Справа № 160/29261/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до відповідача-1: Міністерства освіти і науки України (далі відповідач), відповідач-2: Державне підприємство «Інфоресурс», що надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною відмову Міністерства освіти і науки України № 5/2141-25 від 25.09.2025 року у внесенні змін до відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Міністерство освіти і науки України та Технічного адміністратора Єдиної державної електронної бази з питань освіти - Державне підприємство "ІНФОРЕСУРС" внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення ОСОБА_1 черговості здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України "Про освіту", а саме: в розділі "На підставі даних, що містяться в ЄДЕБО, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної ч.2 ст. 10 ЗУ "Про освіту" - вказати "Так, не порушує".
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність дій відповідача-1, які призвели до видачі позивачу довідки неналежного змісту. Зазначає, що його попередній період навчання не є здобуттям освіти за тим самим рівнем освіти, що здобувається позивачем зараз, адже під час минулого навчання позивача було відраховано, тобто - він не здобув рівень освіти, за яким навчався, а тому наразі здобуває такий рівень освіти вперше, в зв`язку з чим має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
28 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від відповідача-2 в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач-2 проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що не є суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах, тобто не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування, не здійснює публічно-владні управлінські функції у спірних правовідносинах, не надає адміністративні послуги, законами України не передбачено випадків здійснення Відповідачем-2 владних повноважень у спірних правовідносинах. Відповідач-2 законодавчо не вповноважений владно керувати поведінкою Позивача, а останній відповідно не зобов`язаний виконувати вимоги Відповідача-2.
05 листопада 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від відповідача-1 в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач-1 проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що Згідно з інформацією, яка міститься в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, здобувач освіти ОСОБА_1 зарахований на навчання за освітнім рівнем молодший спеціаліст до Відокремленого структурного підрозділу "Автотранспортний фаховий коледж Національного технічного університету "Дніпровська політехніка", відрахований за власним бажанням 27.10.2015. 25.08.2025. повторно зарахований на навчання за освітнім рівнем фаховий молодший бакалавр до Дніпровського фахового коледжу Київського університету культури". Таким чином, ОСОБА_1 здобуває освіту в непослідовному порядку. Саме тому у довідці, сформованій відповідно до вимог законодавства на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, у відповідному полі зазначено «Ні, порушує».
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Відповідно до виписки з ЄДЕБО щодо позивача він має лише такі документи про освіту: свідоцтво про базову загальну середню освіту та атестат про повну загальну середню освіту, а також диплом кваліфікованого робітника.
В інформації про навчання наявні відомості про здобуття освітнього рівня «молодший спеціаліст» з 06.10.2014 року, однак 27.10.2015 року позивача відраховано. З 01.09.2025 року позивач повторно здобуває освітній рівень «фаховий молодший бакалавр» (фактично, це правонаступник освітнього рівня «молодший спеціаліст»).
Згідно довідки про здобувача освіти за даними ЄДЕБО позивач порушує послідовність, визначено ч. 2 ст. 10 Закону України «Про освіту».
Водночас, в цій довідці відсутній документ про освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем, який наразі здобувається позивачем (або був би прирівняним до нього)
Вважаючи протиправним відображення у Довідці відомостей про порушення послідовності здобуття освіти згідно ч. 2 ст. 10 Закону України «Про освіту», позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (далі Закон №3543-XII) призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Частинами 7-9 ст. 23 Закону №3543-XII встановлено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів забезпечується неможливість надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації більше ніж одному військовозобов`язаному з підстав, зазначених у пунктах 9-14 частини першої цієї статті
Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 року № 2145-VIII (далі Закон №2145-VIII) рівень освіти - завершений етап освіти, що характеризується рівнем складності освітньої програми, сукупністю компетентностей, які визначені, як правило, стандартом освіти та відповідають певному рівню Національної рамки кваліфікацій;
Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону №2145-VIII рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
Частиною 1 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року №1556-VII (далі Закон №1556-VII) визначено рівні та ступені вищої освіти, зокрема, підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.
За ч. 2-4 ст. 5 Закон №1556-VII здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти:
1) молодший бакалавр;
4) доктор філософії/доктор мистецтва;
Молодший бакалавр - це освітній або освітньо-професійний ступінь, що здобувається на початковому рівні (короткому циклі) вищої освіти і присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньої програми, обсяг якої становить 120 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня молодшого бакалавра на основі фахової передвищої освіти заклад вищої освіти має право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти.
Особа має право здобувати ступінь молодшого бакалавра за умови наявності в неї повної загальної середньої освіти.
Бакалавр - це освітній ступінь, що здобувається на першому рівні вищої освіти та присуджується закладом вищої освіти у результаті успішного виконання здобувачем вищої освіти освітньо-професійної програми, обсяг якої становить 180-240 кредитів ЄКТС. Для здобуття освітнього ступеня бакалавра на основі освітнього ступеня молодшого бакалавра або на основі фахової передвищої освіти заклад вищої освіти має право визнати та перезарахувати кредити ЄКТС, максимальний обсяг яких визначається стандартом вищої освіти.
Особа має право здобувати ступінь бакалавра за умови наявності в неї повної загальної середньої освіти.
Відповідно до ч. 1-3, 5, 6, 10 ст. 7 Закону №1556-VII документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію.
Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями:
диплом молодшого бакалавра;
диплом доктора філософії/доктора мистецтва.
У документі про вищу освіту зазначаються назва закладу вищої освіти (наукової установи), що видав цей документ (у разі здобуття вищої освіти у відокремленому підрозділі закладу вищої освіти (наукової установи) - також назва такого підрозділу), назва освітньої програми, а також кваліфікація, що складається з інформації про здобутий особою ступінь вищої освіти, спеціальність (крім міждисциплінарних освітніх програм), спеціалізацію, предметну спеціальність (за наявності) та професійні кваліфікації (у разі присвоєння).
Невід`ємною частиною диплома молодшого бакалавра, бакалавра, магістра, доктора філософії/доктора мистецтва є додаток до диплома європейського зразка, що містить структуровану інформацію про завершене навчання. У додатку до диплома наводиться інформація про результати навчання особи, освітні компоненти, отримані оцінки і здобуту кількість кредитів ЄКТС, а також відомості про національну систему вищої освіти України.
Документ про вищу освіту видається закладом вищої освіти лише за акредитованою відповідно до цього Закону освітньою програмою. У документі про вищу освіту зазначається найменування органу (органів) акредитації, а в додатку до документа про вищу освіту - інформація про видані ним (ними) відповідні акредитаційні сертифікати, рішення.
Інформація про видані дипломи вноситься закладами вищої освіти, крім вищих військових навчальних закладів, до Єдиної державної електронної бази з питань освіти.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560 (далі Порядок №560).
За п. 1 Порядку №560 він, серед іншого, визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.
Відповідно до п. 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
За п. 62 Порядку №560 здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України Про освіту, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, надають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти за формою, визначеною у додатку 9, та документи (нотаріально засвідчені копії документів), що підтверджують зарахування на навчання до інтернатури згідно з додатком 5.
Додатком №5 до Порядку №560 затверджено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (далі Перелік).
Для п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону №3543-XII Переліком вимагається надання довідки про здобувача освіти, сформована в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, або довідка закладу освіти про зарахування на навчання до інтернатури та довідка закладу охорони здоров`я про місце роботи на посаді лікаря-інтерна.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Сторони не заперечували факт попереднього навчання позивача, вступ ним до закладу вищої освіти (за освітнім рівнем «молодший спеціаліст») та його подальше відрахування без завершення освіти, відсутній і спір про те, що освітній рівень «молодший спеціаліст» прирівнюється до освітнього рівня «фаховий молодший бакалавр». Натомість цей спір виник в зв`язку з різною правовою оцінкою значущості факту попереднього навчання позивача за освітнім рівнем «молодший спеціаліст (в подальшому - «фаховий молодший бакалавр»), яке не було завершене через відрахування.
Так, для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації необхідним є надання довідки, щодо змісту якої і виник цей спір.
Суд зазначає, що визначальним для вирішення питання про право особи на відстрочку є встановлення її відповідності вимогам саме п. 1 ч. 3 ст. 23 Закон №3543-XII як нормі права вищої юридичної сили, яка при цьому є матеріальною нормою, що і встановлює відповідне правило поведінки.
Буквальне тлумачення цієї норми права свідчить, що право на відстрочку пов`язане з порівнянням рівня освіти, що здобувається особою наразі, а також рівня освіти, що був здобутий особою раніше. Така послідовність наявна у ч. 2 ст. 10 Закон №2145-VIII.
Слово «здобутий» є пасивним дієприкметником минулого часу, при цьому завершеність виду дієприкметника успадковується від вихідного дієслова, в даному випадку йдеться про завершену (доконану) форму дієслова «здобувати». Тобто, йдеться не просто про отримуваний, а саме про отриманий рівень освіти. Так, навіть нормативне визначення категорії «рівень освіти» оперує поняттям «завершений» етап освіти.
Тобто, для цілей врегулювання спірних в даній справі правовідносин порівнювати належить саме здобуті рівні освіти, не беручи до уваги не здобуті рівні освіти, за яким особа навчалась, однак не завершила навчання.
В свою чергу з системного тлумачення вищевикладених нормативних положень законодавства здобуття рівня освіти засвідчується видачею особі документу про освіту відповідного рівня (диплому). Зазначене узгоджується з Переліком обов`язкової інформації, яка повинна міститися в документах про вищу освіту (науковий ступінь), що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2020 року №811.
При цьому суд вже зазначав, що інформація про видані дипломи міститься в ЄДЕБО (ч. 10 ст. 7 Закону №1556-VII).
Таким чином, належним способом взаємодії в рамках спірних правовідносин є порівняння саме дипломів, які має особа, з дипломом, який особа отримає за результатом поточного навчання.
Повертаючись до обставин цієї справи суд повторює, що сторонами не заперечувалося, що позивач не здобув рівень освіти «спеціаліст», за яким навчався раніше. Відповідний диплом відсутній в т.ч. у спірній довідці, докази зворотного відповідачами не надано.
Суд відхиляє усі доводи відповідача-1 стосовно значущості попереднього навчання позивача, оскільки юридичне значення має завершеність навчання та здобуття в зв`язку з цим рівня освіти, а не саме лише перебування певний час у статусі здобувача освіти без отримання диплому через відрахування.
Як наслідок, суд констатує, що належним викладом Довідки у відповідній частині є зазначення щодо позивача інформації про те, що поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою ст. 10 Закону України «Про освіту», а у відповідній графі має бути вказано «Так, не порушує».
Окремо суд звертає увагу на наступне.
Формування інформації з ЄДЕБО для видання документів у сферах, зокрема, вищої освіти здійснюється автоматизовано з використанням програмного забезпечення, вимоги до якого встановлює Міносвіти як розпорядник зазначеної системи, який також є володільцем вказаної інформації та має повний доступ до неї як уповноважений суб`єкт.
Суд критично оцінює покликання відповідача на лист Міносвіти від 03 червня 2024 року №1/9758 «Про особливості формування в ЄДЕБО довідки про здобувача освіти», оскільки такий документ не належить до нормативних актів, а отже має лише рекомендаційний характер для суб`єктів, яким він адресований (керівникам закладів професійної (професійнотехнічної), фахової передвищої та вищої освіти, Міністерству оборони України та ДП «Інфоресурс»), й спірних у цій справі правовідносин не врегульовує.
Послідовність здобуття позивачем освіти відповідає положенням частини другої статті 10 Закону України «Про освіту», оскільки позивач здобуває перший (бакалаврський) рівень вищої освіти, який є вищим за раніше здобутий ним рівень повної загальної середньої освіти.
На такий висновок суду не впливають обставини справи стосовно того, що позивач раніше вже навчався у вищому навчальному закладі за рівнем вищої освіти «бакалавр» й був з нього відрахований, оскільки передбаченого законом документа про вищу освіту позивач не отримував, а отже не вважається таким, що здобув вищу освіту ступеня бакалавр й, відповідно, продовжуючи навчатись в іншому вищому навчальному закладі за рівнем освіти бакалавр, здобуває освіту того ж рівня, що раніше вже була здобута.
Водночас, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами у розумінні статті 117 Конституції України, а відтак не є джерелом права відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.05.2022 року у справі №440/170/20.
Ця обставина свідчить про те, що зміст Довідки щодо позивача не міг визначатися на підставі згаданих сторонами листів відповідача або доручення міністра освіти і науки України.
Суд вважає за необхідне окремо наголосити на тому, що будь-які підстави для прийняття позиції відповідача про те, що «повторне зарахування означає, що особа знову формуватиме такі знання, уміння, навички та загальні компетентності на тому самому рівні вищої освіти, що у розмінні визначення послідовності здобуття освіти свідчить про здобуття вищої освіти в непослідовному порядку» відсутні.
Передусім слід підкреслити, що для права на відстрочку мають значення лише ті обставини, які законодавець інкорпорував у норму права. Конструкція спірної норми права надає значення послідовності лише за рівнями здобутої освіти. В нормі права не вказано про визначення послідовності здобуття освіти через знання, уміння чи навички. Йдеться лише про порівняння здобутих рівнів освіти. Якщо якийсь рівень освіти не є здобутим (особі не видано диплом), він не може бути врахований при визначенні права особи на відстрочку в силу норми права, яка вказує порівнювати здобуті рівні освіти.
Відповідно, висновок про те, що особа здобуває освіту в непослідовному порядку, може бути зроблений виключно шляхом порівняння здобутого раніше рівня освіти з рівнем освіти, який здобувається, шляхом порівняння диплому, який є, з дипломом, який вона отримає за результатами навчання. Законодавець не наділив юридичним значенням навички чи уміння, натомість вказав на значущість раніше здобутого рівня освіти, який є таким (здобутим) лише при завершенні навчання.
Якщо ж пристати на позицію відповідача, то навчання особи протягом року з подальшим відрахуванням змістовно тотожне навчанню цієї ж особи протягом двох років в аспекті обсягу знань, вмінь та навичок. При цьому в позиції відповідача знання, вміння та навички є абстрактно універсальними, що не узгоджується з тим, що освітні рівні можуть здобуватися за різними спеціальностями згідно правил академічної мобільності. При цьому суд повторює, що в будь-якому випадку значення при вирішення спору мають виключно ті обставини, з якими норма права пов`язує застосування відповідне правило поведінки. Спірна норма права передбачає порівняння раніше здобутого рівня освіти з тим, що здобувається, не надаючи жодного значення іншим обставинам. Відповідно, відсутні підстави для оцінки таких інших обставин, адже сам законодавець не визнав їх юридично значущими. а правило поведінки пов`язав з іншими питаннями факту.
Щодо можливого припущення про те, що задля можливості отримання відстрочки від призову, може постійно перебувати в статусі «здобувача освіти» - зараховуючись (поступаючи) та відраховуючись з навчального закладу на той же самий ( з того ж самого) рівень освіти, суд зазначає наступне.
По-перше, не передбачено норми права, з якої б вбачалась можливість здійснити правозастосування у вищевказаний спосіб, в т.ч. не можливо вказати яка конкретно норма права буде порушена в разі співставлення саме здобутих рівнів освіти. Натомість врахування нездобутих рівнів освіти є прямим порушенням п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону 3543-XII, яка цілком однозначно врегульовує спірні правовідносини, передбачаючи здійснення порівняння саме зі «раніше здобутим рівнем освіти» (не «таким, що здобувався»).
По-друге, такий підхід є втіленням презумпції недобросовісності, яка до того ж звернута на майбутнє. Тобто, матиме місце ситуація, за якої особа, яка відповідає умовам для отримання певної пільги, не отримає її через нічим не обґрунтоване припущення про її недобросовісні дії в майбутньому.
По-третє, ці мотиви, які мають характер невиправданого припущення, можуть бути враховані виключно законодавцем при формулюванні норми права, однак не судом, який застосовує вже існуючі норми права. Відповідно, якщо правило поведінки передбачає співставлення саме здобутого та того, що здобувається наразі, рівнів освіти, то саме так і має здійснюватися правозастосування органами виконавчої влади, а також саме на відповідність такому правилу поведінки суд повинен перевіряти обставини справи та дії відповідачів у справі.
По-четверте, такий підхід виключає будь-яку правову визначеність для учасників спірних правовідносин, адже обсяг їх прав залежатиме не від обставин, які передбачені нормою права, а від ненормативних факторів, передусім припущень, які зроблені без будь-якої правової основи, натомість прямо суперечать принципу верховенства права та законності, а також виходять з негативного та непідтвердженого жодним чином презюмування недобросовісності людини. Адже в підсумку норма права буде застосована не згідно її змісту, а в непередбачуваний та невизначений законодавцем спосіб.
По-п`яте, такий підхід не містить логічного обґрунтування для ситуацій, коли сукупна тривалість першого та поточного навчання є меншою, ніж тривалість навчання за відповідним рівнем освіти. Тобто, особа, яка відрахована після одного року навчання та в подальшому знов здобуває цей же рівень освіти, позбавляється права отримати пільгу навіть в тому обсязі, який законодавством передбачено (наприклад, для освітнього рівня «бакалавр» йдеться про 4 роки права на відстрочку, які не будуть реалізовані в повному обсязі). Відповідно, через нічим непідтверджене припущення про зловживання, в окремих випадках буде присутнє надання права в обсязі меншому, ніж передбачалося при формулюванні правила поведінки. Відсутнє в такому випадку і розумне обґрунтування визнання за особою факту здобуття рівня освіти без отримання диплому для цілей права на відстрочку, однак заперечення цього ж факту для всіх інших цілей. В наявності і ціла низка інших логічних суперечностей.
При цьому суд вкотре повторює, що даний спір вирішується застосуванням передусім п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону 3543-XII, яка дозволяє однозначно визначити які саме обставини підлягають встановленню для вирішення питання про право особи на відстрочку. Відповідно, якщо обставини, з існуванням яких пов`язане право на відстрочку, встановлені, відсутні підстави для заперечення цього права з ненормативних підстав, в т.ч. припущень.
Окремо також суд зазначає, що справедливий баланс між правами людини визначається змістом норм права, які формулює законодавець. Якщо законодавець визначив цей баланс, сформулювавши правило поведінки, в якому враховується лише здобутий раніше рівень освіти, то саме таким є визначений законодавцем баланс між правами людини. В свою чергу суд захищає права людини (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства) перевіряючи при цьому чи відповідають дії суб`єкта владних повноважень нормам права (п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).
В даній справі суд не визнає дії відповідача такими, що вчинені у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, адже нормою права передбачено порівняння рівня освіти, що здобувається, з раніше здобутим рівнем освіти (не рівнем освіти, що здобувався).
Суд констатує, що поведінка відповідача-1 в даній справі має характер протиправних дій.
Окрім цього, суд констатує відсутність впливу відповідача-2 на спірні правовідносини, в зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог до нього належить відмовити.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Щодо розподілу судових витрат.
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується платіжним документом від 07.10.2025 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 як суб`єкта владних повноважень, дії якого визнаються судом протиправними.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України щодо неналежного відображення відомостей, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо послідовності здобуття ОСОБА_1 освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту».
Зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти відомостей, про відсутність порушення ОСОБА_1 послідовності здобуття освіти, визначеної частиною 2 статті 10 Закону України «Про освіту».
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко