Справа № 280/5660/25
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Справа № 280/5660/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому з урахуванням уточнення (вх. №44629 від 08.09.2025) просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь позивача з 01.02.2025 по даний час не у повному розмірі, визначеному відповідно до п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII в редакції Закону станом на дату зникнення військовослужбовця безвісти (13.08.2023);

зобов`язати відповідача здійснювати нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь позивача згідно з п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII в редакції Закону станом на дату зникнення військовослужбовця безвісти (13.08.2023), починаючи з 01.02.2025.

На обґрунтування позовних вимог вказує, що колишній чоловік батько дітей позивачки зник безвісти 13.08.2023, тобто в період дії норми ч. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII в редакції Закону станом на дату зникнення військовослужбовця безвісти (13.08.2023). Тоді ж позивачка звернулась до відповідача із відповідною заявою та пакетом документів для отримання грошового забезпечення та всіх його складових, включаючи додаткову винагороду, її зниклого безвісти батька дітей. Зазначає, що за результатами розгляду її заяви було прийнято рішення про здійснення повної виплати ГЗ та додаткової винагороди на її користь та позивачка отримувала ГЗ та додаткову винагороду до 01.02.2025 (01.03.2025 отримано за січень 2025 року). Стверджує, що з 01.02.2025 по даний час застосовується Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, у редакції Постанови Кабінету Міністрів № 449 від 15.04.2025 та Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції Закону №3995-ІХ від 08.10.2024. Наголошує, що оскільки у даному випадку подія зникнення безвісти настала 13.03.2023, тобто в період дії попередньої редакції Порядку №884 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то й відповідно до спірних правовідносин має застосовуватись саме та редакція, що була чинною на час настання відповідної події. Додатковим підтвердженням недоречності застосування до спірних правовідносин нової редакції Закону є той факт, що до 01.02.2025 чинним законодавством не передбачалось складання особистого розпорядження, тому застосування нової редакції Закону є дискримінаційним до членів сім`ї, зниклих безвісти до 01.02.2025 та грубо порушує їх права.

Ухвалою суду від 07.07.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ст. 262 КАС України.

Ухвалою від 27.08.2025 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, по справі призначено підготовче засідання на 20 жовтня 2025 року.

Відповідач позов не визнав, 04 вересня 2025 року на адресу суду подав відзив (вх. №44364), в якому пояснює, що позивачці 24.07.2025 ВЧ НОМЕР_1 було виплачено грошове забезпечення за зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 за період з 01.02.2025 у розмірі 207070,28 грн, що підтверджуються довідкою про зарахування коштів на рахунки одержувачів від 27.08.2025. Підкреслює, що на даний час ВЧ НОМЕР_1 продовжує нараховувати та виплачувати грошове забезпечення кожного поточного місяця за попередній. Звертає увагу суду, що батько зниклого безвісти військовослужбовця, також має право на виплату грошового забезпечення, звертався до військової частини з заявою про вимову від грошового забезпечення на користь позивачки без нотаріального засвідчення підпису па заяві, у зв`язку з чим дана заява не може бути врахована при виплаті грошового забезпечення. Таким чином частка, належна батьку ОСОБА_2 депонується та для її виплати необхідно або йому належним чином звернутися до ВЧ НОМЕР_1 з заявою про виплату грошового забезпечення, або повторно надати належним чином нотаріально завірену заяву про відмову від виплати грошовою забезпечення на користь позивачки. З огляду на викладене, вважає, що відсутнє порушення прав позивача ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати грошового забезпечення та просить у задоволенні позову відмовити.

08 вересня 2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив (вх. №44636), у якій щодо застосування нової редакції нормативно-правового акту в часі додатково наголошує, що оскільки ОСОБА_2 зник безвісти до набрання чинності цими законодавчими змінами та ці зміни грубо порушують та обмежують обсяг прав членів його сім`ї (дітей, чиїм законним представником є мати-позивачка), то й відповідно ці законодавчі зміни не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Вони (законодавчі зміни) могли б бути застосовані тільки, якби ОСОБА_2 зник безвісти після 01.01.2025. Щодо кола осіб, що мають право на відповідну частку ГЗ вказує, що ОСОБА_2 зник безвісти до зміни законодавства, заяви членів сім`ї подані до зміни законодавства та відповідно обов`язку повторно подавати їх у зв`язку із такими змінами жодною нормою не передбачено. Більш того, батько зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 про що повідомлено відповідача належним чином. Також 14.07.2025 середньому з трьох спільних дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_4 виповнилось 18 років, тобто настало повноліття. Звідси, на думку позивача, наразі єдиним отримувачем грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 є його наймолодша дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі свого законного представника матері ОСОБА_1 , тому увесь розмір грошового забезпечення зниклого безвісти має нараховуватись на його користь без відокремлення відповідних часток.

Ухвалою суду від 20.10.2025 продовжено строк підготовчого продовження на 30 діб та відкладено підготовче засідання по справі на 13 листопада 2025 року.

У підготовчому засіданні, призначеному на 13 листопада 2025 року, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 грудня 2025 року.

Представник позивача звернувся до суду із заявою (вх. №60490 від 02.12.2025) про розгляд справи у порядку письмового провадження Позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до частини 3 статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Клопотань, заяв про відкладення судового засідання та/або розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Згідно з частиною 6 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд визнав за доцільне надалі вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

У період з 09.12.2025 по 17.12.2025 головуючий суддя Батрак І.В. була відсутня на роботі на підставі наказу від 08.12.2025 №406 «Про надання відпустки».

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

На підставі приписів частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши та дослідивши надані документи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 з 22.09.2001 перебувала у зареєстрованому шлюбі із громадянином ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У шлюбі подружжя народилось троє дітей сини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Шлюб розірвано на підставі заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2022 у справі №332/4576/21, яке набрало законної сили 05.05.2022.

Солдат ОСОБА_2 проходив військову службу на посаді водія 1 кулеметного відділення кулеметного взводу 3 стрілецької роти у ВЧ НОМЕР_1 .

15 серпня 2023 року на адресу батька ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , надійшло сповіщення сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_6 №256, відповідно до якого ОСОБА_2 зник безвісти 13.08.2023 під час штурмових дій в районі населеного пункту Роботине Пологівського району Запорізької області.

Відповідно до акту службового розслідування, затвердженого 22.09.2023 командиром ВЧ НОМЕР_1 , під час службового розслідування не встановлено наявності будь-яких неправомірних дій зі сторони старшого солдата ОСОБА_2 . Будь-яких відомостей щодо перебування старшого солдата ОСОБА_2 у бою з ознаками сп`яніння під час проведення службового розслідування не встановлено. Причиною зникнення безвісти 13.08.2023 в районі н.п. Роботине Пологівського району Запорізької області старшого солдата ОСОБА_2 є ведення бойових дій проти збройних сил держави-агресора російської федерації.

21.11.2023 ОСОБА_1 звернулась через ІНФОРМАЦІЯ_6 до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявою про виплату на її, як законного представника неповнолітньої (на той час) та малолітньої дитини, користь грошового забезпечення та додаткової винагороди зниклого безвісти військовослужбовця батька дітей.

В подальшому, позивач отримувала грошове забезпечення та додаткову винагороду зниклого безвісти колишнього чоловіка батька спільних дітей у повному обсязі до березня-квітня 2025 року, а 01.03.2025 грошове забезпечення виплачено за січень 2025 року.

У зв`язку із цим, 14.04.2025 адвокатом подано на адресу ІНФОРМАЦІЯ_7 для передання засобами СЕДО до ВЧ НОМЕР_1 відповідний адвокатський запит щодо підстав зупинення/припинення виплати ГЗ та додаткової винагороди.

Листом від 22.04.2025 №39/2343 ІНФОРМАЦІЯ_6 повідомив, що адвокатський запит від 14.04.2025 направлений до ВЧ НОМЕР_1 листом ІНФОРМАЦІЯ_7 №2081 від 21.04.2025.

Проте, відповіді на запит не було отримано, виплату ГЗ та додаткової винагороди у будь-якому розмірі не поновлено.

Вважаючи протиправними дії відповідачем щодо нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 на її користь з 01.02.2025 не у повному розмірі, визначеному відповідно до п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону станом на дату зникнення військовослужбовця безвісти (13.08.2023), позивач звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається із Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до пункту 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Законом України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №3995-ІХ від 08.10.2024 щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» зазначену правову норму викладено в наступній редакції:

"За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення."

Дані зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №3995-ІХ від 08.10.2024 введені в дію 01 лютого 2025 року.

Також на виконання положень абзацу восьмого пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 15.04.2025 №449, якою внесені зміни, зокрема у постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» від 30.11.2016 №884 (далі Порядок №884, в редакції постанови від 15.04.2025 №449), виклавши Порядок №884 у новій редакції.

Згідно з пунктами 1 та 2 Порядку №884, цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - військовослужбовці), особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону), та особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - визначені особи).

За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви про виплату грошового забезпечення (далі - заява про виплату) додаються такі документи, зокрема копія документа, що підтверджує призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітніх дітей, рідних братів (сестер) чи їх усиновлення, - для виплати грошового забезпечення повнолітнім дітям військовослужбовців, їх рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці (пункт 3 Порядку № 884).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється:

особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.

У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям: виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.

При цьому, Закон №3995-IX був прийнятий на виконання Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і його метою є удосконалення норми та порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей, з урахуванням численних запитів від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, народних депутатів України, командирів військових частин та особисто від членів сімей військовослужбовців.

Згідно з пояснювальною запискою до проекту вказаного закону, його розроблено на виконання доручення Віце-прем`єр міністра України Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.10.2023 № 8785/8/1-23, оскільки норма щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей була неефективною, зокрема у визначеному колі членів сімей та чинного порядку черговості отримання ними грошового забезпечення. Оскільки, коло членів сімей військовослужбовця у діючій раніше редакції Закону обумовлює ситуацію, коли батьки та інші особи, основне джерело спільних доходів у яких, - грошове забезпечення військовослужбовця та які потребують його захисту, втрачають право на отримання зазначеного грошового забезпечення, а сам військовослужбовець, повернувшись із полону, залишається без необхідних засобів для відновлення, реабілітації та інколи з боргами (комунальні послуги, орендна плата).

З наведених норм законодавства також вбачається, що після повернення, зниклий безвісти військовослужбовець, зберігає за собою належне йому грошове забезпечення, яке він набув, виконуючи конституційний обов`язок із захисту Батьківщини, надважкі завдання із відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, захисту суверенітету та територіальної цілісності України.

Водночас, родичі та сім`я військовослужбовця зберігають за собою право на спадщину збережених на рахунках військовослужбовця грошових коштів у разі визнання його загиблим. А отже, жодного звуження прав позивача, як про це зазначено в позові, не відбувається.

Окрім того, суд зазначає, що положення Закону №3995-IX, в першу чергу, покликані захистити права військовослужбовців, оскільки саме їм безпосередньо належить їх грошове забезпечення.

До того ж, Закон України «Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №3995-IX від 08.10.2024 не визнано неконституційним у встановленому законом порядку, не скасовано, він є чинним, а отже, обов`язковим до виконання на всій території України.

Крім того, наявність у позивача права на грошове забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 відповідачем не заперечується та ним визнано.

Судом встановлено та позивачем не заперечено, що 24.07.2025 ОСОБА_1 було виплачено грошове забезпечення за зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 за період з 01.02.2025 у розмірі 207070, 28 грн, що підтверджуються довідкою від 27.08.2025 про зарахування коштів на рахунки одержувачів.

На даний час ВЧ НОМЕР_1 продовжує нараховувати та виплачувати грошове забезпечення кожного поточного місяця за попередній.

Так, на виконання ухвали суду про витребування додаткових доказів ВЧ НОМЕР_1 до матеріалів справи долучена довідка про розрахунок грошового забезпечення, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 як мати спільних дітей зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 отримувала виплату частки в розмірі 33,33% до серпня 2025 року (сума до розподілу часток 124254,60 грн, при цьому, нарахована позивачу частка 41414,06 (05) грн), в зв`язку з надходженням свідоцтва про смерть батька військовослужбовця, ОСОБА_3 , 29 серпня 2025 року частка перерозподілена та становить 50% грошового забезпечення від належного зниклому безвісті військовослужбовцю (сума до розподілу часток 124385,83 грн, при цьому, нарахована позивачу частка 62192,92 грн). В нарахування за липень 2025 року відповідачем включено одноразова грошова допомога на оздоровлення в сумі 26146,80 грн та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань в сумі 26146,80 грн. До того ж, в жовтні 2025 року була здійснена виплата депонованих сум, що саме позивачем не спростовано.

Щодо посилань представника позивача на статтю 58 Конституції України, суд зазначає, що дійсно Закон №3995-ІХ не має зворотної дії в часі та 01.02.2025 вступив в дію, а тому, починаючи саме з 01.02.2025 призначення, нарахування та виплата грошового забезпечення позивачу як дружині зниклого безвісти військовослужбовця має проводитися з урахуванням вказаних норм.

Суд звертає увагу, що наказ про виплату грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця приймається командиром військової частини щомісячно, тобто, фактично рішення щодо позивача про здійснення такої виплати приймається щомісячно, починаючи з 13.08.2023. Отже рішення про виплату належної суми грошового забезпечення особам, які на це мають право, командир приймає на підставі норм законодавства, чинного на час прийняття відповідного наказу. З урахуванням вищенаведеного законодавства, командир зобов`язаний враховувати зміни, які мали місце з 01.02.2025.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів сторін слід зазначити, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак