Справа № 160/18079/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
20.06.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач), у якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2025 по 26.05.2025;
- стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2025 по 26.05.2025.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що в день його виключення зі списків особового складу відповідачем не було виплачено належного позивачеві при звільненні грошового забезпечення та письмово повідомлено про суми, нараховані та виплачені при звільненні. 27.05.2025 позивач отримав грошову виплату, така виплата здійснена без додержання термінів визначених діючим законодавством, що дає позивачу право на отримання відповідної компенсації.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Ухвалою суду від 24.06.2025 відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.
Адміністративний позов та копія ухвали від 24.06.2025 отримані відповідачем в системі «Електронний суд» 20.06.2025 та 24.06.2025 відповідно, що підтверджується долученими до матеріалів справи довідками про доставку електронного листа.
10.07.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі.
11.07.2025 від представника позивача надійшла заява про компенсацію судових витрат.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.10.2025 повторно витребувано від військової частини НОМЕР_2 детальний розрахунок сум грошового забезпечення, нарахованих та виплачених при звільненні ОСОБА_1 (із зазначенням конкретного виду грошового забезпечення. періоду, за який грошове забезпечення виплачене, та його розмір); довідку щодо заробітної плати ОСОБА_1 за останні два місяці перед виключенням його зі списків особового складу військової частини.
17.11.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про заміну сторони її правонаступником.
04.12.2025 до суду надійшла подана представником позивача відповідь на відзив, де останній зазначив, що аргументи відповідача не спростовують правової позиції та доводів позовної заяви. Відповідач обґрунтовує правомірність своїх дій підзаконними актами, які не мають відношення та не регулюють питання виплати грошового забезпечення при звільненні та виключенні військовослужбовця зі списку особового складу. Неможливість фізично виплатити грошове забезпечення військовослужбовцю в день виключення зі списку особового складу через велике навантаження, бюджетні асигнування, внутрішні порядки, тощо, не може слугувати правовою підставою для порушення строку розрахунку.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 .
Наказом військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 30.04.2025 №68-РС молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено у відставку за пп. «б» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.05.2025 №123 позивач з 03.05.2025 виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення з 04.05.2025.
Згідно наявного у матеріалах справи листа військової частини НОМЕР_5 від 09.06.2025 №2393/5/4/1847, наданого на запит представника позивача адвоката Громової К.Д., військова частина НОМЕР_2 знаходиться в підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 .
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2025 по 26.05.2025, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, (в редакції Закону України «Про внесення змін в законодавчі акти України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX (далі - Закон №2352-IX), чинній на час звернення із позовом, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Згідно ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Згідно з п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.
Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. При цьому, визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
З 19.07.2022 за затримку виплати належних сум при звільненні звільнений працівник має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку але не більше ніж за шість місяців.
Позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з 03.05.2025. Фактичний розрахунок (виплату всіх належних йому при звільненні сум) відповідач здійснив 27.05.2025, після набрання чинності ст. 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX.
Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі ст. 116 КЗпП України роботодавець повинен виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства. А тому строк затримки по виплаті заробітної плати слід рахувати з 04.05.2025, оскільки відповідальність за порушення зазначених норм починається з наступного дня після непроведення зазначених виплат.
За змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України виплата усіх коштів не звільняє відповідача від відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Разом з тим, суд враховує, що ст. 117 КЗпП України, в редакції чинній на час фактичного розрахунку, встановленні обмеження щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - не більше ніж за шість місяців.
Отже, суд робить висновок про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2025 по 26.05.2025.
Поряд з цим, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача в контексті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.
Затримка розрахунку при звільненні за період з 04.05.2025 по 26.05.2025 становить 23 календарних дні.
Щодо наявності підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує такі обставини.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 у справі №489/6074/23 (провадження №14-85цс25) відступила від висновку Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, наведеного у постанові від 06.12.2024 у справі №440/6856/22, про те, що з прийняттям Закону №2352-IX законодавець, обмеживши строк нарахування шістьма місяцями, фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності, а отже, застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019, до правовідносин, що регулюються новою редакцією статті 117 КЗпП України, неможливо.
Переглядаючи справу №489/6074/23, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, нагадала, що в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-323цс19) розтлумачила зміст статті 117 КЗпП України та сформулювала висновок, що відшкодування, передбачене цією нормою права, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаційний характер, а її заходи спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого (пункти 81, 82 постанови).
Ключовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №489/6074/23 полягає в тому, що виплата середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України за своєю суттю є не штрафом чи каральною санкцією, а спеціальним видом компенсації очікуваних майнових втрат працівника. Саме така компенсаційна природа дозволяє застосувати загальні принципів права, зокрема пропорційності, та обґрунтовує можливість судового контролю за співмірністю розміру компенсації. Законодавчі положення, внесені Законом №2352-IX, не змінили правової природи цього заходу відповідальності з компенсаційного на каральний.
З огляду на компенсаційний характер відповідальності за ст. 117 КЗпП України Велика Палата Верховного Суду у пунктах 87 та 92 постанови у справі №761/9584/15-ц зробила висновок, що «виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України».
Водночас Велика Палата Верховного Суду відступила від попередньої практики Верховного Суду України (постанова від 27.04.2016 у справі №6-113цс16), яка пов`язувала можливість зменшення з формальними критеріями, такими як наявність спору чи часткове задоволення позову.
Натомість Велика Палата Верховного Суду сформулювала нові змістові критерії, які суд має враховувати при вирішенні питання про зменшення розміру відшкодування (пункт 91 постанови):
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- імовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність імовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Ці критерії спрямовані на досягнення справедливого балансу між інтересами працівника, який має право на компенсацію, та інтересами роботодавця, аби відповідальність не була надмірною.
За наведених обставин, суд не знаходить підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки уся сума грошового забезпечення, що належала позивачу при звільненні сплачена йому 27.05.2025 із затримкою на 23 календарні дні.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1211,20 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
З приводу компенсації судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн суд зазначає наступне.
До матеріалів справи представником позивача додано:
- договір про надання правової допомоги від 10.05.2025 №12;
- акт приймання передачі наданих послуг від 10.07.2025;
- ордер серії АН № 1718606;
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 6403, виданого 25.09.2024.
За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Судом встановлено, що професійну правничу допомогу позивачеві було здійснено за договором про надання правової допомоги №12 від 10.05.2025, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Громовою Катериною Дмитрівною.
Відповідно до пункту 1 договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати клієнту професійну правничу допомогу щодо захисту прав та законних інтересів клієнта, що витікають з відносин з військовими частинами А7384, НОМЕР_6 , будь-якими іншими військовими частинами, військовими формуваннями або військово-лікарськими комісіями, надавати клієнту консультації з правових питань, представляти клієнта в судах та перед будь-якими фізичними чи юридичними особами, органами державної влади, місцевого самоврядування, виконавчої служби та/або приватними виконавцями.
Пунктом 9 договору визначено, що розмір гонорару (оплати) за надання правничої допомоги за цим договором визначається домовленістю сторін та погоджується в акті приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги), із зазначенням детального опису таких послуг. Клієнт зобов`язаний сплатити адвокату суму гонорару погодженим сторонами способом, шляхом перерахування на зазначений адвокатом банківський рахунок або готівкою, впродовж трьох місяців після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги).
10.07.2025 між сторонами вищевказаного договору складний акт приймання-передачі послуг за договором про надання правової допомоги від 10.05.2025 №12 з детальним описом послуг, за пунктом 1 якого адвокат надає клієнту, а клієнт приймає наступні послуги:
- ознайомлення з документами наданими клієнтом та консультація з урахуванням отриманої інформації. Підготовка і направлення адвокатського запиту від 10.06.2025 до в/ч НОМЕР_2 (1 арк.). Підготовка та узгодження з клієнтом правової позиції та позовних вимог з урахуванням судової практики. 2 години роботи адвоката. Сума гонорару 1000 грн;
- підготовка та подання через систему Електронного суду позовної заяви від 19.06.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, оформлення додатків до позову, сплата судового збору, оформлення документів на представництво (позовна заява 7 сторінок + 15 сторінок додатків). 3 години роботи адвоката. Сума гонорару 3000 грн;
Згідно пункту 2 акту за надання професійної правничої допомоги (послуги, зазначені в пункту 1 цього акту) клієнт одночасно з підписанням цього акту зобов`язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 5000 грн впродовж трьох місяців після підписання сторонами цього акту.
На час розгляду справи, з урахуванням спливу визначених сторонами для оплати вартості правової допомоги трьох місяців з дня підписання вищевказаного акту, підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем до суду не надано.
Враховуючи те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд робить висновок про відсутність підстав для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.05.2025 по 26.05.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський