Справа № 380/19555/25
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року

справа №380/19555/25

провадження № П/380/20840/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства ІДЕЯ БАНК до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в

Акціонерне товариство ІДЕЯ БАНК (місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11; ) звернулось до суду із позовом до Державної податкової служби України (місцезнаходження: 04053, м. Київ, пл. Львівська, 8; ), в якому просить:

визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію за №4738/ІПК/99-00-24-03-03 від 03.09.2025.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач звернувся до Державної податкової служби України про надання індивідуальної податкової консультації щодо практичного застосування норм податкового законодавства при виконанні рішення суду про стягнення з Банку у примусовому порядку на користь фізичної особи суми боргу, та отримав індивідуальну податкову консультацію за № 4738/ ІПК/99-00-24-03-03 від 03.09.2025, з висновками якої не погоджується та просить її скасувати. Позивач вважає, що оскаржувана податкова консультація Державної податкової служби України суперечить нормам Податкового кодексу України, якими врегульовані спірні правовідносини, оскільки вирішуючи питання необхідності оподаткування доходу у вигляді отриманих платником податків інфляційних втрат та 3% річних за прострочення боргу, податковим органом не враховано положення абз. "а" та "б" п. п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, якими передбачені виключення із переліку оподатковуваних доходів, зокрема суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди та відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання. Також при вирішенні питання виконання позивачем функцій податкового агента при виконанні рішення суду у вигляді безспірного списання, податковим органом не враховано положення п.п.168.1.3 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, яким передбачено обов`язок платника податку фізичної особи щодо самостійного включення суми таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подання річної декларації з цього податку.

Ухвалою суду від 06.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 22.10.2025, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що ДПС України було надано вичерпну індивідуальну податкову консультацію (надалі також ІПК), котра не суперечить вимогам чинного законодавства, а доводи позивача зводяться до бажання викладення контролюючим органом норм чинного законодавства всупереч нормативно-правовим актам. Вказує, що згідно із усталеною практикою Верховного Суду (постанова від 27 вересня 2023 року у справі № 820/8/18) індивідуальна податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання, яка повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин. Вказане унеможливлює надання платнику податків консультацій згідно із законодавством України, чинним на певну дату чи період, оскільки така консультація не нестиме для платника податків практичного застосування. По суті наданих консультацій зазначає, що доходи, які нараховуються (виплачуються) юридичною особою на користь фізичних осіб на підставі рішення суду, включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків та оподатковуються податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах, а також відображаються у додатку 4ДФ до Розрахунку. При цьому, АТ «ІДЕЯ БАНК» як юридична особа є податковим агентом, зокрема, щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору з доходів, нарахованих на підставі рішення суду, незалежно від того, яким чином здійснюється виконання рішення суду, у вигляді безспірного списання або при добровільному виконанні судового рішення. Отже, на думку відповідача, спірна індивідуальна податкова консультація не суперечить вимогам чинного законодавства, а доводи позивача зводяться до бажання знизити базу оподаткування та сплату податку до державного бюджету України. При цьому, не виправдання прийнятою ДПС України спірною ІПК сподівань та очікування позивача з приводу порушених питань не є підставою для визнання такої консультації протиправною. Крім того, ДПС звертає увагу суду, що в контексті положень статей 14 та 52 Податкового кодексу України податкові консультації не мають сили нормативно правового акта, а тому не можуть вступати в конкуренцію з іншими рішеннями (нормативно-правовими актами чи правовими актами індивідуальної дії) суб`єкта владних повноважень, оскільки за юридичною природою є відмінними від останніх. Необхідною ознакою податкової консультації, як предмета оспорювання в судовому порядку, є її відповідність визначенню рішення (акту) суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, зокрема, породження юридичних наслідків для кола суб`єктів, яким це рішення адресовано. Втім, матеріали справи не містять доказів та обґрунтувань позивача щодо порушень спірною ІПК його прав та законних інтересів, у тому числі й у практичному її застосуванні.

У відзиві відповідач також просив розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 24.10.2025, представник позивача спростовує заперечення, які висловлює ДПС України. Вважає, що відповідач зробив хибний висновок про те, що позивач є податковим агентом, зокрема, щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору з доходів, нарахованих на підставі рішення суду, незалежно від того, яким чином здійснюється виконання рішення суду, у вигляді безспірного списання або при добровільному виконанні судового рішення. Зазначає, що у разі виконання рішення суду у вигляді безспірного списання позивач не тільки не відповідає законодавчому визначенню податкового агента, а і позбавлений можливості утримання податків і зборів з суми списання коштів, тому не може виконувати функції податкового агента з нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору. Крім того, перерахування приватним виконавцем стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині cудового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення. Предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені у відповідній валюті. Сплата (перерахування) коштів у розмірі меншому, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), свідчить про порушення принципу належного виконання в частині предмета виконання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 25.03.2024 у справі N 461/2729/22.

Ухвалою від 24.10.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про перехід в загальне позовне провадження та вирішив справу і надалі розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 17.12.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням сторін.

Суд, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Листом від 25 липня 2025 року Акціонерне Товариство «Ідея Банк» звернулося до Державної податкової служби України про надання індивідуальної податкової консультації щодо практичного застосування норм податкового законодавства з наступних питань:

1. Чи повинен Банк відобразити суму стягнутих приватним виконавцем процентів за вкладом, пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення боргу в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (далі - Податковий розрахунок)?

2. Якщо на перше питання відповідь ствердна, чи вірно, що у вказаному вище випадку фізична особа відповідно до п.п.168.1.3 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України суму стягнутих з Банку та отриманих від приватного виконавця процентів за вкладом, пені, інфляційних витрат та 3% річних за прострочення боргу зобов`язана самостійно включити до загального річного оподатковуваного доходу, подати річну декларацію та сплатити в установлені законом терміни податок на доходи фізичних осіб та військовий збір?

В обґрунтування підстав звернення за податковою консультацією платник зазначив, що приватний виконавець за рішенням суду відповідно до відкритого виконавчого провадження стягує з Банку у примусовому порядку на користь фізичної особи суму боргу, у тому числі: вклад, судові витрати, проценти за вкладом, пеню, інфляційні втрати та 3% річних за прострочення суми боргу. В резолютивній частині рішення суду немає вказівки про те, що сума доходу фізичної особи підлягає стягненню за відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, а саме ПДФО та ВЗ, тому для закриття виконавчого провадження приватний виконавець повинен стягнути з Банку та сплатити фізичній особі суму в повному обсязі згідно рішення суду.

03.09.2025 відповідач надав індивідуальну податкову консультацію за № 4738/ ІПК/99-00-24-03-03, у відповідності до якої контролюючий орган зробив висновок про те, що:

I) стягнуті приватним виконавцем кошти на користь фізичної особи, наведені у зверненні Позивача (інфляційні втрати та 3% річних за прострочення боргу), включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків як інші доходи згідно з п. п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України та оподатковуються податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах, а також відображаються у додатку 4ДФ до Податкового розрахунку;

II) позивач є податковим агентом, зокрема, щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору з доходів, нарахованих на підставі рішення суду, незалежно від того, яким чином здійснюється виконання рішення суду, у вигляді безспірного списання або при добровільному виконанні судового рішення. Крім того, податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені Податковим кодексом України для платників податків.

Акціонерне товариство ІДЕЯ БАНК, вважаючи, що надана відповідачем індивідуальна податкова консультація не відповідає приписам ПК України, звернулося до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі також ПК України).

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до підпункту 19-1.1.28 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України з-поміж функцій контролюючих органів визначено надання індивідуальних податкових консультацій з питань податкового та іншого законодавства, контроль за додержанням якого, покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За приписами підпункту 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Згідно з пунктом 52.1 статті 52 ПК України за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (пункт 52.2 статті 52 ПК України).

Пунктом 52.3 статті 52 ПК України передбачено, що за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній, у паперовій або електронній формі. Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, обов`язково повинна містити назву - індивідуальна податкова консультація, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Приписами пункту 52.4 статті 52 ПК України передбачено, що індивідуальні податкові консультації надаються: в усній формі - контролюючими органами та державними податковими інспекціями; у письмовій формі контролюючими органами в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональними територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пункту 53.1 статті 53 ПК України у разі коли положення індивідуальної податкової консультації суперечать положенням узагальнюючої податкової консультації, застосовуються положення узагальнюючої податкової консультації.

Платник податків та/або податковий агент, які діяли відповідно до податкової консультації, не звільняються від обов`язку сплати податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

За приписами пункту 53.2 статті 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання й повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.

Отже, індивідуальна податкова консультація, як методична й практична допомога платнику при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо): 1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності; 2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана; 3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування; 4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

При цьому, платнику надано право оскаржити до суду, як правовий акт індивідуальної дії, податкову консультацію контролюючого органу у випадку, якщо вона, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, й скасування судом такої податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Обов`язковими ж складовими письмової податкової консультації є опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 03 грудня 2020 року у справі № 805/112/16-а, від 13 серпня 2021 року у справі № 816/1510/16, від 12 червня 2024 року у справі № 200/3060/22.

Ненадання такої консультації або надання неякісної та/або незаконної податкової консультації податковим органом порушує право платника податків на отримання інформації про практичне застосування норм законодавства та відповідного блага, передбаченого пунктом 53.1 статті 53 Податкового кодексу України, у вигляді отримання консультації, яка могла б дозволити платнику податків застосовувати норму податкового законодавства певним чином без ризику притягнення до відповідальності.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 12.07.2022 у справі № 240/5009/20.

Судом встановлено, що на запит позивача щодо практичного застосування норм податкового законодавства в частині обов`язку банку відображати суму стягнутих приватним виконавцем процентів за вкладом, пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення боргу в Податковому розрахунку та обов`язку в такому випадку вкладника- фізичної особи відповідно до п.п.168.1.3 п.168.1 ст.168 ПК України суму стягнутих з Банку та отриманих від приватного виконавця процентів за вкладом, пені, інфляційних витрат та 3% річних за прострочення боргу самостійно включати до загального річного оподатковуваного доходу, подавати річну декларацію та сплачувати в установлені законом терміни податок на доходи фізичних осіб та військовий збір ДПС України надано спірну індивідуальну податкову консультацію, в якій зазначено, що саме позивач є податковим агентом щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору з доходів, нарахованих на підставі рішення суду, незалежно від того, яким чином здійснюється виконання рішення суду, у вигляді безспірного списання або при добровільному виконанні судового рішення, а стягнуті виконавцем кошти на користь фізичної особи включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків як інші доходи згідно з п. п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПК України та оподатковуються податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах, а також відображаються у додатку 4ДФ до Податкового розрахунку.

Спірним питанням в даному випадку є незгода позивача з наданою консультацією в частині неврахування податковим органом положень абз. "а" та "б" п. п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України, якими передбачені виключення із переліку оподатковуваних доходів, зокрема суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди та відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання, а також п.п.168.1.3 п.168.1 ст.168 ПК України, яким передбачено обов`язок платника податку фізичної особи щодо самостійного включення суми таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подання річної декларації з цього податку.

Надаючи оцінку таким доводам позивача суд враховує таке.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб врегульовано розділом ІV ПК України, згідно з пунктом 162.1 статті 162 якого платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема фізична особа резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, податковий агент.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування фізичної особи резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Положення пункту 164.2 статті 164 ПК України визначають перелік доходів платника податку, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, зокрема,

· пасивні доходи (крім зазначених у п.п. 165.1.2 та 165.1.41 п. 165.1 ст. 165 ПК України) (п.п. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 ПК України);

- дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання (п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України);

· інші доходи (крім зазначених у ст. 165 ПК України) (п.п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.268 пункту 14.1 статті 14 ПК України пасивні доходи доходи, отримані у вигляді, зокрема, процентів на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок, на вклад (депозит) у кредитних спілках, інших процентів (у тому числі дисконтних доходів).

Визначення терміна «проценти» міститься у підпункті 14.1.206 пункту 14.1 статті 14 ПК України, відповідно до якого проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна. До процентів включається, зокрема, платіж за використання коштів, залучених у депозит.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику (крім випадків, визначених у п.п. 167.2 167.5 ст. 167 ПК України).

Також вказаний дохід для платників, зазначених у п.п. 1 п.п. 1.1 п. 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України є об`єктом оподаткування військовим збором (п.п. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України). Ставка військового збору становить, зокрема, для платників, зазначених у п.п. 1 п.п. 1.1 п. 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, 5 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного п.п. 1 п.п. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, крім доходів, які оподатковуються за ставкою, визначеною п.п. 4 п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України (п.п. 1 п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України).

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що виплачені за рішенням суду кошти за прострочення боргу включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків як інші доходи згідно з вимогами п. п. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 ПК України та оподатковуються податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах, а також відображаються у додатку 4ДФ до Податкового розрахунку, про що відповідачем і зазначено в спірній індивідуальній податкій консультації.

Доводи позивача про неврахування податковим органом положень абз. "а" та "б" п. п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України, якими передбачені виключення із переліку оподатковуваних доходів, зокрема суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди та відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання суд оцінює критично з огляду на те, що за змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити крім суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже правова природа вказаних коштів є відмінною від доходів, а саме стягнутих за рішенням суду збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди та відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання, які виключаються з бази оподаткування на підставі абз. "а" та "б" п. п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Суд зазначає, що в запиті позивача вказано не лише про оподаткування інфляційних втрат та 3% річних за прострочення боргу, а й процентів за вкладом, пені, які стягуються за рішенням суду.

Водночас позицію щодо оподаткування таких доходів вже висловлено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.03.2024 у справі № 461/2729/22, в якій зазначено, що законом визначено імперативний порядок сплати податків та інших обов`язкових платежів на проценти за депозитним вкладом. Саме податковий агент здійснює нарахування та сплату цих платежів і є відповідальною за ці дії особою.

Вирішуючи питання про стягнення податків і зборів із присудженої за рішенням суду суми інфляційних втрат та 3% річних за прострочення боргу, суд зазначає про необхідність насамперед встановити правову природу таких виплат, яка є відмінною від доходів, які виключаються з бази оподаткування на підставі абз. "а" та "б" п. п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України, про що судом зазначено вище.

Доводи позивача про правову природу інфляційних втрат як стягнутих за рішенням суду збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди суперечать висновкам сформульованим, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) , від 19.06.2019 №703/2718/16 (провадження № 14-241 цс 19) від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), на які покликається позивач, і в яких заначено про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції. Водночас правова природа збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди полягає у їх грошовому відшкодуванні як формі цивільно-правової відповідальності, спрямованої на відновлення порушеного права та майнового стану потерпілого.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб і військового збору до бюджету визначено статтею 168 ПК України та п.п. 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Згідно із підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, поняття якого визначено п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 Кодексу та військовий збір за ставкою, встановленою п.п. 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Згідно з вимогами пункту 14.1.180. ПК України - податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб- юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу;

Відповідно до пункту 168.1.3 пункту 168.1 статті 168 ПК України, якщо згідно з нормами розділу IV Податкового кодексу України окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов`язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку.

Крім того, відповідно до підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані подавати у строки, встановлені Кодексом для податкового місяця, податковий Розрахунок. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.

Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, із змінами, затверджені форма Розрахунку та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку (далі Порядок № 4).

Згідно з пунктом 4 розділу IV Порядку № 4 в додатку 4ДФ «Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору» (далі додаток 4ДФ) до Розрахунку у графі 6 «Ознака доходу» зазначається ознака доходу, наведена у розділі 1 «Довідник ознак доходів фізичних осіб» додатка 2 до Порядку № 4.

З наведеного суд приходить до висновку, що доходи, вказані у зверненні, які нараховуються (виплачуються) юридичною особою на користь фізичних осіб на підставі рішення суду, включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків та оподатковуються податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах, а також відображаються у додатку 4ДФ до Розрахунку. При цьому АТ «ІДЕЯ БАНК» як юридична особа є податковим агентом, зокрема, щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору з доходів, нарахованих на підставі рішення суду, незалежно від того, яким чином здійснюється виконання рішення суду, у вигляді безспірного списання або при добровільному виконанні судового рішення.

Позицію про те, шо саме банк виступає у ролі податкового агента і автоматично здійснює нарахування та стягнення процентів за депозитом вже висловлено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.03.2024 у справі № 461/2729/22.

Доводи позивача про відсутність в нього обов`язку виступати податковим агентом у разі виконання рішення суду у вигляді безспірного списання зводяться до того, що він позбавлений можливості утримання податків і зборів з суми списання коштів, оскільки перерахування виконавцем стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині cудового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення. Водночас неможливість виконати судове рішення з огляду на те, що сплата (перерахування) коштів у розмірі меншому, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), свідчитиме про порушення принципу належного виконання рішення в частині предмета виконання автоматично не позбавляє позивача статусу податкового агента. Зазначений позивачем висновок сформульвоано в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 25.03.2024 у справі N 461/2729/22 виходячи з обставин цієї справи та викладеної резолютивної частини рішення суду. В той же час банк, як боржник за рішенням суду, не позбавлений можливості доводити свою позицію під час розгляду спору про стягнення таких коштів та в подальшому при виконанні рішення суду, в тому числі шляхом звернення за роз`ясненням щодо його виконання, зміною способу виконання рішення суду із зазначенням при його виконанні обов`язку банку сплачувати стягнуті кошти з відрахуванням обов`язкових платежів та податків. Отже, неможливість виконати рішення суду у справі не може змінювати спосіб та порядок сплати податків та обов`язкових платежів, які визначені ПК України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, підсумовуючи наведене вище, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах відповідач виконав вимоги статті 52 ПК України та надав позивачу податкову консультацію, яка містить необхідну інформацію і надає відповідь на зазначені у зверненні питання щодо нарахування відповідно до чинних вимог ПК України, а тому суд не вбачає підстав для скасування спірної індивідуальної податкової консультації Державної податкової служби України за №4738/ІПК/99-00-24-03-03 від 03.09.2025.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати належить покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 19-21, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства ІДЕЯ БАНК (місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11; ) до Державної податкової служби України (місцезнаходження: 04053, м. Київ, пл. Львівська, 8; ) про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації за №4738/ІПК/99-00-24-03-03 від 03.09.2025 відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 розділу VII Перехідних положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.