Справа № 260/9005/25
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2025-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2025 року м. Ужгород№ 260/9005/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника адвоката Джумелі Володимира Володимировича (далі представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України (далі - відповідач), яким просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 29.10.2025 № 50/115/10-3870-2025 про повернення ОСОБА_1 матеріалів рапорту без реалізації та відмову у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України звільнити ОСОБА_1 з військової служби згідно поданого рапорту на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач - ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_3 від 07.04.2025 року. Позивачем було подано рапорт командиру Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті, а саме необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю II групи.

Листом від 29.10.2025 року №50/115/10-3870-2025 командиром Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України повідомив ОСОБА_1 про розгляд його рапорту та повернення його без реалізації.

Позивач вважає, що такі дії відповідача ґрунтуються на неправильному трактуванні вимог закону є неправомірними та такими, що порушують його законні права та інтереси, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Вказану ухвалу доставлено відповідачу 13.11.2025 року до його електронного кабінету, що стверджується Довідкою про доставку електронного листа.

Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 640/22958/21 дійшов висновку, що довідка про доставку електронного листа є допустимим доказом, що підтверджує вручення стороні судового рішення, надісланого в електронній формі.

Станом на 19 грудня 2025 року Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, з врахуванням положень ст. 263 КАС України.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі Відповідач), що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_3 від 07.04.2025 року.

ОСОБА_1 подав рапорт відповідачу про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ) під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті, а саме необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю II групи.

Відповідач листом від 29.10.2025 року №50/115/10-3870/2025, адресованого Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України повідомив про відмову у задоволенні його рапорту про звільнення у зв`язку із відсутністю для цього підстав, визначених підпунктом «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ та повернув його без реалізації.

У вказаному листі відповідач вказує про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 за сімейними обставинами та аргументує свою позицію тим, що в матеріалах, долучених до рапорту, відсутні документи, які б засвідчували, що ОСОБА_3 (син ОСОБА_2 та брат позивача) сам потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Також в листі відповідач стверджує, що в поданих матеріалах відсутні відомості стосовно інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи з інвалідністю ІІ групи, яка потребує постійного догляду, а відповідно до вимог вищезазначеного Закону, звільнення з військової служби за сімейними обставинами можливе лише у разі, якщо догляд за хворими членами сім`ї не може бути забезпечений іншими особами.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України «Про Національну гвардію України» порядок добору та прийняття на службу у військовому резерві, строки, умови та порядок її проходження, а також підстави і порядок звільнення із служби визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України служби у військовому резерві Національної гвардії України, що затверджується Президентом України.

Закон №2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст. 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Звільнення військовослужбовців з військової служби врегульовано статтею 26 Закону № 2232-ХІІ.

Підстави звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану визначені пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Однією із підстав є звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) (підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ підставою для звільнення військовослужбовців з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

ОСОБА_1 разом із рапортом про звільнення подав усі необхідні документи на підтвердження родинних зв`язків із матір`ю, документи на підтвердження наявності в неї ІІ групи інвалідності та необхідності здійснювати за нею постійний догляд.

До рапорту також були додані нотаріально завірені заяви ОСОБА_2 , а саме:

- про обрання нею для свого утримання (догляду) ОСОБА_1 ;

- про наявність у неї лише двох дітей: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та, що єдиним, хто її утримує (доглядає) є ОСОБА_1 .

Також до рапорту були додані документи, які підтверджують проживання ОСОБА_1 з матір`ю ОСОБА_2 , а саме витяг з реєстру територіальної громади від 27.05.2025 року та довідка № 1246 від 18.09.2025 року, видана Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області згідно з яких вбачається, що позивач проживає разом із матір`ю за однією адресою ( АДРЕСА_2 ) та за цією адресою не проживають її інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, Акт обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця від 08.07.2025 року Вх. №15035/2.

Відповідно до пункту 14.30 Розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454, під час дії особливого періоду, періоду проведення мобілізації та дії воєнного стану, за наявності підстав для звільнення з військової служби через сімейні обставини або інших поважних причин, визначених абзацами дванадцятим, чотирнадцятим, п`ятнадцятим пункту 2 та абзацами тринадцятим, чотирнадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовець особисто, за підпорядкованістю, подає на ім`я командира (начальника) військової частини або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання/перебування особи, за якою здійснює або здійснюватиме постійний догляд, рапорт (заяву) за формою, визначеною у додатку 22 до цієї Інструкції. До рапорту (заяви) додаються документи, що підтверджують право на звільнення (зазначені в підпунктах 22, 25-28 пункту 5 додатку 19 до цієї Інструкції), або копії таких документів, засвідчених в установленому порядку.

Під час своєї роботи комісія з перевірки сімейного стану військовослужбовця:

- вивчає отримані заяву (запит) та підтвердні документи;

- відвідує задеклароване/зареєстроване місце проживання/перебування особи, за якою військовослужбовець здійснює або здійснюватиме постійний догляд;

- перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших членів сім`ї, які здійснюють або можуть здійснювати постійний догляд за особою, зазначеною у заяві або запиті, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських державних адміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за такою особою;

- використовує відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну;

- за потреби, готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання необхідної інформації або використовує інформацію з публічних електронних ресурсів.

Комісія зобов`язана провести перевірку сімейного стану військовослужбовця та особи, за якою військовослужбовець здійснює або здійснюватиме постійний догляд протягом десяти календарних днів з дати надходження заяви або запиту, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запит до органів державної влади, інших державних органів.

У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісії не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви або запиту, комісія приймає рішення на підставі поданих заявником документів та отриманих відомостей з реєстрів, баз даних та публічних електронних ресурсів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в акті перевірки сімейного стану.

За результатами перевірки комісія складає акт перевірки сімейного стану військовослужбовця за формою, визначеною у додатку 23 до цієї Інструкції, який не пізніше п`яти календарних днів з дати його складання надсилає командиру (начальнику) військової частини, який надіслав запит, а також військовослужбовцю.

Акт перевірки сімейного стану військовослужбовця складається у трьох примірниках, один з яких зберігається у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до Акту обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця, затвердженого начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 08.07.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_4 , утвореною відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 31.12.2024 року № 1167 «Про організацію службової діяльності ІНФОРМАЦІЯ_5 у 2025 році», на підставі звернення військовослужбовця ОСОБА_1 за №14211 від 28.06.2025 року, пов`язаного з необхідністю здійснення перевірки сімейного стану родичів військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , призваного на військову службу по мобілізації солдата ОСОБА_1 , проведено обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця, зареєстрованого за останнім місцем реєстрації: ( АДРЕСА_2 ), призваного по мобілізації на військову службу у військову частину НОМЕР_2 , де проходить військову службу по теперішній час.

Обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця здійснено шляхом виїзду комісії за адресою проживання матері військовослужбовця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Комісією в ході обстеження сімейного стану встановлено наступне:

- за адресою: АДРЕСА_2 фактично згідно Висновку лікарської комісії медичного закладу про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №10/34 від 05.03.2025 року проживає матір військовослужбовця: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час проведення комісією обстеження, за вказаною вище адресою, матір військовослужбовця - ОСОБА_2 , згідно копії нотаріально посвідченого Висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду на непрофесійній основі №10/34 від 05.03.2025 року, де вказано, що потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. При цьому надано копію свідоцтва про одруження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_2 від ІНФОРМАЦІЯ_7 , серія НОМЕР_4 , а також свідоцтва про переміну прізвища, імені, по-батькові ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно якого змінено прізвище на ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.05.1999 року серія НОМЕР_5 .

Відповідно до нотаріально засвідченої заяво від ОСОБА_2 , стверджується, що із числа військовозобов`язаних членів її сім`ї першого ступеня споріднення для свого утримання (догляду) обирає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який доводиться їй сином. Також є довідка видана ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , про те, що він дійсно проходить службу в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області (паспорт серія НОМЕР_6 від 11.02.1999 року). При цьому надано, копію виписки протоколу засідання ЛКК №40/16 від 02.07.2025 року про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , не може здійснювати сторонній догляд.

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_7 від 02.10.2024 року, вбачається щодо наявності у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 інвалідності 2 групи, серія НОМЕР_8 .

Також надано копію Висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду на непрофесійній основі №40/20 від 02.07.2025 року, де вказано, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, а також копія виписки з протоколу ЛКК № 40/20 від 02.07.2025 року, про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 потребує постійного стороннього догляду.

Згідно з висновком Акту обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця, встановлено, що відповідно до підпункту «г», п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного, функціонування особи та згідно ч. 1 ст. 172 та ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України через сімейні обставини обов`язок по догляду за матір`ю покладається на сина ОСОБА_1 . Так у ОСОБА_1 є необхідність здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_2 - особою в якої наявні порушення функцій організму через які хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, у зв`язку з її нездатністю до самообслуговування та відсутністю інших членів сім`ї першого ступеня споріднення, які б могли здійснювати такий огляд. З даних обставин військовослужбовець військової служби ОСОБА_1 у період проходження військової служби по мобілізації прийняв рішення звільнитися з військової служби у запас через сімейні обставини, щоб належно здійснювати догляд за хворою матір`ю, яка потребує постійного стороннього догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Даний акт підтверджує обставини, за яких ОСОБА_1 має всі передбачені підстави для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, а саме через необхідність здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою з інвалідністю II групи.

Суд зазначає, що брат позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 відповідно до довідки від 13.08.2025 року № 633/10.4-11, виданої Ізянським старостинським округом проживає та зареєстрований ( АДРЕСА_3 ), що є відмінним від місця реєстрації та проживання матері позивача ( АДРЕСА_2 ).

Згідно з висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду на непрофесійній основі №40/20 від 02.07.2025 року, а також виписки з протоколу ЛКК №40/20 від 02.07.2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батько позивача, потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, потребує постійного стороннього догляду вдома.

Відповідно до довідкою від 13.08.2025 року №634/10.4-11, виданої Ізянським старостинським округом ОСОБА_4 проживає та зареєстрований ( АДРЕСА_3 , поряд з будинком сина ОСОБА_3 .

Згідно з Актом про встановлення факту постійного стороннього догляду складеного Комісією виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області 04.09.2025 року ОСОБА_3 здійснює постійний догляд за батьком ОСОБА_4 .

Разом з тим, ОСОБА_3 проходить службу в Головному управлінні Національної поліції Закарпатської області відповідно до довідки від 25.06.2025 року № 2/167УКЗ, а відповідно до частини першої статті 91 Закону України «Про національну поліцію» особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: службу у святкові та вихідні дні; службу позмінно; службу з нерівномірним графіком; службу в нічний час. Поліцейські залучаються до бойових дій, виконують завдання з оборони та стабілізаційних заходів на деокупованих територіях, а також у складі зведених загонів разом із Збройними Силами України.

З огляду на зазначені обставини брат позивача ОСОБА_3 не може здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 з об`єктивних причин.

Суд зазначає, що позивач у даному випадку відповідає усім вимогам, передбаченим підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232, для звільнення його із військової служби, що, зокрема, підтверджується зазначеними вище документами.

Враховуючи зазначені обставинами, суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись до відповідача із рапортом про звільнення його з військової служби, діяв у межах визначених чинним законодавством.

При цьому, на переконання суду, надав відповідачу достатні докази для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю з інвалідністю ІI групи та відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які б могли здійснювати такий догляд.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. У даному позові викладені обставини справи та суть порушеного права позивача, а також надано повний перелік доказів наявних у позивача у тому числі щодо належного відповідача.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права та принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 90, 139, 243, 246, 249 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної Гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 29.10.2025 № 50/115/10-3870-2025 про повернення ОСОБА_1 матеріалів рапорту без реалізації та відмову у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України звільнити ОСОБА_1 з військової служби згідно поданого рапорту на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець