничного віку перебування на військовій службі або в яких закінчується строк дії контракту, надсилаються для розгляду посадовим особам, які мають право їх звільняти, не пізніше ніж за два місяці до досягнення військовослужбовцем граничного віку перебування на військовій службі або закінчення строку контракту. Наказ про звільнення таких військовослужбовців повинен бути виданий не пізніше ніж за місяць до досягнення граничного віку перебування на військовій службі або закінчення строку контракту.

Військовослужбовці, яких звільнено з військової служби за віком чи у зв`язку із закінченням строку контракту, виключаються зі списків особового складу органу Держприкордонслужби в день, що настає за днем досягнення граничного віку перебування на військовій службі чи днем закінчення контракту про проходження військової служби. Здавання посади такими військовослужбовцями повинно бути здійснено не пізніше дня досягнення ними граничного віку перебування на військовій службі чи закінчення строку контракту.

Як встановлено судом вище, 21 серпня 2025 року позивачем подано рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII, на що одержано відмову з посиланням на те, що умову підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII щодо наявності контракту, укладеного під час дії воєнного стану слід розуміти, як таку, що контракт має бути укладений під час дії воєнного стану після набрання чинності вказаної норми, тобто після 18 травня 2024 року, але у межах тривалості правового режиму воєнного стану. Натомість, контракт було укладено 17 листопада 2023 року, що не утворює наявність підстав для звільнення військовослужбовця за підпунктом «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII у редакції Закону України від 11 квітня 2024 року №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку».

Суд констатує, що спірні правовідносини у цій справі безпосередньо виникли саме у зв`язку із поданням 21 серпня 2025 року позивачем рапорту про звільнення на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII, а не у зв`язку із укладенням контракту (17 листопада 2023 року).

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2024 року у справі №120/10413/22 зазначив, що новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності; якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

Застосування стосовно триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, допускається за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду «переживаючої» (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.

Адміністративні суди оцінюють законність рішень суб`єктів владних повноважень виключно з точки зору законодавства, яке діяло на момент прийняття таких рішень.

Отже, з огляду на викладене, до спірних правовідносин належить застосовувати пряму дію норми у часі, а саме у тій редакції, яка була чинною на момент розгляду відповідачем рапорту позивача від 21 серпня 2025 року.

Підпункт «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII у редакції Закону України від 11 квітня 2024 року №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку»: «контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану».

Згідно з пунктом 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні» вказаного закону положення останнього набирають чинності через один місяць з дня, наступного за днем його опублікування, крім абзаців дванадцятого і тринадцятого підпункту 2 пункту 8 розділу I цього Закону (щодо внесення змін до частин четвертої і п`ятої статті 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), які набирають чинності через вісім місяців з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Отже, станом на 21 серпня 2025 року позивач мав право на звільнення зі служби за підпунктом «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII (як такий, що уклав контракт під час дії воєнного стану), яке він й реалізував, звернувшись до керівництва НОМЕР_1 прикордонного загону із дотриманням пункту 270 Положення №1115/2009.

Більш того, зміни внесені до Закону №2232-XII Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» гармонізували між собою положення пункту 2 частини восьмої та підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII, а саме для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

Враховуючи зазначене, суд висновує, що відмова НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) у задоволені рапорту ОСОБА_1 , викладена в листі від 25 вересня 2025 року вих.№08/15051-25-Вих, є протиправною.

Крім того, у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що станом на день видання наказу №1016-ос, позивач не звертався із рапортом про небажання продовження військової служби, відповідно відповідач вважає, що наказ від 12 листопада 2024 року №1016-ОС у частині продовження контракту понад встановлені строки позивачу є правомірним та скасуванню не підлягає, оскільки відповідає положенням статті 23 Закону №2232-XII.

Підставою прийняття оскаржуваного наказу вказано Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Указ Президента України від 29 жовтня 2024 року №4024-IX «Про продовження дії воєнного стану в Україні».

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 4 контракту зміни та доповнення до контракту вносяться тільки за згодою сторін у письмовій формі та не можуть суперечити законодавству.

Водночас, відповідачем не доведено, що позивачем надавалась така згода, жодних документів, які підтверджують вжиття відповідачем заходів узгодження з позивачем внесення змін та доповнень до контракту, а також досягнення між сторонами відповідної згоди, що засвідчується підписами сторін контракту, суду не надано.

Також, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивача ознайомлено з прийнятим наказом від 12 листопада 2024 року №1016-ОС щодо продовження дію контракту сержанту ОСОБА_1 з 17 листопада 2024 року.

Враховуючи наведені вище обставини, суд висновує, що наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» №1016-ОС від 12 листопада 2024 року, яким продовжено дію контракту сержанту ОСОБА_1 , інспектору прикордонної служби 2 категорії - оператору (безпілотних авіаційних комплексів) першого відділення інспекторів прикордонної служби і другої прикордонної застави і другого відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування, на період дії воєнного стану, з 17 листопада 2024 року. не відповідає нормам чинного законодавства, порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, відтак, є протиправним та підлягає скасуванню.

Так, у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001).

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.

Комітет Міністрів Ради Європи сформулював принципи, які слугують змістовими гарантіями ухвалення справедливого рішення. Здійснюючи дискреційні повноваження, адміністративний орган: переслідує лише ту мету, задля якої його наділено такими повноваженнями; дотримується принципу об`єктивності й безсторонності, враховуючи лише ті чинники, які стосуються конкретної справи; дотримується принципу рівності перед законом, не допускаючи несправедливої дискримінації; забезпечує належну рівновагу між несприятливими наслідками, які його рішення може мати для прав, свобод чи інтересів осіб, та переслідуваною при цьому метою; приймає своє рішення в межах строку, прийнятного під кутом зору питання, яке вирішується; забезпечує послідовне застосування загальних адміністративних приписів з одночасним врахуванням конкретних обставин кожної справи.

У пункті 2.4 Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №3-рп/2016 ідеться про те, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України), одним з елементів якого є правова визначеність положень законів та інших нормативно-правових актів.

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці, неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості в особи передбачати дії цих органів.

Практика ЄСПЛ свідчить, що надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети цього заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (див. рішення від 02 листопада 2006 року у справі «Волохи проти України», від 02 серпня 1984 року у справі «Мелоун проти Сполученого Королівства»).

Враховуючи наведене, суд вважає, що не втручаючись у дискреційні повноваження відповідача, установивши достатність підстав, які підтверджуються відповідними доказами у справі, у даному випадку, наявні всі підстави для звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», шляхом зобов`язання НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) звільнити ОСОБА_1 з військової служби на вказаних підставах.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові 25 червня 2020 року по справі №520/2261/19, згідно яких «обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги».

Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вищевикладене, повно та всебічно проаналізувавши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову частково.

Крім того, враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом від 12 листопада 2024 року №1016-ОС, проходження військової служби є триваючими правовідносинами, а відповідь на рапорт позивача від 21 серпня 2025 року відповідач надав листом від 25 вересня 2025 року вих.№08/15051-25-Вих, у той час, як до адміністративного суду із цим позовом представник позивача звернувся через підсистему «Електронний суд» 14 жовтня 2025 року, суд висновує про дотримання позивачем встановленого статтею 122 КАС України строку звернення до суду із цим позовом.

Відповідно до статті 139 КАС України судовий збір не підлягає стягненню.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Зуєва Михайла Вячеславовича в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_5 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» №1016-ОС від 12 листопада 2024 року, яким продовжено дію контракту сержанту ОСОБА_1 на період дії воєнного стану з 17 листопада 2024 року.

Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 19 грудня 2025 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна