Справа № 640/676/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Київ справа №640/676/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Юроуп Петролеум" до Державної податкової служби України треті особи: Приватне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Надра України", Дочірнє підприємство "Приватне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Надра України» «Західукргеологія», Дочірнє підприємство "Приватне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Надра України» "Український геологічний науково-виробничий центр" про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Іст Юроуп Петролеум» із позовною заявою до Державної фіскальної служби України, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Надра України», Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії «Надра України» «Український геологічний науково-виробничий центр», Дочірнє підприємство Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія», про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання відповідача зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунки коригуванння.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.01.2019 прийнято справу №640/676/19 до провадження судді Мазур А.С., визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2019 задоволено заяву ТОВ «Іст Юроуп Петролеум» про заміну відповідача та третьої особи у адміністративній справі № 640/676/19, допущено заміну відповідача з Державної фіскальної служби України на правонаступника - Державну податкову службу України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ), змінено назву та адресу третьої особи Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" на Приватне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Надра України" (вул. Євгенії Мірошниченко, 10, м. Київ, 03057), зобов`язано позивача направити матеріали позовної заяви з додатками Державній податковій службі України.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали справи №640/676/19 до Київського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу, справу №640/676/19 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І.

13.11.2025 матеріали справи були фактично передані судді Лисенко В.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.11.2025 прийнято до провадження адміністративну справу, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податковим органом протиправно відмовлено у прийнятті поданих розрахунків коригування до податкових накладних. Наголосив, що податкове законодавство не містить жодної заборони складати й реєструвати розрахунки коригування до зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН) податкової накладної, з дати складення якої минуло понад 1095 днів. Тож, платники податку на додану вартість мають право складати й реєструвати розрахунки коригування до таких податкових накладних, оскільки положення статті 102 ПК України не визначає і не регулює порядок та строки здійснення реєстрації розрахунків коригування зобов`язань з податку на додану вартість, а тому не може бути застосована до операцій із повернення товару чи авансових оплат, а також до перегляду ціни товарів (послуг).

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову товариства, оскільки розрахунки коригування до податкової накладної, з дати складання якої минуло більше 1095 календарних днів, не може бути зареєстрований в Єдиному реєстрі податкових накладних у зв`язку із сплином терміну позовної давності. Підставою для відмови у реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунків коригування до податкової накладної стали висновки про порушення поданням такого розрахунку строків давності, встановлених ст. 102 Податкового кодексу України та п. 6 постанови Кабінету Міністрів України № 1246 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» - за змістом квитанції № 1 від 11.08.2017.

Від ПрАТ "Національна акціонерна компанія "Надра України" надійшли пояснення, в яких вказано про те, що позовні вимоги ТОВ "Іст Юроуп Петролеум" підлягають задоволенню, оскільки дії відповідача є протиправними.

Дочірнє підприємство "Приватне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Надра України» "Український геологічний науково-виробничий центр" також надало свої пояснення, в яких вказано, що відмова комісії ДПС центрального рівня щодо не прийняття до реєстрації поданих позивачем розрахунків коригування до податкової накладної є незаконною.

Позивач також надав до суду відповідь на відзив, у якому наголошено на обґрунтованості позовних вимог.

Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСТ ЮРОУП ПЕТРОЛЕУМ» (попередня назва - ТОВ «Голден Деррік», надалі за текстом - ТОВ «Іст Юроуп Петролеум») в грудні 2018 року на виконання ухвалених Господарським судом м. Києва мирових угод здійснило перерахування коштів (повернення раніше отриманих авансів) своїм контрагентам:

- Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Надра України» (надалі за текстом - ПАТ «НАК «Надра України»):

- на виконання мирової угоди по справі №910/22595/16, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.04.2017 р., перераховано 331 872,86 грн. (ПДВ 55 312,14 грн.);

- на виконання мирової угоди по справі №910/22593/16, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.04.2017 р., перераховано 109 516,22 грн. (ПДВ - 18 252,70 грн.);

- на виконання мирової угоди по справі №910/22594/16, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.12.2017 р., перераховано 35 095,44 грн. (ПДВ 5 849,24 грн.).

- дочірньому підприємству Національної акціонерної компанії «Надра України» «Український геологічний науково-виробничий центр» (надалі за текстом - ДП УГНВЦ):

- на виконання мирової угоди по справі N? 910/10529/14, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.04.2017 р., перераховано 624 767,82 грн. (ПДВ -104 127,97 грн.);

- дочірньому підприємству Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» (надалі за текстом - ДП «Західукргеологія»):

- на виконання мирової угоди по справі №910/23630/16, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.01.2018 р., перераховано 30 450,00 грн. (ПДВ - 5 075,00 грн.) шляхом складання розрахунку коригування до податкової накладної, який реєструється в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Керуючись положеннями абз.2 п. 192.1 ст. 192 ПКУ позивач склав та відправив ПАТ «НАК «Надра України», ДП УГНВЦ та ДП «Західукргеологія» для здійснення ними реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних наступні розрахунки коригування кількісних і вартісних показників:

- № 1 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 4 від 18.10.2012 р.;

- № 2 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 8 від 13.11.2012 р.;

- № 3 від 07.12.2018 р. до податкової накладної №16 від 20.12.2011 р.;

- №4 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 35 від 27.12.2011 р.;

- № 5 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 40 від 28.12.2011 р.;

- №7 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 28 від 18.08.2011 р.

Однак, при реєстрації контрагентами вказаних розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Державною фіскальною службою України були направлені квитанції № 1 з вказівкою про те, що «документ не може бути прийнятий - порушено вимоги статті 102 Податкового кодексу України та пункту 6 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 р № 1246 (у редакції постанови КМУ від 26.04.2017 р. №341), а саме: дата складання податкової накладної не може бути меншою ніж 1095 календарних днів від дати складання самого розрахунку коригування».

Позивач, вважаючи безпідставною відмову відповідача у прийнятті до реєстрації розрахунків коригування кількісних і вартісних показників, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

У відповідності до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час складання податкових накладних), податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Згідно з вимогами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Положення пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України встановлюють необхідність коригування сум податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача шляхом складання розрахунку коригування до податкової накладної, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи, зокрема, повернення постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка видана їх отримувачу - платнику податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

За змістом окремих абзаців пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України слідує, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї норми, постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246, затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних (далі - Порядок № 1246, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 6 Порядку №1246 визначено, що розрахунок коригування до податкової накладної, яка складена до 1 лютого 2015 року та не підлягала реєстрації, відповідно до пункту 11 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу, підлягає реєстрації після реєстрації такої накладної, для чого постачальник (продавець) товарів/послуг повинен протягом операційного дня зареєструвати податкову накладну (незалежно від дати її складення з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Кодексу) та розрахунок коригування.

Таким чином, з метою застосування строку, визначеного статтею 102 Податкового кодексу України, як підстави для відмови у реєстрації розрахунку коригування до податкової накладної необхідна наявність сукупності обставин, а саме податкова накладна, до якої подається розрахунок коригування, повинна бути складена до 01 лютого 2015 року, ця податкова накладна не підлягала внесенню до Реєстру у зв`язку з недосягненням суми, визначеної пунктом 11 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, ця податкова накладна не зареєстрована у Реєстрі з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 зазначеного Кодексу, на момент подачі розрахунку коригування до неї.

Водночас, пункт 6 Порядку №1246 не підлягає застосуванню до спірних правовідносинах, оскільки податкові накладні: № 4 від 18.10.2012 р., № 8 від 13.11.2012 р., №16 від 20.12.2011 р., № 35 від 27.12.2011 р., № 40 від 28.12.2011 р., № 28 від 18.08.2011 р. зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується матеріалами справи.

Аналіз наведених норм свідчить про право позивача на внесення змін до податкових накладних, що були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку із зміною кількісних та вартісних показників, внесених до таких податкових накладних на підставі пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі №826/5011/17 та від 07 листопада 2018 року в справі №816/1403/17.

Крім того, реєстрація податкової накладної та/або розрахунку коригування в ЄРПН є обов`язком постачальника товарів чи послуг. Цьому обов`язку кореспондує обов`язок ДФС прийняти та зареєструвати подані платником податку-продавцем такі документи в ЄРПН.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року в справі № 820/10538/15.

Крім того, аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що ПК України не передбачає обмежень у часі з огляду на час настання першої події, а саме не обмежує позивача провести відповідне коригування сум податкових зобов`язань за результатами податкового періоду та надіслання отримувачу розрахунку коригування податку, а також відображення у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом державної податкової служби результатів перерахунку податкових зобов`язань і податкового кредиту.

Як встановлено судом, позивач склав податкові накладні та задекларував податкові зобов`язання з податку на додану вартість.

Як встановлювалось судом вище, позивач в грудні 2018 року на виконання ухвалених Господарським судом м. Києва мирових угод здійснило перерахування коштів (повернення раніше отриманих авансів) своїм контрагентам:

1. Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Надра України» (надалі за текстом - ПАТ «НАК «Надра України»):

- на виконання мирової угоди по справі №910/22595/16, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.04.2017 р., перераховано 331 872,86 грн. (ПДВ 55 312,14 грн.);

- на виконання мирової угоди по справі №910/22593/16, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.04.2017 р., перераховано 109 516,22 грн. (ПДВ - 18 252,70 грн.);

- на виконання мирової угоди по справі №910/22594/16, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.12.2017 р., перераховано 35 095,44 грн. (ПДВ 5 849,24 грн.).

2. дочірньому підприємству Національної акціонерної компанії «Надра України» «Український геологічний науково-виробничий центр» (надалі за текстом - ДП УГНВЦ):

- на виконання мирової угоди по справі N? 910/10529/14, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.04.2017 р., перераховано 624 767,82 грн. (ПДВ -104 127,97 грн.);

3. дочірньому підприємству Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» (надалі за текстом - ДП «Західукргеологія»):

- на виконання мирової угоди по справі №910/23630/16, затвердженої ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.01.2018 р., перераховано 30 450,00 грн. (ПДВ - 5 075,00 грн.) шляхом складання розрахунку коригування до податкової накладної, який реєструється в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач склав та відправив ПАТ «НАК «Надра України», ДП УГНВЦ та ДП «Західукргеологія» для здійснення ними реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних наступні розрахунки коригування кількісних і вартісних показників:

- № 1 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 4 від 18.10.2012 р.;

- № 2 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 8 від 13.11.2012 р.;

- № 3 від 07.12.2018 р. до податкової накладної №16 від 20.12.2011 р.;

- №4 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 35 від 27.12.2011 р.;

- № 5 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 40 від 28.12.2011 р.;

- №7 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 28 від 18.08.2011 р.

Тобто, коригування податкового зобов`язання з ПДВ відбулося у зв`язку зі змінами, здійснених позивачем у податковому (звітному) періоді, в якому такі зміни відбулися фактично. Позивач оформив розрахунки коригування та направив їх своїм контрагентам для реєстрації в ЄРПН.

Коригування податкових накладних у даному випадку відбулось внаслідок зміни обсягів робіт (послуг) та перерахунку компенсації їх вартості, жодних помилок у податковій звітності позивач не виправляв.

Слід зазначити, що обмежень, визначних статтею 192 ПК України, які не дають позивачу права на зменшення суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, контролюючим органом не наведено, оскільки такі обмеження відсутні.

У постанові Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 803/940/16 зазначено, що аналіз наведених норм свідчить про відсутність у них умов, що пов`язували б обов`язок коригування податкових зобов`язань з податку на додану вартість при поверненні товару з датою виникнення таких зобов`язань.

До коригування податкових зобов`язань з податку на додану вартість, відображення у податковому обліку його результатів, у платника податку не можуть бути зменшені податкові зобов`язання, за рахунок чого у передбачених законом випадках виникнути право на відшкодування податку.

Твердження відповідача про те, що у разі, якщо повернення товарів відбувається після спливу 1095 днів з періоду, в якому були визначені податкові зобов`язання з податку на додану вартість, то платник податків - продавець таких товарів не може застосовувати норми пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України і відкоригувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість, ґрунтується на помилковому тлумаченні норм податкового законодавства.

Також, у постанові Верховного Суду від 19.04.2018 року у справі № 810/30/16 суд вважає правильним застосування до спірних правовідносин положень пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, згідно з якими якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Аналіз наведених норм свідчить про відсутність у них умов, що пов`язували б обов`язок коригування податкових зобов`язань з податку на додану вартість при поверненні товару з датою виникнення таких зобов`язань.

Коригування податкового зобов`язання здійснено позивачем в межах строку дії договірних відносин у податковому (звітному) періоді, в якому такі зміни відбулися фактично.

Інших суттєвих доводів та доказів щодо обґрунтування правомірності прийняття оскаржуваних рішень, з дотриманням вимог абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем суду не наведено та не надано.

З урахуванням пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України, відповідно до якого податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Суд зауважує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Приписами пункту 20 Порядку № 1246 передбачено, що внесення відомостей до Реєстру на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, здійснюється з дотриманням вимог цього Порядку. При цьому вимоги абзацу десятого пункту 12 цього Порядку не застосовуються до податкової накладної та/або розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в установленому порядку.

Датою внесення відомостей до Реєстру вважається день, зазначений в рішенні суду, або день набрання законної сили таким рішенням.

У даному випадку, зобов`язання ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних подані позивачем спірні РК датою їх подання є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, та належним способом захисту порушеного права.

Суд також враховує, що чинним законодавством України покладено на ДПС України обов`язок щодо прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Тобто, контролюючому органу надано право вільно обирати одне з двох рішень, яке на його думку є законодавчо обґрунтованим та правильним. А отже, «свобода розсуду» контролюючого органу, у разі встановлення судом протиправності відмови у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, звужується до єдиного юридично допустимого рішення, в даному випадку рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 480/4038/18 та від 28.11.2019 у справі № 1640/2650/18.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних спірні розрахунки коригування до податкових накладних, оформлені та подані позивачем, датою їх фактичного подання.

Відповідачем не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, як того вимагає від сторін приписи частини першої статті 77 КАС України

За визначенням частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми, у розумінні частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом частини другої вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд наголошує, що обов`язок доказування в податкових спорах покладається на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Суд зауважує, що усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.06.2025 у справі № 280/3703/23.

Податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України)

При цьому, позивачем надано достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо клопотання позивача про зобов`язання відповідача з дня набрання даним рішенням законної сили подати звіт про його виконання суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої-другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм убачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду, а не його обов`язком, на чому наголошено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року (справа № 823/1265/16; адміністративне провадження №К/9901/16261/18).

У пункті 86 постанови від 30.06.2021 у справі №9901/172/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що закріплені у статті 382 КАС України процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Таким чином, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18, від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19 та від 23 грудня 2020 року у справі №704/1167/19.

Суд зазначає, що лише прийняття рішення зобов`язувального характеру не є безумовною підставою для встановлення у справі судового контролю, а наявність передумов для встановлення такого контролю має підтверджуватися належними та допустимими доказами.

Однак, такі докази позивачем надані не були, а обставини, покладені в основу заявленого клопотання, є непереконливими, оскільки носять характер припущення, внаслідок чого суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю у цій справі.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 11 526,00 грн, що документально підтверджується платіжним документом.

Суд зазначає, що на час вирішення справи, позивачем не заявлено до стягнення понесені витрати на професійну правничу допомогу, не надано до суду відповідних доказів, у зв`язку з чим, вирішенню судом такі витрати за ст. 134 та ст. 139 КАС України, під час винесення рішення у даній справі, не підлягають.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду у сумі 11 526,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - ДПС України.

Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови у прийнятті до реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування кількісних і вартісних показників № 1 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 4 від 18.10.2012 р., розрахунку коригування кількісних і вартісних показників № 2 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 8 від 13.11.2012 р, розрахунку коригування кількісних і вартісних показників № 3 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 16 від 20.12.2011 р., розрахунку коригування кількісних і вартісних показників №4 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 35 від 27.12.2011 р., розрахунку коригування кількісних і вартісних показників № 5 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 40 від 28.12.2011 р., розрахунку коригування кількісних і вартісних показників № 7 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 28 від 18.08.2011 р.

Зобов`язати Державну податкову службу України прийняти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунки коригування кількісних і вартісних показників датою їх фактичного надходження, а саме: 26.12.2018 р. - розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 1 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 4 від 18.10.2012 р.; 26.12.2018 р. - розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 2 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 8 від 13.11.2012 р.; 26.12.2018 р. - розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 3 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 16 від 20.12.2011 р.; 21.12.2018 р. - розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 4 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 35 від 27.12.2011 р.; 21.12.2018 р. - розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 5 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 40 від 28.12.2011 р.; 28.12.2018 р. - розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 7 від 07.12.2018 р. до податкової накладної № 28 від 18.08.2011 р.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Юроуп Петролеум" (, вул. Западинська, буд. 13-А, м. Київ, 04123) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної податкової служби України (, пл.Львівська, 8, м.Київ, 04053) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 11 526,00 (одинадцять тисяч п`ятсот двадцять шість) гривень 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.